УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,

ЛеванчукаА.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Першотравнева нотаріальна контора Донецької області, про визначення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 21 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 06 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, який обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_6, яка заповіла йому все належне їй на день смерті майно. Протягом шести місяців він не подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та пропустив цей строк із поважної причини, оскільки за станом здоров'я, поганим почуттям, у зв'язку з перенесеною у 2006 році черепно-мозковою травмою є інвалідом ІІІ групи, із 18 березня по 02 квітня 2014 року перебував на лікуванні в неврологічному відділенні міської лікарні № 4, а потім лікувався дистанційно, тому не міг звернутися до нотаріальної контори та особисто подати заяву про прийняття спадщини. Крім того, зазначив, що із оголошення у пресі йому стало відомо, що нотаріус розшукує його як спадкоємця за заповітом після смерті ОСОБА_6 Посилаючись на це, позивач просив визначити йому додатковий строк на подання заяви про прийняття спадщини, визнати поважною причину пропуску ним цього строку.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 21 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 06 грудня 2016 року, позов задоволено.

Визнано поважною причину пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини.

Визначено ОСОБА_3 додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, в один місяць із дня ухвалення судом рішення.

У касаційній скарзі представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте судове рішення апеляційного суду не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що зазначені позивачем причини пропущення ним строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а саме: незнання про існування заповіту та хвороба заявника (є інвалідом), є поважними.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд виходив із того, що рішенням місцевого суду не порушуються права відповідача ОСОБА_4, оскільки вона не є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6, а відповідно до положень ст. 1254 ЦК України складений ОСОБА_6 23 липня 2011 року на ім'я ОСОБА_4 заповіт скасовано новим заповітом, складеним ОСОБА_6 20 червня 2012 року на ім'я позивача ОСОБА_3

Однак із вказаними висновками не можна погодитися виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1223 ЦК Україниправо на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК Українивизначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при визначенні особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Разом із тим відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року № 6-1215цс16, за змістом ст. 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

У силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Обґрунтовуючи поважність причини пропущення строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_3 посилався на стан здоров'я, погане самопочуття, що у зв'язку з перенесеною у 2006 році черепно-мозковою травмою є інвалідом ІІІ групи, із 18 березня по 02 квітня 2014 року перебував на лікуванні в неврологічному відділенні міської лікарні № 4, а потім лікувався дистанційно, і вказані позивачем причини визнано судом поважними.

Проте суд на порушення вимог ст. ст. 212, 213, 214 ЦПК України не перевірив, якими доказами підтверджуються вищевказані позивачем обставини, враховуючи, що згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, до позовної заяви додано копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_1, виданого 18 червня 2014 року Пенсійним фондом України на ім'я ОСОБА_3, згідно з яким він є інвалідом ІІІ групи загального захворювання; термін дії - 01 січня 2015 року (а. с. 7).

Також до позовної заяви додано копію виписки з історії хвороби № 213, згідно з якою ОСОБА_3 знаходився на лікуванні в неврологічному відділенні міської лікарні № 4 із 18 березня по 02 квітня 2014 року (а. с. 6).

Крім того, на а. с. 7 знаходиться консультативний висновок спеціаліста стосовно хворого ОСОБА_3, датований 17 жовтня 2012 року.

На цьому ж самому а. с. 7 (зворотна сторона) міститься копія довідки МСЕК серії 10 ААВ № 487162 від 04 грудня 2014 року на ім'я ОСОБА_3 про повторний огляд інваліда, згідно з якою йому підтверджено ІІІ групу інвалідності загального захворювання строком до 01 січня 2016 року, дата чергового переогляду - 04 грудня 2015 року.

На а. с. 8 міститься індивідуальна програма реабілітації інваліда від 04 грудня 2014 року № 1841.

Статтею 212 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Усупереч ст. 212 ЦПК України оскаржувані судові рішення не містять результатів оцінки вищевказаних доказів, якими обґрунтовував позивач свої вимоги.

Судом залишено поза увагою, що спадкодавець ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, і серед визначених позивачем причин неподання вчасно до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини лише одна стосується шестимісячного строку із часу відкриття спадщини, а саме: перебування на лікуванні у період із 18 березня по 02 квітня 2014 року, однак до суду із цим позовом ОСОБА_3 звернувся у березні 2015 року.

Інша обставина, а саме: перенесена у 2006 році черепно-мозкова травма, мала місце задовго до смерті спадкодавця, тобто відкриття спадщини, тому жодним чином не може бути причиною пропущення позивачем установленого законом строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, суд не перевірив, якими доказами підтверджуються обставини щодо пропущення позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини після лікування у квітні 2014 році і до дня подання цього позову у березні 2015 року. Посилання позивача на погане самопочуття і дистанційне лікування не підтверджено жодним доказом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не дослідив достатньо повно питання про те, чи є обставина про призначення позивачу інвалідності у червні 2014 року та наступний переогляд у грудні 2014 року такою, що пов'язана з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього як спадкоємця за заповітом на вчинення дій щодо подання заяви про прийняття спадщини у розумінні ст. 1272 ЦК України, із врахуванням вищевказаних роз'яснень Пленуму Верховного Суду України та правових позицій Верховного Суду України.

Виходячи з висловлених Верховним Судом України вищевказаних правових позицій, помилковим є висновок суду про визнання поважною причини пропущення позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини стосовно незнання його про існування заповіту, складеного спадкодавцем на його ім'я.

Разом із тим колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на а. с. 121-124 знаходиться копія матеріалів кримінального провадження № 0000078 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України, зокрема, протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 23 грудня 2015 року, в яких містяться пояснення про те, що ОСОБА_3 він знає зі школи і приблизно весною 2012 року останній попросив його бути свідком при посвідченні заповіту, а також обставини посвідчення заповіту.

На а. с. 114 знаходиться копія рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 листопада 2014 року, ухваленого у справі № 263/10920/14-ц за заявою ОСОБА_8 про встановлення факту родинних відносин, яким вказану заяву задоволено і встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_8 та її рідною сестрою ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

На а. с. 117 міститься довіреність від імені ОСОБА_8 на ім'я своєї дочки ОСОБА_9 (матері відповідача ОСОБА_10.) представляти інтереси у Жовтневому районному суді м. Маріуполя Донецької області за вказаною вище заявою про встановлення факту родинних відносин.

Згідно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а. с. 155).

Відповідно до копії довідки секретаря Бердянської сільської ради Першотравневого району Донецької області від 17 квітня 2014 року № 606, виданої на ім'я ОСОБА_10, ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, проживала АДРЕСА_1 із 1998 року до дня смерті.

Вищевказаних обставин апеляційний суд не перевірив та не надав їм жодної правової оцінки, таким чином, не перевірив законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, натомість помилково вважав, що рішенням місцевого суду не порушуються права відповідача ОСОБА_4

Оскільки апеляційний суд порушив норми процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а постановлена у справі ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 06 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ступак

Судді: Є.П. Євграфова

Ю.Г.Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко