АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Дніпровської міської ради

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 березня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Дніпровської міської ради про визнання дій та рішення незаконними, визнання додаткової угоди укладеної, а договору оренди землі поновленим, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до Дніпровської міської ради, який в судовому засіданні підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини та норми права, у ньому викладені.

Так, зокрема, зазначив, що 08.04.2014 року між ним та Дніпропетровською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,2709 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1, для проектування та будівництва автозаправної станції зі строком користування два роки. Того ж дня підписано акт приймання-передачі земельної ділянки. Пунктом 8 договору оренди землі визначено, що по закінчення строку дії договору орендар має переважне право на його поновлення на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавцю про намір продовжити його дію. 04.03.2016 року він звернувся до відповідача із листом-повідомленням про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, тобто на поновлення строку дії договору ще на два роки. До листа він додав три примірники додаткової угоди до договору оренди землі. По спливу місяця з моменту закінчення строку дії договору оренди землі відповідач жодних заперечень проти поновлення строку дії договору не виявив, тому договір вважається поновленим на той самий строк. 12.07.2016 року він звернувся до міського голови з вимогою підписати додаткову угоду до договору оренди землі. Позивач зазначає, що врешті отримав лист директора департаменту по роботі активами міської ради, датований 25.08.2016 року за вих.№8/13-349, яким його було повідомлено про необхідність надання повного пакету документів для підготовки рішення міської ради про поновлення договору оренди землі. З даною відповіддю він не згоден, оскільки при відсутності заперечень орендодавця по спливу місяця з дня закінчення строку дії договору оренди землі, договір вважається поновленим на той самий строк і укладення додаткової угоди не потребує прийняття рішення органом місцевого самоврядування. Натомість, керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування підписує додаткову угоду. Тому, він 30.08.2016 року повторно звернувся до відповідача з заявою про укладення додаткової угоди, на що отримав абсолютно тотожний лист відповідача, датований 24.10.2016 року. Вважає що дані листи є формою відмови відповідача в поновленні договору оренди землі, якою він і досі користується безперешкодно. З посиланням на ст.777 ЦК України та ст.33 Закону України «Про оренду землі» звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Дніпровської міської ради про визнання дій та рішення незаконними, визнання додаткової угоди укладеної, а договору оренди землі поновленим - задоволено.

Визнано незаконними дії Дніпровської міської ради щодо неукладення додаткової угоди до договору оренди землі від 08 квітня 2014 року, укладений між Дніпропетровською міською радою та ОСОБА_4, предметом якого є земельна ділянка площею 0,2709 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для проектування та будівництва автозаправної станції за адресою: АДРЕСА_1 та поновлення такого договору.

Визнано договір оренди землі від 08 квітня 2014 року, укладений між Дніпропетровською міською радою та ОСОБА_4, предметом якого є земельна ділянка площею 0,2709 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для проектування та будівництва автозаправної станції за адресою: АДРЕСА_1 - поновленим на той самий строк та на тих самих умовах, що передбачені договором.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Також судом було вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Дніпровська міська рада звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому, на підставі ст.303 ЦПК України, апеляційним судом - не переглядається.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін за наступних підстав.

Цивільно-процесуальним законодавством України, а саме: ст.179 ЦПК України, передбачено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з'ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст.ст. 58,59 ЦПКУ), окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому ст.ст.185,187,189,212 ЦПК України, що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315-316 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено місцевим судом, 08 квітня 2014 року між сторонами укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка площею 0,2709 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, відведена в платне строкове користування для проектування та будівництва автозаправної станції. Підставою укладення договору оренди землі є рішення міської ради від 28.11.2007 року №108/25, від 02.02.2011 року №216/8, від 25.12.2013 року №174/45, постанова Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.05.2011 року по справі №2а-491/11 та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2013 року по справі №2а-491/11.

Пунктом 8 договору визначено строк його тривалості - два роки. Передбачено переважне право орендаря на поновлення договору на новий строк шляхом письмового повідомлення орендодавця про намір продовжити його дію не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору.

Невід'ємними частинами договору є: акт приймання передачі об'єкта оренди; розрахунок розміру орендної плати; витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; акт обстеження земельної ділянки; рішення міської ради від 28.11.2007 року №108/25, від 02.02.2011 року №216/8, від 25.12.2013 року №174/45, постанова Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.05.2011 року по справі №2а-491/11; ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2013 року по справі №2а-491/11; план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Обов'язки орендаря, окрім внесення орендної плати, визначені у п.31 та є наступними: приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим належним чином; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватись режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору оренди земельної ділянки відповідному органу державної податкової служби.

Правами орендаря, відповідно до п.30 договору, є: право на самостійне господарювання на землі з дотриманням умов договору; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законом порядку жилі, виробничі, культурно-побутові, інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження; отримувати продукцію і доходи; здійснювати за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем.

Того ж дня, 08 квітня 2014 року сторонами складено та підписано акт приймання-передачі земельної ділянки.

Речове право за договором оренди землі зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 08.04.2014 року, номер запису 5269433.

ЗУ "Про оренду землі» передбачає, що договір оренди землі потребує обов'язкової державної реєстрації, а набирає чинності з моменту його укладення, тобто з 08.04.2014 року, згідно правової позиції ВСУ від 19 лютого 2014 р. у справі № 6-162ц13 та був чинний до 08.04.2016 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно керувався положеннями ст.ст.1-6, 33 ЗУ «Про оренду землі», ст.ст. 93,152 ЗК України, ст.ст. 16, 251, 252, 319, 626, 627, 651, 654, 764 ЦК України, та виходив з того, що дії позивача були направлені на укладення договору на новий строк, однак враховуючи відсутність згоди відповідача на укладення додаткової угоди до договору оренди, такий договір оренди вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, а тому суд вважав можливим частково задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підтверджується матеріалами справи, та доводами апеляційної скарги не спростований, які також не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення.

Доводи апеляційної скарги Дніпровської міської ради, щодо того, що позовна заява не містить доказів того, що права позивача порушені, відсутні належні докази порушення, невизнання або оспорювання Дніпровською міською радою прав чи законних інтересів позивача - не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, ОСОБА_4 посилався на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого статтею 33 Закону України «Про оренду землі», унаслідок чого, було порушене його право на поновлення договору оренди землі, якою він користується безперешкодно, яке виразилося у фактичній відмові Дніпровською міської ради в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі, бо на думку відповідача для поновлення договору оренди землі обов'язково необхідне рішення міської ради, а Позивачем, не надано повного пакету документів для підготовки проекту такого рішення. Вважаючи такі дії/бездіяльність відповідача протиправною ОСОБА_4 був вимушений звертатись до суду, а тому відповідні доводи скарги Міської ради є необґрунтованими.

У справі, яка розглядається, пунктом 8 договору оренди земельної ділянки, укладеного між сторонами, встановлено наступне: «Договір укладено на два роки. Після закінчення строку дії договору орендар мас переважне право його поновити на новий строк. V цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавцю про намір продовжити його дію.»

З огляду на загальні засади цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (статті 3, 12, 15, 20 ЦК України; статті 35, 11, 15, 31 ЦПК України) необхідно дійти висновку про те, що в разі невизнання орендодавцем права орендаря, передбаченого статтею 33 Закону України «Про оренду землі», на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк таке право підлягає захисту судом за позовом орендаря.

Посилання скарги, на неналежну оцінку місцевим реєстру департаменту корпоративних прав та правового забезпечення про відправку ОСОБА_4 кореспонденції - листа №8/13-499 від 29.03.2016р., яким йому повідомлено про заперечення щодо поновлення договору оренди землі - є необґрунтованими з огляду на таке.

Як було встановлено судом, позивачем цього листа від 29.03.2016р. отримано не було. Надана відповідачем копія реєстру на відправку кореспонденції за травень 2016 року не містить відміток центру поштового зв'язку про прийняття на обробку перелічених у ньому листів, не містить жодної дати, більш того, при наявності таких відміток може слугувати виключно доказом відправлення листа, а не його отримання Позивачем. Вказаны обставини сторонами не заперечувались.

Більш того, виходячи з приписів ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», згідно яких, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк вбачається, що навіть у випадку надіслання відповідачем цього листа позивачеві, лист було направлено поза межами встановлено строку - після спливу одного місяця після закінчення строку договору оренди землі, тобто після 08.05.2016 року (строк дії договору спливав 08.04.2016 року). А за таких умов, орендодавець не виконав вимог законодавства щодо належного повідомлення про свої заперечення щодо поновлення договору оренди землі.

Доводи апеляційної скарги Міської ради, що місцевий суд не надав належної оцінки доказу позивача - Акту обстеження земельної ділянки, яким встановлено порушення позивачем умов договору - не можуть бути підставою для скасування рішення та відмови у позові, оскільки 24.02.2017 року по сливу двох місяців з дня відкриття провадження у цій справі, представником департаменту відповідача одноособово, за замовленням Управління правового забезпечення, здійснено обстеження земельної ділянки, яку займає позивач та встановлено, що ділянка вільна від забудови. Таким чином, даний факт у строк до 08.05.2016 року (місячний строк по спливу строку дії договору оренди, протягом якого орендодавець може заперечити у поновленні договору) відповідачем не встановлювався, а тому посилання на цей доказ на сьогоднішній день не має значення для вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги відповідача, про неправомірності застосування судом ч.6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» - є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що позивач (орендар) належно виконував свої обов'язки за договором оренди землі, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, як орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, у встановлений строк повідомив про це орендодавця, продовжує користуватись земельною ділянкою.

Також, відповідач не представив доказів на підтвердження свого наміру укласти договір оренди землі з іншим орендарем на більш сприятливих умовах, а тому наявність у відповідача дискреційних повноважень та права на власний розсуд вирішувати питання щодо надання землі в оренду повинні використовуватися із метою забезпечення як приватних, так і суспільних інтересів.

Не надано відповідачем і доказів наявності заборгованості позивача за орендною платою, самим договором оренди землі на позивача обов'язок у дворічний строк звести автозаправну станцію не покладався.

Верховний суд з цього приводу висловив правову позицію у постанові від 25.02.2015 року у цивільній справі №6-10цс15, зокрема вказав наступне.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

З огляду на зазначене доводи апелянта є необгрунтованими та безпідставними.

Решта доводів апеляційної скарги, доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, в той час, як згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду першої інстанції, незгоди з висновками суду, особистого тлумачення заявником норм процесуального і матеріального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до норм діючого законодавства.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б стали підставо для скасування рішення суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Суд 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірив та надав їм належну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко