20 грудня 2017 року м. Миколаїв
Центральньий районний суд м. Миколаєва
в складі: головуючого судді Чулуп О.С.
при секретарі Балдич Х.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваш Авто»
про визнання договору недійсним, стягнення коштів,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізінгу недійсним та стягнення коштів.
В обґрунтування своїх вимог вказав, що 04.07.2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» укладено два договори фінансового лізингу за № 005106 та № 005107, по яким предметом Лізінгу є два трактори моделі МТЗ 82.1.26. За умовами договорів лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу та передати його у користування лізингоодержувачу (позивачу), на умовах, передбачених договором. Позивача зобов'язано прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами договору. На виконання умов відповідача позивачем було сплачено, разом за обома договорами, 268 000 ( двісті шістдесят вісім ) тисяч гривень.
Представник відповідача, надала для підписання договору та підтвердила, що позивач отримує техніку на вигідних умовах, запевнила, що позивач отримає техніку 13 липня 2016 року.
Позивач після підписання договорів неодноразово телефонував представнику відповідача, та не дочекавшись відповіді, поїхав на вказану відповідачем адресу, де повинна була знаходитись техніка, але виявив, що за вказаною адресою складу відповідача немає.
Після таких дій відповідача, позивачу стало зрозуміло, що його обманули, а дійсною метою укладення договорів було не надання йому техніки у власність, а отримання передплати та інших платежів.
Суму авансу позивач сплатив до ознайомлення та підписання договору. Але, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий позивачу. Він неодноразово дзвонив до компанії, але вирішити питання так і не вдалося.
За наведених обставин позивач вважає, що вказані договори мають бути визнані судом недійсними, як такі, що порушують його права. Договорами нечітко визначено підстави зміни вартості платежів, предмету лізінгу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати ці умови в односторонньому порядку лише одним учасником відносин. Право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці, призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь яким чином впливати на зміну істотних умов Договору.
Виконання зобовязань забезпечено лише відповідальністю Лізінгоодержувача, п.п.12.4, 12.5, 12.6 Договору передбачена сплата Лізінгоодержувачем штрафу, пені. При цьому адекватного захисту прав Лізінгоодержувача від неналежного виконання договірних зобовязань Лізінгодавцем, умовами Договору не передбачено.
Таким чином, забезпечено захист інтересів лише Лізінгодавця, що свідчить про очевидний дисбаланс між правами та обовязками сторін.
В оскаржувальному договорі обмежені, та/або взагалі відсутні права Лізінгоодержувача, як споживача, стосовно дій Лізінгодавця, у разі неналежного виконання ним своїх обовязків. Звужені обовязки Лізінгодавця, передбачені в Законі України № 2624-ІІІ « Про фінансовий лізінг», та положеннях ЦК України.
Також, повністю виключена відповідальність Лізінгодавця за невиконання, або неналежне виконання обовязків щодо передачі Предмета лізінгу належної якості. Одночасно значно розширені права Лізінгодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. ( ст. 3 Договору, щодо прав та обовязків сторін, ст. 4 щодо умов поставки та прийому-передачі Предмету лізінгу. п.п.5.3,5.6,5.7, ст.. 5 Договору, п.п. 8.1, 8.4, ст. 5 Договору, п.п. 10.5, 10.14, 10.15 ст. 10 Договору).
Крім того, п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону № 2664-ІІІ діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме, або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Такий вид господарської діяльності, як фінансовий лізінг, підлягає ліцензуванню.
Крім того, з огляду на той факт, що даний договір позивач уклав як фізична особа, то він повинен був бути нотаріально засвідченим.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити.
Відповідач у судові засідання неодноразово не зявлявся, свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових повісток причину неявки до суду не повідомили.
Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг» а також Законом України « Про захист прав споживачів».
Згідно ст. 1, 2 вказаного Закону фінансовий лізинг - це вид цивільно - правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу, за яким лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника), відповідно до встановлених лізиногоодержувачем специфікацій та умов, та передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк, не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч. 1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Судом досліджено договори фінансового лізінгу № 005106 та № 005107, укладені 04.07.2016 між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_1
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб підлягає обовязковому ліцензуванню, але тексти Договорів відповідача не містять посилань на ліцензування господарської діяльності. Доказів щодо цього відповідач не надав також і на вимогу суду.
Відповідно до п.3.1.1, п.3.1.2 вказаних договорів лізингодавець зобов'язаний придбати предмет лізингу, який визначено лізингоодержувачем, та передати його лізингоодержувачу.
Згідно з п. 1.1 ст.1 договорів фінансового лізингу його предметом є два трактори моделі МТЗ 82.1.26.
Пунктом 1.7 договору фінансового лізингу передбачено, що предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 30 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем, на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу, у разі наявності, різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст.9 договорів, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.5 ст.9 договорів.
На виконання умов договорів ОСОБА_1 було сплачено 86 300 гривень авансового платежу та по 47 700 гривень по кожному договору, а загалом 268 000 грн., що підтверджується квитанцієми від 04.07.2016 року №№ 0.0.577740311.1, 0.0.577743151.1, 0.0.577741748.1, 0.0.577744425.1., але предмет лізінгу так і не був отриманий лізінгоодержувачем ОСОБА_1
Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині 2 ст. 18 Закону, де вказано, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. У відповідності до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, а відповідно до ч. 3ст. 509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.
З огляду на зазначене, суд дійшов обґрунтованого висновку про несправедливість відносно споживача умов спірних договорів фінансового лізінгу. А саме, згідно п.12.1 договорів лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 та 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо наміру розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.
Тобто, за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу, лізингодавець не несе відповідальності, а навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченої комісії за організацію договору.
Тому суд вважає, що спірним договором фактично забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, і це свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін.
Отже, несправедливі умови договору лізингу, які порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві, та є достатніми підставами вважати недійсним даний договір лізингу із застосуванням правових наслідків недійсності правочину.
Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі включають в себе: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.
Комісія за організацію договорів, в розумінні ст. 16 Закону України «Про захист прав споживачів» не є лізинговим платежем, оскільки не відноситься до витрат лізингодавця, які безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу та фактично полягає лише у виготовленні типової форми договору. Більш того, відповідачем не обґрунтовано співмірність розміру комісії за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги.
Також за змістом укладених правочинів, розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули для перерахунку не передбачено.
Таким чином, аналіз змісту спірних договорів фінансового лізингу від 04.07.2016 року, укладених між сторонами, дає підстави дійти висновку, що вони містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII, якими виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця, у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договорами та законом, звужені обов'язки лізингодавця, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі неналежної якості. Одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про несправедливі, відносно споживача, умови спірних договорів фінансового лізингу та наявність у зв'язку із цим підстав для визнання їх недійсним відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Оскільки ОСОБА_1 сплатив 268 000 грн., суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача дана сума, сплачена позивачем за договорами фінансового лізінгу від 04.07.2016 року № 005106 та № 005107.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 2680,00 грн.
Керуючись ст.ст. 1-12, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

Договір фінансового лізингу №005106 укладений 04.07.2016р. між Прокоф?євим ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ваш Авто" визнати недійсним.
Договір № 005107 укладений 04.07.2016р. між Прокоф?євим ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ваш Авто" визнати недійсним.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваш Авто" на користь Прокоф?єва ОСОБА_2 кошти в сумі 268000 ( Двісті шістдесят вісім тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваш Авто" на користь Прокоф?єва ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2680,00грн.
Рішення суду набирає закононої сили в порядку та строки передбачені ст.273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дняпроголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва.

Суддя