Справа № 347/967/17
Провадження № 22-ц/779/1362/2017
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І.
Суддя-доповідач Томин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Максюти І.О.

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_2 до Косівського районного відділу ДВС, ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.04.2014 року та від 17.06.2016 року, за апеляційною скаргою Косівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на ухвалу Косівського районного суду від 11 липня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Скаржник зазначила, що постановою державного виконавця ВДВС Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області від 02.04.2014 року та постановою державного виконавця Косівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 17.06.2016 року накладено арешт на її майно, а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також на дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства як такі, що належать що належить боржнику ОСОБА_3.

Вважає вказані постанови неправомірними, такими, що порушують її права як власника даного майна, а тому просила їх скасувати.

Ухвалою Косівського районного суду від 11 липня 2017 року скаргу задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 строк на оскарження постанов відділу ДВС Косівського районного управління юстиції.

Визнано незаконною та скасовано постанову від 02.04.2014 року відділу ДВС Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області про накладення арешту на житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 та 2 земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належить боржнику ОСОБА_3.

Визнано незаконною та скасовано постанову про арешт нерухомого майна боржника, житловий будинок та оголошення заборони на його відчуження, видану 17.06.2016 року Косівським РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, що належить боржнику ОСОБА_3.

Косівським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на дану ухвалу суду подано апеляційну скаргу, в якій посилаються на порушення судом вимог процесуального закону та неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначають, що оскаржувані постанови відділу ДВС про арешт майна винесені стосовно боржника ОСОБА_3 ще до набуття ОСОБА_2 права власності на частину будинковолодіння та земельних ділянок.

Крім того, ОСОБА_2 не є стороною виконавчого провадження, а тому не має законних підстав для оскарження дій Косівського районного відділу державної виконавчої служби.

З наведених підстав просили скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову, якою відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримала в повному обсязі.

ОСОБА_2 та її представник, ОСОБА_3 скаргу не визнали, просили суд її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що на виконанні у Косівському районному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області перебуває виконавчий лист №347/829/14-ц, виданий 16.12.2014 року Косівським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 300000 грн. авансу (а.с. 11, 34, 35).

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області Веселовського Н.Я. від 02.04.2014 року при примусовому виконанні ухвали Косівського районного суду від 01.04.2014 року по справі №347/829/14-ц з метою забезпечення позову ОСОБА_4 про повернення боргу в сумі 300000 грн., накладено арешт на будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1, та на земельні ділянки за кадастровими номерами: НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства, НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства та НОМЕР_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належать боржнику ОСОБА_3 (а.с. 4).

Постановою старшого державного виконавця Косівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Титик Г.С. від 17.06.2016 року при примусовому виконанні виконавчого листа №347/829/14-ц, виданого 16.12.2014 року Косівським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 300000 грн. авансу накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_3, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна в межах суми боргу (а.с. 5).

Встановлено також, що рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 24.02.2015 року визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті її батька Махотько В.М., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що розташоване в АДРЕСА_1 та складається з: 1/2 частини житлового будинку та 1/2 частини господарських споруд - літньої кухні, вбиральні, вимощення, криниці, воріт, огорожі (а.с. 8).

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 20.05.2015 року визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за законом після смерті Махотько В.М., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що розташоване в АДРЕСА_1, а саме: на земельну ділянку площею 0,05 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на земельну ділянку площею 0,0586 га для ведення особистого селянського господарства та на земельну ділянку площею 0,00855 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 6-7).

24.10.2016 року державним реєстратором Косівської міської ради Івано-Франківської області було зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 121,5 кв.м., житловою площею 78,5 кв.м., що розташовані в м. Косів по АДРЕСА_1 на підставі рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 24.02.2015 року по цивільній справі за №347/243/15-ц (а.с. 9-10).

Постановляючи ухвалу про задоволення вимог скарги, визнання незаконними та скасування постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.04.2014 року та від 17.06.2016 року, суд першої інстанції виходив з того, що із боржника у виконавчому провадження ОСОБА_3 щомісячно проводяться відрахування на виконання виконавчого листа, а ОСОБА_2 будь-яких невиконаних боргових зобов'язань перед стягувачем чи перед іншими фізичними чи юридичними особами не має.

Однак, погодитися з таким висновком колегія суддів апеляційного суду не може з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

За змістом ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», роз'яснень, які містяться у п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом зазначеної статті за загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Тобто, потерпіла особа не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

В спірному випадку, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 просить скасувати постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.04.2014 року та від 17.06.2016 року, винесених державним виконавцем у виконавчому провадженні, стягувачем в якому є ОСОБА_4, а боржником ОСОБА_3

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що скаржником обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

Однак, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, а тому постановлена в даній справі ухвала є незаконною і необґрунтованою, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Косівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області задовольнити.

Ухвалу Косівського районного суду від 11 липня 2017 року скасувати, постановити нову ухвалу.

В задоволенні скарги ОСОБА_2 до Косівського районного відділу ДВС, ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.04.2014 року та від 17.06.2016 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Пнівчук О.В.

Максюта І.О.