Номер провадження: 22-ц/785/4203/17
Номер справи місцевого суду: 497/1229/16-ц
Головуючий у першій інстанції Раца В. А.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 14 березня 2017 року у цивільній справі за позовною заявою Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

15.06.2016 року позивач - Кредитна спілка «Перше Кредитне Товариство» (далі - КС «ПКТ») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 і просили суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості у розмірі 83 133,71 грн., у тому числі:

залишок боргу за тілом кредиту (основне зобов'язання) - 7 550,00 грн.;

заборгованість за відсотками за користування кредитом - 36 376,55 грн.;

заборгованість по пені за прострочення платежів - 39 207,16 грн.;

судові витрати у вигляді судового збору - 1378 грн.;

витрати на публікацію оголошення у газеті - 220 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до умов кредитного договору № БО-1/0985/08/464# від 16 травня 2008 року відповідач ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 7 550 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0.164 % від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом, строком на 36 фактичних місяців від дати надання кредиту (далі - Кредитний договір).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вищеназваним Кредитним договором між Банком та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір поруки, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання відповідати по борговим зобов'язанням відповідача ОСОБА_3, які виникають з умов Кредитного договору, та у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань, нести солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і боржник ОСОБА_3 (далі - Договір поруки).

Прийняті на себе зобов'язання по поверненню кредиту в обумовлені Кредитним договором строки відповідач ОСОБА_3 не виконує, а тому станом на 25 травня 2016 року склалася заборгованість у зазначеній сумі, у зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за Кредитним договором.

Представник позивача в судове засідання не прибув, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі та задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності, позов не визнали, надали письмове заперечення (а.с.36), в якому посилалися на те, що хоча договір про надання кредиту ОСОБА_3 підписала, грошові кошти замість неї отримав відповідач ОСОБА_6, про що надав їй розписку, тому вона просила суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з неї заборгованості.

Справа була розглянута у відсутність відповідача ОСОБА_6

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 14 березня 2017 року позов КС «ПКТ» було задоволено частково.

Було стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь КС «ПКТ» кредитну заборгованість за Кредитним договором в розмірі 51 476 грн. 55 коп.

Також на користь позивача з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було стягнуто в рівних частках судові витрати в розмірі 1598,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3ставить питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов'язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Вимогами ст. 536 ЦПК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного Кредитного договору 16 травня 2008 року відповідач ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 7 550 грн. на придбання газової плити, газового котла, насоса, радіаторів, будівельних матеріалів строком на 36 місяців зі сплатою 0,164 процентів від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом (а.с.4).

Пунктами 2.1, 3.1 укладеного Кредитного договору передбачено, що кредит надається строком на 36 фактичних місяців з дати надання кредиту з умовою щомісячної сплати процентів за користування кредитом, проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом, починаючи з дати, наступної за датою надання кредиту. Погашення кредиту та процентів за користування здійснюється у розмірі та в строки згідно Додатку № 1 до цього Договору - Графіку платежів (п.3.3 Договору).

За прострочення повернення кредитних коштів, п.9.4 Кредитного договору встановлена відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі 1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежів.

Однак, у порушення умов Кредитного договору відповідач ОСОБА_3 зобов'язання за ним належним чином не виконала, та порушила строки повернення позивачу грошових коштів на погашення тілу кредиту та процентів за його користування, в зв'язку з чим виникла вищезазначена заборгованість за Кредитним договором, яка станом на 25 травня 2016 року склала 83 133 грн. 71 коп.

При цьому суд обгрунтовано виходив із того, що строк позовної давності не збіг, оскільки у відповідності до п.12.7 Кредитного договору за домовленістю сторін встановлений 10-річний строк позовної давності.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання.

Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не виконала прийняті на себе зобов'язання за Кредитним договором, з неї підлягає стягненню сума боргу за цими договорами з врахуванням відсотків за користування грошовими коштами та пені за невиконання зобов'язання по поверненню позики у встановлений термін, що обумовлені договором.

Зазначений висновок суду не спростований матеріалами справи, оскільки заявник апеляційної скарги ОСОБА_3 не надала доказів, які б спростовували зазначений висновок суду та розрахунок заборгованості ОСОБА_3 по Кредитному договору.

Та обставина, що на даний час в Болградському районному суді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до КС «ПКТ» про встановлення нікчемності Кредитного договору (а.с.129-131), зазначеного висновку суду не спростовують, оскільки при встановленні обставин на підтвердження вказаного позову, ухвалене у справі рішення може бути підставою для перегляду рішення по даній справі у відповідності до Глави 4 ЦПК України.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про необхідність зменшення суми пені, як то передбачено ч. 3 ст. 551 ЦК України, враховуючи обставини справи та майновий стан відповідача ОСОБА_3, із 39 207,16 грн. до 7 550 грн.

Що стосується твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що фактично кредитні кошти були отриманні відповідачем ОСОБА_4, про що є відповідна розписка від 09.06.2009 року (а.с.37), та підтвердження цього факту свідком ОСОБА_7, то суд обгрунтовано не взяв їх до уваги, оскільки цей факт не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3, яка згідно Кредитного договору особисто отримала в кредит грошові кошти. Зазначений факт може бути підставою для пред'явлення відповідних вимог про повернення коштів до ОСОБА_4

Разом з викладеним, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення про задоволення позовних вимог до ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що вищевказаний договір поруки не припинений, а тому ОСОБА_4 повинен у повному обсязі відповідати перед КС «ПКТ» по кредитним зобов'язаннями солідарно з боржником ОСОБА_3

Однак з таким висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається із умов Кредитного договору від 16 травня 2008 року, на забезпечення якого укладено Договір поруки, заборгованість за кредитом має бути погашена протягом 36 місяців.

Тобто строк дії Кредитного договору встановлений до конкретної дати - 16 травня 2011 року.

У Розділі 3 Договору поруки вказано, що цей Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і діє протягом всього терміну дії Кредитного договору.

Проте таке положення договору суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Із вказаного Договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова Договору поруки про його дію протягом всього терміну дії Кредитного договору не є належно встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст. 251 та ч.1 ст. 252 ЦК України.

Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

З огляду на викладене, в даному випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя або не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і припинення обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що КС «ПКТ» зобов'язана була звернутись до суду з позовом до поручителя ОСОБА_4 не пізніше 16.11.2011року, тобто протягом 6 місяців.

Однак, враховуючи, що з даним позовом КС «ПКТ» звернулась лише 15.06.2016 року, то вона у всякому разі втратила право вимоги до поручителя ОСОБА_4 про погашення кредитної заборгованості, оскільки у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України Договір поруки, укладений 16.05.2008 року між КС «ПКТ» і ОСОБА_4 є припиненим.

Таких правових позицій дотримується у своїй практиці Верховний Суд України, справа № 6-53 цс 14, справа № 6-190 цс 14, справа № 6-1451 цс 16.

Відповідно до положень абзацу 7 ч.7 ст.360-7 ЦПК України, Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 7 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до положень абзацу 2 ч.7 ст.360-7 ЦПК України, Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалена на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду стосовно відповідача ОСОБА_3, доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Однак, враховуючи, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне його змінити, скасувавши його в частині солідарного стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_4 і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог КС «ПКТ» до ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

Рішення, в частині стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_3 в розмірі 51 476,55 грн. залишити без змін.

Також через зміну судового рішення та через те, що судові витрати судом першої інстанції були стягнуті з відповідачів в рівних частках, колегія суддів також вважає за необхідне стягнути тільки з ОСОБА_3 на користь КС «ПКТ» судові витрати у сумі 1598 грн., із яких судовий збір за подання позову до суду - 1378 грн. та 220 грн. - витрати, пов'язані з публікацією оголошення.

При цьому, колегія суддів виходить із вимог, передбачених ч.3 ст. 303 ЦПК України, згідно яких суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 14 березня 2017 року змінити, скасувавши його в частині солідарного стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_4 і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Кредитної спілки «Перше Кредитне товариство» до ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

Рішення, в частині стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_3 в розмірі 51 476,55 грн. залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Перше Кредитне товариство» судові витрати у сумі 1598 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра