Номер провадження 2/229/1300/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.,

при секретарі Польській Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

У позові вказав, що згідно договору дарування він набув право власності на квартиру АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстрована відповідачка, яка є колишньою дружиною позивача, та їх неповнолітні діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 На теперішній час колишня дружина знаходиться в Російській Федерації, діти зареєстровані та мешкають у с. Натирбово Кошехабльского району Республіка Адигея РФ.

Позивач не має можливості розпорядитися належним йому майном, оскільки в квартирі зареєстрована відповідачка з дітьми. Він сплачує усі комунальні послуги по кількості осіб зареєстрованих в квартирі, тобто і за відповідачів, що ставить його в скрутне матеріальне становище. Оформити субсидію він також не має можливості з цих самих причин. Перешкод в користуванні житлом позивач відповідачки не чинив. Просить визнати ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми такими, що втратили право користування житлом.

В судове засідання, позивач не з'явився, проте надав заяву слухати позов за його відсутності, наполягає на позові /а.с. 14/.

В судове засідання, представник позивача ОСОБА_5 не з'явився, проте надав заяву слухати позов за його відсутності, позовні вимоги позивача підтримує у повному обсязі /а.с. 22/.

Відповідачі, повторно не з'явилися, не повідомили причини неявки, заперечень проти позову не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливим розглядати справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд розглядає справу, керуючись вказаною нормою закону, а не ст. ст. 71,72 ЖК України, оскільки житло є власністю позивача на період проживання відповідачів.

Суд встановив, що позивач являється власником квартири АДРЕСА_1, загальною корисною площею - 60,7 кв. м., житловою площею - 33,9 кв. м., яка складається з трьох кімнат, що підтверджується договором дарування від 13 квітня 2012 року, зареєстрованим в державному реєстрі за №1982, посвідченим приватним нотаріусом Дружківського нотаріального округу Донецької області Гнатенко В.Л. /а.с. 10/.

За адресою спірної квартири зареєстровані: його колишня дружина ОСОБА_7, його син ОСОБА_3, та його донька ОСОБА_4 /а.с.5,20/.

З 2014 року відповідач ОСОБА_2 з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають в квартирі, не несуть витрат на її утримання, не сплачують комунальні платежі, виселились добровільно, вивезли свої особисті речі, виїхали за межі України. Згідно зі свідоцтвами, від 05 грудня 2014 року, Федеральної міграційної служби, про реєстрацію за місцем проживання, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 /а.с. 12/.

Факт непроживання відповідачів підтверджується актом від 22 травня 2017 року, складеним головою територіального комітету 13 та за участю сусідів /а. с. 6/.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачка з дітьми відсутні в квартирі понад один рік без поважних причин, що порушує права власника житла, який на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, будь-яких інших домовленостей між ними не існує.

Таким чином, суд вважає, що позов про визнання відповідачки з дітьми такими, що втратили право на користування житлом доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 16, 346, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, на підставі викладеного та ст. ст. 208, 209, 212-215, 218, 223-228 ЦПК України,ст.ст. 71,72 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 своєю власністю, визнавши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими що втратили право користування житлом, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Є. В. Петров