Справа № 376/229/15-ц Головуючий у І інстанції Клочко В. М.
Провадження № 22-ц/780/4034/17 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 38 06.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

06 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Верланова С.М., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Сквирської міської ради Київської області, ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у січні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила встановити факт прийняття нею спадщини за заповітом після смерті її бабусі - ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на в порядку спадкування за заповітом на 1/6 частину житлового будинку за АДРЕСА_1 який на праві приватної власності належав ОСОБА_4 В обґрунтування позову зазначила, що 15 грудня 1978 року її баба ОСОБА_4 у Сквирській державній нотаріальній конторі посвідчила заповіт, згідно якого все належне їй майно заповідала своїй онуці - ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на 1/6 частину житлового будинку за АДРЕСА_1 яку позивач прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки володіла предметами побуту та домашнього вжитку, проводила поточні та капітальні ремонти, тощо.

Приблизно з 1997 року у спадковому житловому будинку з усної згоди позивача почала проживати жителька м. Сквира ОСОБА_6, яка на той час власного житла не мала.

Приблизно у грудні 2012 році ОСОБА_7 - померла. Відразу після її смерті рідні забрали її особисті речі та звільнили житловий будинок.

В липні 2014 року позивач вирішила подарувати житловий будинок своїй дочці ОСОБА_8, але при зверненні в державну нотаріальну контору їй було роз'яснено, що у неї відсутні докази про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_4

13.07.2014 року при черговому огляді 1/6 частини спадкового житлового будинку було виявлено, що даною частиною будинку користується ОСОБА_2 - дочка покійної ОСОБА_7, яка набула права власності на спірний житловий будинок на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 26.04.2013 року. В подальшому зазначене рішення суду було переглянуто за нововиявленими обставинами, а провадження по справі було залишено без розгляду.

Посилаючись на вказане, позивач ОСОБА_3 просила суд своїм рішенням встановити факт прийняття нею спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_10 та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на на 1/6 частину житлового будинку за АДРЕСА_1 який на праві приватної власності належав ОСОБА_4

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 29 грудня 2015 року позов було задоволено частково. Встановлено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4. В решті позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 09 серпня 2016 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_3 та рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 грудня 2015 року залишено без змін.

У серпні 2016 року до апеляційного суду Київської області надійшла апеляційна скарга відповідача - ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 грудня 2015 року. У своїй скарзі відповідач просить рішення скасувати в частині задоволення вимог про встановлення факту прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_4 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Серед доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином перевірено обставин щодо чинності заповіту ОСОБА_4, наявності інших спадкоємців. Вважає, що позивач не довела обставини, на які посилалась у позові, зокрема, що заповіт був складений на її ім'я, а також щодо вчинення нею дій по прийняттю спадщини.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала в будинку, який був місцем проживання спадкодавця, володіла предметами побуту, а в подальшому утримувала у себе оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок і таким чином вимога про встановлення факту прийняття спадщини нею доведена.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки він відповідає встановленим по справі обставинам та ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно договору дарування від 23.04.1963 року ОСОБА_11 подарував, а ОСОБА_4 прийняла у дар 1/6 частину домоволодіння за АДРЕСА_2

Згідно інвентаризаційної справи № 3882, заведеної КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що реєстрація права власності 1/6 частини будинку № 76 (номер 44 до 1973 року, з 1973 року номер 72, з 2013 року № 76 ) станом до 01.01.2013 року було зареєстровано за ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається також, що 15.12.1978 року ОСОБА_4 у Сквирській державній нотаріальній конторі за реєстровим номером 2549 посвідчила заповіт, згідно якого належну їй частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3 заповідала своїй онуці ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 - померла і після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/6 частину вказаного будинку.

В обґрунтування своїх висновків про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, у тому числі посилається на обставини, встановлені рішенням Сквирського районного суду Київської області від 10.04.1992 року, яке набрало законної сили.

Зазначеним рішенням, зокрема, було встановлено, що спадкова справа щодо майна ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не заводилась та не видавалась.

У той же час, після смерті своєї бабусі ОСОБА_4 - ОСОБА_3 фактично вступила у спадщину, оскільки проживала в даному житловому будинку, платила податки та страховку, проводила поточні ремонти, що було підтверджено показами свідка.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно дост. 524 ЦК УРСР1963 року (в редакції, що діяла на момент смерті спадкодавця) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За змістомст. 548 ЦК УРСР1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Проводячи аналіз вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що вимоги ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини є обґрунтованими, оскільки остання фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті своєї бабусі у визначений законодавством строк.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно не доведення позивачем своїх прав на спадкування, оскільки матеріали справи містять докази, підтверджуючі, що саме ОСОБА_3 є онукою ОСОБА_4.(т. 1 а.с. 10, 17 зворот, 167). Крім того, це встановлене рішенням Сквирського районного суду Київської області від 10.04.1992 року.

Апелянтом не надано також суду належних та допустимих доказів на спростування дійсності складеного ОСОБА_4 заповіту.

Крім того, слід зазначити, що рішення суду про встановлення факту спадкування ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 ніяким чином не порушує прав чи законних інтересів апелянта ОСОБА_2.

В ході розгляду справи встановлено, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 26.04.2013 року ОСОБА_2 набула права власності на спірний житловий будинок. Однак, в подальшому зазначене рішення суду було переглянуто за нововиявленими обставинами, скасовано, а провадження по справі залишено без розгляду.

ОСОБА_2 не надала суду належних доказів в обґрунтування порушення своїх прав чи законних інтересів ухваленим рішенням.

Доводи, на які вона посилається в апеляційній скарзі, були предметом розгляду у суді першої інстанції, якій дав їм відповідну оцінку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміну рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: