Номер провадження 2/754/167/17
Справа №754/3274/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

18 вересня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Панченко О.М.

при секретарі - Полярній М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 що діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Орган опіки та піклування Деснянського району м. Києва про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про стягнення коштів, мотивуючи це тим, що вони проживають з двома неповнолітніми дітьми в квартирі АДРЕСА_1, яка належить позивачці та її сину ОСОБА_7 на праві приватної власності. Відповідачі проживають в їх будинку в квартирі 607. Восени 2015 року з Інтернет - реклами (ОЛХ сландо) їм стало відомо, що відповідачі мають намір продати свою трикімнатну квартиру. Вони з чоловіком вирішили покращити свої житлові умови і продати свою двокімнатну квартиру, аби обміняти із доплатою на трьохкімнатну квартиру. Потім оголошення про продаж квартири відповідачами було розміщено також в будинку біля входу у під»їзд. 13.01.2016 року вони зустрілися з відповідачкою ОСОБА_4, яка повідомила про те,що їй терміново потрібні кошти в розмірі 10 600 доларів США для погашення іпотечного кредиту, тому просила придбати їх її трикімнатну квартиру, або обміняти її двокімнатну квартиру на їх трикімнатну квартиру з відповідною доплатою, яка складає 10 600 доларів США. Вартість їх квартири вони оцінили в 40 000 доларів і разом з доплатою становила 50 600 доларів США. 14.01.2016 року позивачі зустрілися з відповідачами в їхній квартирі та позивачка ОСОБА_1 передала відповідачам 10 600 доларів США, про що відповідачі надали розписку. Дані кошти були завдатком за квартиру відповідачів, які взяли на себе зобов»язання продати позивачам свою квартиру, а також з власної волі відповідачі передали їм правовстановлюючі документи на квартиру. 11.02.2016 року Державна адміністрація Деснянського району м. Києва своїм розпорядженням надала позивачам дозвіл на відчуження квартири позивачів з одночасним придбанням квартири АДРЕСА_2, що належить відповідачам по справі. 29.02.2016 року їм стало відомо, що відповідач ОСОБА_4 через Інтернет рекламу повторно виставила на продаж свою квартиру за 51 000 доларів США. Відповідач постійно відтягувала оформлення договору купівлі-продажу, а коли вони зустрілися в її квартирі з нею 03.03.2016 року, відповідач повідомила, що поверне їм гроші в сумі 10 600 доларів США, оскільки не збирається продавати їм свою квартиру. Також, позивачами у приватного нотаріуса Гамаль І.М. було оплачено витрати по зняттю заборони з квартири відповідачів в сумі 1 000.00 грн. Оскільки відповідачі кошти їм не повертають, вони вимушені були звернутися до суду з позовними вимогами, просили стягнути солідарно з відповідачів на їх користь майнову шкоду в сумі 286 140 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., що полягає в їх моральних та душевних стражданнях, позивач в зв»язку з тим, що багато часу втратила на оформлення документів необхідних для продажу квартири, пакування речей втратила можливість годувати груддю свою дитину.

Позивач ОСОБА_3, який також є представником позивача ОСОБА_1 за довіреністю на початку розгляду справи в судовому засіданні підтримав в повному обсязі вимоги позову та просив суд про їх задоволення. 20.01.2017 року позивачами по справі до суду подано заяви про залишення їх позовних вимог без розгляду, також до заяв додано копію розписки про отримання від відповідачів коштів в сумі 11 000 доларів США за не виконаний ними договір завдатку, підписаний ними 14.01.2016 року за яким передбачалось продаж (обмін) квартири відповідачів за АДРЕСА_4 (а.с. 108-110). 24.01.2017 року позивачами по справі було подано до суду письмову заяву в якій вони відкликали свою заяву про залишення позову без розгляду в зв»язку з тим, що при написанні такої заяви вони діяли не в інтересах свого неповнолітнього сина (а.с. 111-112).04.04.2017 року позивачами до суду подана нова редакція позовної заяви (а.с. 158-161) в прохальній частині якої позивачі просять стягнути з відповідачів солідарно на їх користь 286 140 грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні 18.09.2017 року позивач ОСОБА_3, який також є представником позивача ОСОБА_1 за довіреністю підтримав вимоги позовної заяви від 04.04.2017 року та просив суд про їх задоволення. Зазначив, що відповідачі завдали йому та його сім»ї майнову шкоду, яка полягає в тому, що відповідачі користувалися його коштами просто так, вони хотіли придбати квартиру відповідачів, а не давати їм кошти в борг. Дійсно відповідачі повернули їм з дружиною борг за договором - розпискою від 14.01.2016 року в сумі 11 000 доларів США - 10 600 доларів США за розпискою та 400 доларів США за остаточне закриття відповідачами свого кредиту. Проте, вважає, що відповідачі застосували до них обман, оскільки пообіцяли продати свою квартиру їм, а потім виставили її на продаж, тому повинні відшкодувати їм збитки у подвійному розмірі, розмір яких складає 286 140 грн.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що на початку 2016 року діти відповідачки ОСОБА_4 - відповідачі по справі вирішили продати належну їм на праві спільної власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_3. На частину виручених коштів його довірителька з сином хотіли придбати будинок під Києвом, а частину коштів віддати донці. Вони розмістили оголошення у мережі Інтернет, на яке відгукнулись в тому числі і їх сусіди - позивачі по справі. Усно вони домовились про продаж квартири та на підтвердження серйозності намірів за згодою інших співвласників відповідач передала позивачу на зберігання правовстановлюючі документи, а він передав грошові кошти в якості авансу в розмірі 10 600 доларів США. Крім того, відповідачами була написана розписка в якій мова йшла про те, що продаж квартири відбудеться після отримання позивачами дозволу опікунської ради на продаж їхньої квартири, а також після підготовки всіх необхідних документів на продаж квартири відповідачів. У випадку не оформлення квартири відповідачі зобов»язалися повернути кошти одержані від позивачів. Поки позивачі займалися процесом отримання дозволу опікунської ради на продаж квартири, відповідач ОСОБА_4 почала вивчати ринок нерухомості у Київській області та підшукувати оптимальні як за ціною так і за місцем розташування варіанти, проте, жодного варіанту, який би підходив їм не траплялось. Проте, позивачі постійно її підганяли, схиляли до якнайшвидшого продажу квартири, на що вона їм повідомила, що не знайшла прийнятного варіанту купівлі для себе нового житла, а на вулицю вона виселятись не буде. Також повідомила позивачів про те, що вона буде або піднімати ціну за продаж своєї квартири, або повертати позивачам кошти, а вони їй правовстановлюючі документи, що створило емоційну напругу між ними, оскільки позивачам не потрібні були кошти, а потрібна була саме квартира. Така ситуація тривала до травня місяця, а потім позивач ОСОБА_3 зателефонував їй та повідомив про те, що вони придбали іншу квартиру, кращу за її та за гарну ціну. Тоді вона повторно виставила свою квартиру на продаж, до неї зверталися потенційні покупці, проте, позивач відмовлявся повернути їй правовстановлюючі документи на квартиру. Вони неодноразово домовлялися про зустріч, проте позивач постійно переносив їх під різними приводами. Потім по телефону сказав, що поверне документи, коли відповідачі повернуть йому кошти. Такі кошти вона могла повернути лише після отримання передоплати за свою квартиру від покупця, а покупці дізнавшись про те, що у неї немає оригіналів правовстановлюючих документів відмовлялися надавати завдаток за квартиру. Влітку 2016 року позивачі подали даний позов до суду, проте коли у неї з»явилися кошти і вона пропонувала позивачу отримати 300 000 грн., він повідомив, що вона може переказати ці кошти на його рахунок, але вона готова була повернути їх при умові одночасного повернення їй правовстановлюючих документів. 15 січня 2017 року вона в присутності потенційного покупця їх квартири запитала у позивача ОСОБА_3 яку суму вона повинна йому повернути на що він відповів 11 000 доларів США. В приміщенні суду 20.01.2017 року вона передала позивачам 11 000 доларів США, про що вони видали їй відповідну розписку, а також повернули їй правовстановлюючі документи на її квартиру та написали заяви про залишення даного позову без розгляду. В цей же день вона продала свою квартиру. Вважаючи, що все закінчилося, вони переїхали на інше місце проживання, проте дізналися і були дуже здивовані тим, що позивачі відкликали свої заяви про залишення позову без розгляду і намагаються стягнути з них майнову шкоду в подвійному розмірі. Відповідачам не зрозуміло яку саме шкоду вони завдали позивачам, в чому вона полягає і яким чином вона обрахована, не зрозуміло чому така шкода повинна відшкодовуватися в подвійному розмірі. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки жодних договорів між позивачами та відповідачами укладено не було, тому і жодних зобов»язань між ними також і не виникало.

Відповідачі по справі ОСОБА_6, ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилися, надіслали до суду письмові заяви в яких просили суд проводити судові засідання без їх участі.

Представник третьої особи по справі - Органу опіки та піклування Деснянського району м. Києва в судове засідання не з»явився, надіславши листа в якому просив проводити судовий розгляд справи без його участі.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позову не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.01.2016 року відповідачами по справі було написано розписку про те, що ними було отримано від позивача ОСОБА_1 в присутності її чоловіка ОСОБА_3 - позивача по справі 10 600 доларів США як завдаток за квартиру АДРЕСА_2. Відповідачі передали позивачам правовстановлюючі документи на квартиру в підтвердження серйозності своїх намірів. В даній розписці відповідачами також було зазначено про те, що вони зобов»язуються продати свою квартиру позивачам після оформлення ними дозволу опікунської ради на продаж їх квартири і підготовки всіх документів на продаж обох квартир, а також зазначили про те, що у випадку, коли квартиру не буде продано позивачам, зобов»язалися повернути їм завдаток. (а.с. 9).

В судовому засіданні судом також було встановлено, що відповідачі в справі не змогли підшукати собі іншого житла, тому не мали змоги виконати домовленість і продати свою квартиру позивачам у справі.

В зв»язку з цим, позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення з відповідачів суми завдатку в сумі 286 140 грн. та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. Під час знаходження спору в суді, відповідачі розрахувалися з позивачами та сплатили їм 11 000 доларів США за не виконаний ними договір завдатку, підписаний сторонами у справі 14.01.2016 року за яким передбачалось продаж (обмін) квартири відповідачів за АДРЕСА_4. (а.с. 108-110). 24.01.2017 року позивачами по справі було подано до суду письмову заяву в якій вони відкликали свою заяву про залишення позову без розгляду в зв»язку з тим, що при написанні такої заяви вони діяли не в інтересах свого неповнолітнього сина (а.с. 111-112).04.04.2017 року позивачами до суду подана нова редакція позовної заяви.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

Зобов»язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обоів»язків, що передбачено ч. 1 ст. 626 ЦК України.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ч. 1 ст. 657 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов»язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Договір про наміри (протокол про наміри, тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором (ч. 4 ст. 635 ЦК України).

Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов»язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, внесення завдатку може мати місце лише в разі наявності зобов»язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

Верховний Суд України в своїй Постанові від 13.02.2013 року роз»яснив, що внесення завдатку як способу виконання зобов»язання може мати місце лише в разі наявності зобов»язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частини земельних ділянок. Оскільки договори купівлі-продажу будинку й частин земельних ділянок, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами в справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такі договори в майбутньому, передана Особою 8 відповідачу грошова сума в розмірі…є авансом, який підлягає поверненню позивачу (справа №6-176цс12).

Правила ст. 570 ЦК України про завдаток поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна зі сторін ухиляється від його виконання (Постанова Верховного Суду України від 25.09.2013 року, справа №6-82цс13).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд України в своїх постановах від 03.09.2014 року в справі №-6-84цс14, від 09.12.2015 року в справі №6-849цс15, від 21.09.2016 року в справі №6-1512цс16, сформував правовий висновок щодо застосування вказаних норм, а саме з урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це, і залежно від установленого вирішити про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року встановлено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підсумовуючи викладене вище, суд прийшов до висновку про те, що отримані від позивачів грошові кошти, які є авансом за купівлю-продаж квартири, відповідачі повернули їм в повному обсязі, оскільки ні попередній ні основний договори купівлі-продажу квартири між ними укладені не були.

Зважаючи на те, що позивачами по справі в судовому засіданні не було наведено суду належні докази того, що між ними та відповідачами по справі укладалися будь-які договори про купівлю-продаж квартири та виникли будь-які зобов»язання, що витікають з даних договорів, а також не наведено обставин та не доведено факту обману або наявність умислу в діях відповідачів на підтвердження вимог позову про стягнення коштів в подвійному розмірі, тому вимоги позову є безпідставними та необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 154, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 509, 570, 626, 635, 657 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 що діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий