АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6342/17 Справа № 185/4719/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року м. Дніпро 05 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька та допустити негайне виконання рішення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що її донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 поступає на навчання до ОСОБА_5 ім. Анджея Фрича ОСОБА_6 м. Краків, початок навчань там з 01.10.2017 року, виїзд до місця навчання заплановано на кінець вересня 2017 року. Відповідач не надає згоди на виїзд дитини за межі України не наводячи будь-яких обґрунтувань та пояснень /а.с. 2-3/.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.06.2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, надано дозвіл ОСОБА_3 на самостійний виїзд неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України за кордон м. Краків Республіка Польща без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 з 25 вересня по 22.02.2018 року. Вирішено питання щодо судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено /а.с. 35-38/.

З рішенням суду не погодився відповідач і звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 41-43/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні відповідно до ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 09.08.1997 року, від якого мають доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 6/.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.06.2005 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу /а.с. 17/.

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, донька постійно проживає з матір'ю у м. Павлоград.

У своїй заяві позивач посилається на те, що донька має здібності та велике бажання продовжити навчання за кордоном в рамках Угоди про співпрацю між спілкою Освіта без кордонів та ОСОБА_5 Академією імені ОСОБА_6, яка розташована у м. Краків Республіки Польща.

У судовому засіданні Апеляційного суду Дніпропетровської області позивач надала документи, які підтверджують те, що ОСОБА_4 прийнято на навчання до академії.

Але через те, що донька не досягла повноліття, навчальний заклад наполягає на предявленні нотаріально посвідчених заяв батьків дитини про їх згоду на самостійні тимчасові короткострокові поїздки доньки без супроводжувальної особи.

З матеріалів справи вбачається, що 21.06.2017 року мати таку згоду дала, що підтверджується заявою, яка нотаріально посвідчена /а.с. 29/.

Також в матеріалах справи знаходиться нотаріально посвідчена довіреність від 01.06.2017 року, якою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уповноважують ОСОБА_7 та ОСОБА_8 бути представником їх доньки у ОСОБА_5 імені ОСОБА_6 /а.с. 9/.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач посилається на те, що його донька ОСОБА_4 досягла 17 річного віку та відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України має право на самостійний виїзд за межі України, а тому висновок суду про необхідність надання його згоди на виїзд доньки є необґрунтованим та не ґрунтується на нормах матеріального права, також відповідач посилається на те, що позивачем не надано доказів того, що він забороняє донці виїзд за кордон, а тому рішення суду підлягає скасуванню, але з такими доводами апелянта погодитися не можна, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

На підставі вищевикладеного, можна погодитися з доводами відповідача про те, що відповідно ст. 313 ЦК України, донька, якій вже виповнилося 17 років, може виїздити за кордон без нотаріального дозволу батьків, але враховуючи те, що наявність цього дозволу є вимогою навчального закладу, те що ОСОБА_4 має бажання вчитися за кордоном, а саме в ОСОБА_5 імені ОСОБА_6, можливість її навчання підтверджується наданими документами, колегія суддів, враховуючи інтереси дитини, приходить до висновку, що ці вимоги підлягають задоволенню.

Але, в резолютивній частині рішення, суд першої інстанції помилково вказав та надав позивачу ОСОБА_3 дозвіл на самостійний виїзд неповнолітньої доньки, без згоди батька, тому резолютивна частина рішення підлягає зміні шляхом викладення другого абзацу в такій редакції : надати дозвіл ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на самостійний виїзд за межі України за кордон м.Краків Республіка Польща без згоди батька ОСОБА_2 з 25 вересня 2017 року до 22 лютого 2018 року.

Також колегія критично відноситься до доводів відповідача в апеляційній скарзі про те, що суд не звернув уваги на те, що у нього є обґрунтовані хвилювання відносно того, що його дитина за кордоном буде забезпечена безпечними умовами проживання, що в неї буде джерело існування в країні Європейського союзу, так як ні хто не позбавляє його, як батька, права спілкуватися з донькою, продовжувати піклуватися про неї та надавати матеріальну допомогу.

Також колегія суддів вважає необхідним виключити з мотивувальної частини рішення посилання на абзаци 1, 2 частини 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», яка на момент ухвалення рішення втратила чинність.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2017 року змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Надати дозвіл ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на самостійний виїзд за межі України за кордон м.Краків Республіка Польща без згоди батька ОСОБА_2 з 25 вересня 2017 року до 22 лютого 2018 року.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на абзаци 1, 2 частини 2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 704 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_9