У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 року м. Токмак

Суддя Токмацького районного суду Запорізької області Погрібна О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Токмацького відділення ПАТ «Запоріжгаз» про невиконання договірних зобовязань щодо надання послуг з газопостачання, про порушення прав споживачів, відшкодування завданих збитків та моральної шкоди,

встановила:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до Токмацького відділення ПАТ «Запоріжгаз» про невиконання договірних зобовязань щодо надання послуг з газопостачання, про порушення прав споживачів, відшкодування завданих збитків та моральної шкоди. В позовній заяві, посилаючись на законодавство в сфері захисту прав споживачів, просить зобовязати відповідача усунути порушення щодо невиконання договірних зобовязань про надання послуг з газопостачання та поновити газопостачання житлового будинку за адресою вул. Спортивна 98, с. Снігурівка Токмацького району, а також стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки в розмірі 100000 грн та моральну шкоду в розмірі 400000 грн.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі(стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими позивач звертається до суду для захисту, а також дотримання позивачем вимог, передбачених ст.ст. 119, 120 ЦПК України.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, за положеннями якої, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ст. 119 ЦПК України.

Як зазначає Пленум ВС України у постанові № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суду першої інстанції» у позовній заяві повинні міститися не лише позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до частини 1 статті 122 ЦПК України суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше, як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Частиною 5 статті 119 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначені пільги щодо сплати судового збору.

Як вбачається з позовної заяви, позивач вважає, що між ним та відповідачем виникли відносини, на які поширюється законодавство про захист прав споживачів. При цьому, позивач просить застосувати до даних правовідносин правові наслідки у виді поновлення газопостачання будинку.

Однак, посилання позивача на ОСОБА_2 України «Про захист прав споживачів», як на підставу звільнення від сплати судового збору, суд вважає необґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Аналогічні положення містились в п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла до 01.09.2015 року), яким було передбачено, що від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» № 484-VIII від 22.05.2015 року, який набрав чинності 01.09.2015 року, статтю 5 Закону України «Про судовий збір» було викладено в новій редакції, згідно якої не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. ОСОБА_2 спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати, є ОСОБА_2 України «Про судовий збір», то саме цей ОСОБА_2 підлягає застосуванню.

Крім того, з урахуванням дії темпоральних правил (принцип дії закону у часі) у разі колізії законів (суперечність один одному двох або більше чинних нормативних актів, прийнятих стосовно одного й того самого питання) застосовується акт, виданий пізніше, як у разі, коли про скасування старих норм прямо зазначено в новому законі, так і у разі, коли таких застережень у новому законі немає. ОСОБА_2 України «Про судовий збір» прийнятий пізніше, ніж ОСОБА_2 України «Про захист прав споживачів», то саме він підлягає застосуванню для вирішення питання оплати судового збору.

Таким чином, пільги щодо сплати судового збору споживачами за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, скасовано згідно Закону № 484-VIII від 22.05.2015 року, який є спеціальним законом, що регулює відносини в сфері сплати судового збору, та прийнятий пізніше, ніж вказаний вище Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналогічні правові позиції викладені, зокрема, в ухвалах Верховного Суду України від 01.07.2016 по справі № 6-1566ц16, а також від 04.07.2016 по справі № 6-1206ц16.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд України в ухвалах від 14.01.2016 № 6-2782ц15, 02.02.2016 № 6-229ц16, 01.03.2016 № 6-484ц16, 23.05.2016 № 6-1211ц16, 04.07.2016 № 6-1603ц16, 06.09.2016 № 6-1834ц16, 22.09.2016 № 541/1227/14-ц, 11.11.2016 № 686/6355/15-ц.

Так, Верховним Судом України зазначено, що оскільки першорядним нормативно-правовим актом національного законодавства, який регулює порядок справляння судового збору, є ОСОБА_2 України «Про судовий збір», то саме правові приписи, закріплені в наведеному законі, застосовуються при обчисленні судового збору, його сплаті, а також звільненні осіб від його сплати у випадках, визначених у статті 5 цього Закону. За змістом змін до статті 5 Закону України «Про судовий збір», які прийняті пізніше, ніж ОСОБА_2 України «Про захист прав споживачів», вбачається, що з 1 вересня 2015 року споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях.

В Законі № 1023-XII "Про захист прав споживачів" передбачено право споживача відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

За змістом статті 1 цього ж Закону, послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача.

Послуги з газопостачання не є послугами, що здійснюються за індивідуальним замовленням, а тому врегульовані спеціальними нормативно-правовими актами, які не передбачають пільг зі сплати судового збору.

За положеннями ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. У відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір». Виходячи з того, що цими нормами не передбачено звільнення позивачів даної категорії справ від сплати судового збору, то позивач не звільняється від сплати судового збору за подання даної позовної заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Така ж позиція міститься у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10, в якій розяснено, що у випадках обєднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Так, за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 640 грн.

За подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З прохальної частини позову вбачається, що позивачем заявлено одна вимога майнового характеру та дві вимоги немайнового характеру.

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір в повному обсязі, а саме сплатити 2280 грн. та надати суду оригінали документу про сплату судового збору.

Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору в гривнях: Отримувач коштів -Токмацьке УДКСУ (м. Токмак, Токмацький р-н); Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37942194; Банк отримувача ГУ ДКCУ у Запорізькій області; Код банку отримувача (МФО) 813015;Рахунок отримувача 0014;Код класифікації доходів бюджету 22030101; Призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Токмацький районний суд Запорізької області (назва суду, де розглядається справа).

Крім того, відсутні долучені до матеріалів позовної заяви відповідні розрахунки, здійснені позивачем, щодо визначеною ним суми спричинених матеріальних збитків в розмірі 100000 гривень, які він просить стягнути з відповідача та відповідно, відсутні будь-які нормативно-правові обґрунтування здійснення відповідних стягнень сум вартості газу в судовому порядку.

Також слід звернути увагу на те, що позивачем у позовній заяві відповідачем зазначене Токмацьке відділення ПАТ «Запоріжгаз».

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі.

Частиною 2 ст. 30 ЦПК України передбачено, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Частиною 1 ст. 89 ЦК України,встановлено, що юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру.

Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено порядок державної реєстрації юридичної особи, видачу свідоцтва про її реєстрацію та включення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до ст. 9 зазначеного Закону, в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про юридичну особу, зокрема, про місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» відомості про юридичну особу або фізичну особу -підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Статтею 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено, що відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, надаються, зокрема, у вигляді витягу з Єдиного державного реєстру.

Проте, згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, юридична особа під назвою Токмацьке відділення ПАТ «Запоріжгаз» у зазначеному реєстрі не значиться, тобто не є юридичною особою.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати відповідача.

Таким чином, позивачу слід визначити належного відповідача або надати докази на підтвердження реєстрації Токмацького відділення ПАТ «Запоріжгаз», як юридичної особи.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1. ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст. 119, 120 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного,позовна заява відповідно до вимогст.121 ЦПК України має бути залишена без руху з наданням позивачу п'ятиденного строку для усунення недоліків з дня отримання позивачем копії ухвали, та роз'яснити останньому, що в іншому випадку заява буде вважатися неподаною і йому повернута.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України, суддя,-

ухвалила:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Токмацького відділення ПАТ «Запоріжгаз» про невиконання про невиконання договірних зобовязань щодо надання послуг з газопостачання, про порушення прав споживачів, відшкодування завданих збитків та моральної шкоди, - залишити без руху.

Надати позивачу строк пять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення вказаних недоліків.

У разі невиконання ухвали в зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: