УхвалА

іменем україни

4 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., МаляренкаА.В., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Рівненської міської ради Рівненської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - управління Держземагенства у м. Рівному, про захист права на земельну ділянку; за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Рівненської міської ради Рівненської області, ОСОБА_4, управління Держземагенства у м. Рівному про визнання недійсним та скасування рішення міської ради; за позовом ОСОБА_7 до виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_5, управління Держземагенства у м. Рівному, про визнання недійсним та скасування рішення міської ради; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про захист права на земельну ділянку за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, який у подальшому було уточнено, посилаючись на те, що 10 січня 1981 року він одружився з ОСОБА_8 - дочкою ОСОБА_5 та вселився разом з сім'єю на постійне місце проживання у АДРЕСА_1, де зареєстрований та проживає по даний час. Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10 жовтня 1990 року № 406 «Про розгляд клопотань організацій, підприємств, установ міста про виділення земельних ділянок для індивідуального будівництва громадянам» йому було виділено земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 600 кв.м для будівництва житлового індивідуального будинку. У подальшому наказом департаменту архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради від 17 жовтня 1995 року № 195 «Про зміну адресного номера» адресу земельної ділянки, виділеної йому, змінено на адресу: «АДРЕСА_3» у зв'язку з тим, що АДРЕСА_5 індивідуальної забудови «Золотіїв» не існує. Рішенням Рівненської міської ради від 26 грудня 1996 року вказану земельну ділянку було передано йому у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, у зв'язку із чим він розпочав підготовку до будівництва, купував будівельні матеріали, побудував фундамент. Проте, незважаючи на це, рішенням Рівненської міської ради від 27 березня 1997 року № 210 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» ОСОБА_5 було передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки по АДРЕСА_1 а саме: 1 000 кв.м - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель; 2 664 кв.м - для ведення особистого підсобного господарства. 5 листопада 1997 року ОСОБА_5 було видано державний акт про право власності на земельну ділянку загальною площею 0,3601 га. 16 серпня 2006 року ОСОБА_5 за договором дарування з належної їй земельної ділянки площею 0,3601 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 подарувала ОСОБА_6 1/2 (одну другу) частину цієї земельної ділянки. Згідно додаткового договору від 14 вересня 2007 року до договору дарування земельної ділянки від 16 серпня 2006 року ОСОБА_5 передала з належних їй 0,3601 га в дар ОСОБА_6 0,0429 га земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і 0,1372 га земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі рішення Рівненської міської ради від 27 березня 1997 року № 210, договору дарування земельної ділянки від 16 серпня 2006 року та додаткового договору до договору дарування земельної ділянки від 14 вересня 2007 року, відповідачам 15 жовтня 2007 року було видано державні акти на право власності на земельні ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1 а саме: ОСОБА_5 державний акт на земельну ділянку площею 0,0571 га для будівництва і обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель, споруд; державний акт на земельну ділянку площею 0,1229 га для ведення особистого підсобного господарства; та ОСОБА_6 державний акт на земельну ділянку площею 0,0429 га для будівництва і обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель, споруд; державний акт на земельну ділянку площею 0,1372 га для ведення особистого підсобного господарства.

Позивач вважав, що рішення Рівненської міської ради від 27 березня 1997 року № 210 про передачу ОСОБА_5 земельної ділянки загальною площею 0,3601 га є незаконним та порушує його права, так як попереднім рішенням міської ради від 10 жовтня 1990 року № 406 йому було виділено та передано у власність земельну ділянку площею 600 кв.м, а тому земельна ділянка, передана ОСОБА_5 у власність могла складати лише 0,3001 га за мінусом 600 кв.м, виділених йому. Незаконними є і договір дарування від 16 серпня 2006 року та додатковий договір до договору дарування земельної ділянки від 14 вересня 2007 року, а також видані на підставі них державні акти про право власності на земельні ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив суд: визнати частково недійсним рішення Рівненської міської ради від 27 березня 1997 року № 210 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», яким передано ОСОБА_5 у приватну власність земельні ділянки по АДРЕСА_1 а саме: 1 000 кв.м - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель; 2 664 кв.м - для ведення особистого підсобного господарства, зменшивши загальний розмір земельної ділянки на 600 кв.м; визнати державний акт від 5 листопада 1997 року про право власності на земельну ділянку площею 0,3601 га, виданий ОСОБА_5, недійсним; визнати договір дарування від 16 серпня 2006 року та додатковий договір до договору дарування земельної ділянки від 14 вересня 2007 року недійсними; визнати державний акт про право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_5, на право власності на земельну ділянку площею 0,1229 га недійсним; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1229 га по АДРЕСА_1 проведену на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 15 жовтня 2007 року, виданого на ім'я ОСОБА_5; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1372 га по АДРЕСА_1 проведену на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 15 жовтня 2007 року, виданого на ім'я ОСОБА_6; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 5 березня 2014 року в частині дарування земельної ділянки площею 300 кв.м, яка була надана ОСОБА_4 рішенням виконкому міської ради від 10 жовтня 1990 року № 406 для будівництва житлового будинку та рішенням міської ради від 26 грудня 1996 року № 181 передана у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель АДРЕСА_4; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27 жовтня 2014 року на ім'я ОСОБА_7, на земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 в частині земельної ділянки, наданої ОСОБА_4 рішенням виконкому міської ради від 10 жовтня 1990 року № 406 для будівництва житлового будинку та рішенням міської ради від 26 грудня 1996 року № 181 передана у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель АДРЕСА_4, на яку частково накладається земельна ділянка ОСОБА_7 площею 300 кв.м.; визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

У березні 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до суду із зустрічним позовом, посилаючись на ті самі фактичні обставини щодо прийнятих міською радою рішень та укладених договорів дарування, зазначаючи про те, що ОСОБА_5 з 1974 року була єдиним власником домоволодіння по АДРЕСА_1 та користувачем земельної ділянки площею 3 664 кв.м, яка до цього часу не зменшувалася, згоди щодо передання у власність ОСОБА_4 600 кв.м вона не надавала, органом влади земля у неї не вилучалась. У 1990 році міською радою планувалося в перспективі надати ОСОБА_4 земельну ділянку для будівництва будинку по АДРЕСА_2 у м. Рівному, проте така вулиця не була спроектована. Наказом директора департаменту архітектури Рівненської міської ради від 17 жовтня 1995 року № 195 змінено адресу наданої ОСОБА_4 земельної ділянки на адресу: АДРЕСА_5 у зв'язку із тим, що АДРЕСА_5 не існує. Згідно повідомлення управлінням містобудування та архітектури м. Рівне інформація про виділення в натурі земельної ділянки під будівництво та наказ про присвоєння земельній ділянці адреси АДРЕСА_5 в управлінні відсутні. Отже, ОСОБА_4 фактично право власності на надану йому земельну ділянку не набув. Правовстановлюючі документи на земельні ділянки, отримані ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були отримані на законних підставах, відповідно до вимог земельного та цивільного законодавства.

З огляду на викладене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просили суд визнати недійсним та скасувати рішення Рівненської міської ради від 26 грудня 1996 року № 181 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 600 кв.м АДРЕСА_4.

У березні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, який у подальшому було уточнено, посилаючись на те, що рішенням Рівненської міської ради від 10 жовтня 1990 року № 406 передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 600 кв.м, яка повністю розташована в межах земельної ділянки, що на той час перебувала у постійному користуванні ОСОБА_5, а зараз частково належить йому на праві приватної власності. Вказану земельну ділянку було передано без законних підстав такої передачі, оскільки ОСОБА_5, яка була єдиним власником будинковолодіння та користувачем земельної ділянки площею 3 664 кв.м, своєї згоди щодо передачі ОСОБА_4 земельної ділянки площею 600 кв.м із належної їй земельної ділянки не надавала, земля в установленому законом порядку у неї не вилучалась.

У зв'язку з наведеним ОСОБА_7 просив суд визнати недійсним та скасувати рішення Рівненської міської ради від 10 жовтня 1990 року № 406 в частині передачі у користування ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_2 у м. Рівному.

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_6, який у подальшому було уточнено, посилаючись на те, що на час ухвалення рішення виконавчим комітетом Рівненської міської ради від 10 жовтня 1990 року № 406 щодо передання йому у власність земельної ділянки АДРЕСА_4 законних прав та інтересів ОСОБА_7 щодо цієї земельної ділянки не існувало, інших рішень міської ради щодо надання іншим особам цієї земельної ділянки не було. Спірна земельна ділянка належала державі та була у користуванні ОСОБА_5 Натомість, укладеним 5 березня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 договором дарування земельної ділянки, порушено його права, як власника земельної ділянки.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив суд усунути порушення його права на земельну ділянку площею 600 кв.м по АДРЕСА_1 шляхом визнання частково недійсним договору дарування земельної ділянки, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 5 березня 2014 року в частині дарування земельної ділянки площею 300 кв.м, яка була надана ОСОБА_4 рішенням виконкому міської ради від 10 жовтня 1990 року № 406 для будівництва житлового будинку та рішенням міської ради від 26 грудня 1996 року № 181 передана у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель АДРЕСА_4; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27 жовтня 2014 року на ім'я ОСОБА_7, на земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 в частині земельної ділянки, наданої ОСОБА_4 рішенням виконкому міської ради від 10 жовтня 1990 року № 406 для будівництва житлового будинку та рішенням міської ради від 26 грудня 1996 року № 181 передана у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель АДРЕСА_4, на яку частково накладається земельна ділянка ОСОБА_7 площею 300 кв.м.; визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Ухвалами Рівненського міського суду Рівненської області від 18 вересня 2015 року, від 7 квітня 2016 року, від 16 травня 2016 року позов ОСОБА_4, зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_7, позов ОСОБА_7 та зустрічний позов ОСОБА_4 об'єднано в одне провадження.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення Рівненської міської ради від 26 грудня 1999 року № 181 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 600 кв.м АДРЕСА_4. Позов ОСОБА_7 задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10 жовтня 1990 року № 406 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_6 площею 600 кв.м для будівництва індивідуального житлового будинку.У задовленні зустріночго позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а також у позові ОСОБА_7 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову та зустрічного позову ОСОБА_4 й задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_6 і ОСОБА_7, а також позов ОСОБА_7, суди, правильно застосувавши норми ЗК УРСР 1970 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно виходили із того, що рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10 жовтня 1990 року № 406 в частині виділення ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_2 (згодом перейменованої на АДРЕСА_2) у м. Рівному площею 600 кв.м для будівництва житлового індивідуального будинку та рішення Рівненської міської ради від 26 грудня 1996 року № 181 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 600 кв.м АДРЕСА_4 є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки вказана земельна ділянка площею 600 кв.м АДРЕСА_4 із земельної ділянки площею 3 664 кв.м, яка знаходилася у користуванні ОСОБА_5, у встановленому законом порядку у землекористувача не вилучалась. При цьому ОСОБА_5, яка з 1974 року користувалась вказаною земельною ділянкою, а з 5 листопада 1997 року стала її власником на підставі державного акту на право приватної власності на землю, від цієї земельної ділянки не відмовлялась, її право на неї в установленому законом порядку не припинялося. У зв'язку із цим рішення міської ради про надання ОСОБА_4 земельної ділянки, межі котрої повністю співпадають з межами ділянки ОСОБА_5, порушує її законні права, як і права ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які у подальшому у законному порядку набули право власності на частину спірної земельної ділянки.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_5 земельна ділянка у встановленому законом порядку у користування не виділялась, безпідставні, так як у 1956 році органами влади сім'я ОСОБА_5 була реабілітована, їм було повернуто житловий будинок по АДРЕСА_1 та передано у постійне користування земельну ділянку площею 3 664 кв.м, за які первинний землекористувач - ОСОБА_9 - сплачував земельну ренту (податок), а після його смерті, з 1973 року таку ренту сплачувала ОСОБА_5, яка стала власником житлового будинку та землекористувачем. В інвентаризаційній справі спірного житлового будинку та обрисі земельної ділянки від 5 січня 1988 року зазначено, що вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 3 664,5 кв.м. Також судами достовірно було встановлено, що фактично земельна ділянка ОСОБА_4 виділена не була, оскільки рішення міської ради від 10 жовтня 1990 року № 406 стосувалося виділення ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_2 у м. Рівному і рішення органу влади про зміну поштової адреси не приймалося.

Посилання касаційної скарги на необхідність застосування позовної давності до зустрічного позову ОСОБА_6 та ОСОБА_7 безпідставні, так як про порушене право вони дізналися лише з позову ОСОБА_4, раніше не знали і не могли знати про рішення міської ради від 10 жовтня 1990 року № 406 та від 26 грудня 1996 року № 181, оскільки ці рішення не були оприлюдненні, право землекористування ОСОБА_4 їм не порушувалось.

Крім того, заявлене клопотання про застосування позовної давності свідчить про те, що ОСОБА_4 визнано, що права ОСОБА_6 та ОСОБА_7 порушені, так як позовна давність застосовується лише до порушеного права.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

А.В. Маляренко

О.В. Попович