Справа № 129/1652/17 Провадження № 22-ц/772/2324/2017Головуючий в суді першої інстанції Дєдов С. М.
Категорія 47Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Сала Т.Б., Денишенко Т.О.,

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Гайсинської міської ради, приватного підприємства «Земельний центр», ОСОБА_3, Державного кадастрового реєстратора відділу у Гайсинському районі Міжрайонного управління у Гайсинському та Іллінецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення Гайсинської міської ради, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, скасування його державної реєстрації,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 25 липня 2017 року,

встановила:

У червні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Гайсинської міської ради, приватного підприємства «Земельний центр», ОСОБА_3, Державного кадастрового реєстратора відділу у Гайсинському районі Міжрайонного управління у Гайсинському та Іллінецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення Гайсинської міської ради, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, скасування його державної реєстрації.

Посилався на те, що в результаті помилки, допущеної землевпорядною організацією ПП «Земельний центр» при виготовлені технічної документації, яка була в подальшому затверджена рішенням 2 сесії 24 скликання Гайсинської міської ради від 27 серпня 2002 року та прийнято рішення по видачу державного акта про право власності на землю на ім'я ОСОБА_7, виникла накладка даної земельної ділянки, що на сьогоднішній день відповідно до договору купівлі-продажу від 17 травня 2005 року належить відповідачу ОСОБА_3, на земельну ділянку, право на яку набув позивач в зв'язку із набуттям права власності на житловий будинок та визнанням рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 25 липня 2017 року в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки розміром 0,0527 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1. В зв'язку із тим, що дані обставини перешкоджають позивачеві в подальшому оформленні права власності на земельну ділянку, він змушений був звернутися до суду.

В позовній заяві ОСОБА_2 просив:

1. Визнати незаконним та скасувати Рішення 2сесїі 24 скликання від 27.08.2002р. про затвердження Технічної документації по видачі державного акту на право власності на землю та надання Державного Акту на землю на земельну ділянку, площею 0,0591 га., призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими приміщеннями, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 та яка на даний час належить ОСОБА_3 у відповідності до Державного Акту на земельну ділянку серія НОМЕР_1 який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №29., кадастровий номер НОМЕР_2.

2. Визнати недійсним ОСОБА_8 на право власності на земельну ділянку, на земельну ділянку площею 0,0591 га, кадастровий номер НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 від 27.11.2006 року, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за 729.

3. Виключити реєстрацію права власності на земельну ділянку зареєстровану в державному земельному кадастрі на ОСОБА_3 у відповідності до Державного Акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0591 га, кадастровий номер НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 від 27.11.2006 року, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за 729.

При цьому позивач зазначив, що визначаючи кількість вимог немайнового характеру, звернених до суду, враховував, що вимога про визнання протиправними акта місцевого органу влади - є передумовою для застосування іншого способу захисту порушеного права - визнання недійсним та виключення із реєстрації Державного Акта, який є наслідком протиправності акта - рішення, а тому є однією вимогою.

До позовної заяви ОСОБА_2 додав квитанцію, з якої вбачається, що позивачем сплачено 640 грн. судового збору.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 червня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, позивачу надано строк для усунення недоліків, а саме сплати судового збору у повному об'ємі, враховуючи, що позовна заява містить три позовні вимоги немайнового характеру та приведення позовної заяви у відповідність до вимог п.п. 2, 3, 5, 6 ч. 2, ч. 4, ст. 119 ЦПК України (а.с. 249-250). Позивачеві роз'яснено, що невиконання чи неналежне виконання вимог цієї ухвали протягом 5 днів з моменту її отримання або до 15 липня 2017 року спричинити повернення позовної заяви.

Копію зазначеної ухвали суду від 15 червня 2017 року позивачем отримано 19 червня 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправленням, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 252).

На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху 12 липня 2017 року позивачем подано до Гайсинського районного суду Вінницької області уточнену позовну заяву, в якій просив відновити становище, яке існувало до порушення його права, шляхом:

- визнання незаконним та скасування Рішення 2сесїі 24 скликання від 27.08.2002р. про затвердження Технічної документації по видачі державного акту на право власності на землю та надання Державного Акту на землю на земельну ділянку, площею 0,0591 га., призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими приміщеннями, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 та яка на даний час належить ОСОБА_3 у відповідності до Державного Акту на земельну ділянку серія НОМЕР_1 який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №29., кадастровий номер НОМЕР_2;

- визнання недійсним Державного Акта на право власності на земельну ділянку, на земельну ділянку площею 0,0591 га, кадастровий номер НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 від 27.11.2006 року, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за 729 виданий на ім'я ОСОБА_3;

- виключенням реєстрації права власності на земельну ділянку зареєстровану в державному земельному кадастрі на ОСОБА_3 у відповідності до Державного Акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0591 га, кадастровий номер НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 від 27.11.2006 року, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за 729.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 25 липня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачу. Зобов'язано управління державної казначейської служби України у Гайсинському районі повернути сплачені ОСОБА_2 640 грн. судового збору за квитанцією № 106 від 31.05.2017 року (а.с. 265).

В апеляційній скарзі скаржник позивач у справі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції від 25 липня 2017 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції скаржник позивач у справі ОСОБА_2 не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явилась, надіслала письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Представник відповідача ПП «Земельний центр» в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явився, на адресу суду надійшла заява директора ПП «Земельний центр» ОСОБА_9 про розгляд справи у його відсутність, в якій також зазначив, що у вирішенні даної справи покладається на розсуд суду.

Інші відповідачі або їх представники а також третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 в судове засідання так само не з'явилися, тому відповідно до вимог ст. 74, ч. 2 ст. 305 ЦПК України дана справа розглянута у їх відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановляючи оскаржувану позивачем ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 червня 2017 року вказана позовна заява, з посиланням на відсутність доказів сплати судового збору в повному об'ємі та порушення вимог ст. 119 ЦПК України була залишена без руху, з наданням позивачу строку для усунення недоліків, вказаних в ухвалі, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали або до 15.07.2017 року.

Як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвала суду від 15.06.2017 року про залишення позовної заяви без руху отримана позивачем 19.06.2017 року.

12.07.2017 року позивачем подано уточнену позовну заяву, яка містить три позовні вимоги немайнового характеру, однак квитанції про сплату судового збору на суму 1920 грн. до уточненої позовної заяви не додано.

Таким чином суд першої інстанції з огляду на те, що недоліки позову не виправлені та судовий збір повністю не сплачено, дійшов висновку про необхідність постановлення ухвали якою вважати зазначену позовну заяву ОСОБА_2 неподаною та повернути її позивачу, а також повернення позивачу сплаченого судового збору в розмірі 640,00 гривень.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки встановлено, що судом першої інстанції дану ухвалу постановлено з додержанням вимог закону.

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Позовна заява повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК України щодо її форми і змісту. Позовна заява зокрема повинна містити: ціну позову щодо вимог майнового характеру. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно вимог ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Установлено, що позивачем у справі ОСОБА_2 не виконані всі вимоги ухвали суду першої інстанції від 15 червня 2017 року про залишення його позовної заяви без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків вказаних в ухвалі, а саме сплатити судовий збір в повному об'ємі, відповідно до вимог п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою в розмірі 0.4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду та згідно із вимогами ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за кожну із трьох вимог немайнового характеру, заявлених позивачем.

Тому колегія суддів переконана, що оскаржувана позивачем ухвала суду першої інстанції від 25 липня 2017 року, якою позовна заява ОСОБА_2 вважаєтьсянеподаною та повернута позивачу, а також повернуто позивачу сплачений судовий збір в розмірі 640 грн, постановлена з додержанням вимог закону.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги позивача, що наведені на її обґрунтування, зокрема щодо того, що заявлені ним позовні вимоги не є окремими вимогами, а становлять одну позовну вимогу, що, на його думку, відображає вид судового захисту, зокрема відновлення становища, яке існувало до порушення його права.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать:

1)визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавством можуть встановлюватися спеціальні способи захисту прав для захисту окремих категорій прав, зокрема об'єктом яких є майно, яке підлягає державній реєстрації. Таким чином, позивач може захистити своє порушене право із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК до державної реєстрації права власності набувача. У разі здійснення державної реєстрації права власності на майно за набувачем, позивачу слід обирати інший спеціальний спосіб.

Таким чином, вимоги заявлені позивачем щодо визнання незаконним та скасування рішення сесії, визнання недійсним Державного Акта на право власності на земельну ділянку та виключення реєстрації права власності на земельну ділянку в своїй сукупності мають на меті відновити становище, яке існувало до порушення, на думку позивача, його права, водночас зберігають самостійне значення. Кожна з них підлягає вирішенню судом в судовому процесі і у кожній з них суд повинен дати відповідь в своєму рішенні про задоволення позову або про відмову в позові повністю або частково (ст.ст. 215, 216 ЦПК). Крім того, підтвердженням цьому є висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року (справа № 6-33цс13), де, зокрема зазначено, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Таким чином, колегія суддів не може погодитись з доводами скарги про те, що позивачем ОСОБА_2 даний позов має оплачується судовим збором як за одну вимогу немайнового характеру.

Інші доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до незгоди з правильною та законною ухвалою суду та її суб'єктивної переоцінки, в даному випадку є несуттєвими, ухвала суду, прийнята по суті розглянутої заяви.

Таким чином, постановлена судом ухвала повністю відповідає матеріалам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і висновки суду не спростовують.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 1, 3, 14, 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 25 липня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ Т.Б. Сало

/підпис/ Т.О. Денишенко

Згідно з оригіналом: