Ухвала

іменем україни

06 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

МаляренкаА.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 14 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило вилучити в ОСОБА_3 автомобіль марки «Hyundai Accent 1.4» (легковий седан - В), 2008 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, який є предметом застави, та передати його в управління ПАТ «Ідея Банк» на період його реалізації; у рахунок погашення кредитних зобов'язань у розмірі 50 106,11 доларів США за кредитним договором № 827.70039, укладеним між банком та ОСОБА_3, звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб'єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, у тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах; стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 грн; стягнути солідарно з відповідачів на свою користь витрати зі сплати судового збору у сумі 18 676 грн 27 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Плюс Банк» (далі - ВАТ «Плюс Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у сумі 23 385,00 доларів США для придбання транспортного засобу на строк до 03 липня 2015 року. На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором того самого дня між тими самими сторонами укладено договір застави вищевказаного транспортного засобу. Крім того, 11 лютого 2015 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки на забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором у межах боргу в сумі 50 грн. Оскільки позичальник порушив взяті за кредитним договором зобов'язання щодо своєчасної сплати кредитних коштів, то утворилася заборгованість у зазначеному розмірі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 14 листопада 2016 року, позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03 липня 2008 року № 827.70039, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_3, у розмірі 50 106,11 доларів США, із яких: прострочений борг - 23 008,56 доларів США; прострочені проценти - 27 096,04 доларів США, відповідно до договору застави від 03 липня 2008 року звернуто стягнення на автомобіль марки «Hyundai Accent 1.4» (легковий седан - В) 2008 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, шляхом його продажу ПАТ «Ідея Банк» третій особі - покупцю від імені власника, для чого надано ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, у тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які пов'язані з продажем автомобіля.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «Ідея Банк» просить скасувати ухвалу апеляційного суду та змінити рішення суду першої інстанції, а саме: скасувати у частині відмови у вилученні транспортного засобу та передачі його в управління позивачу на період його реалізації, ухвалити у цій частині нове рішення, яким зазначені позовні вимоги задовольнити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права; в іншій частині судові рішення не оскаржуються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Судові рішення в оскаржуваній частині відповідають зазначеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про вилучення у відповідача предмета застави та передання його в управління позивачу на період до його реалізації, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості вказаних позовних вимог, зазначивши, зокрема, що договором застави не передбачено такого способу захисту порушеного права банку, як вилучення у боржника автомобіля в якості забезпечення його збереження з метою можливості реального виконання в майбутньому рішення суду.

Такі висновки підтверджуються змістом укладеного 03 липня 2008 року між ВАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та ОСОБА_3 договору застави транспортного засобу, а саме: п. 1.4.6, згідно з яким до заставодавця не пред'явлені і не будуть пред'явлені майнові вимоги, пов'язані з вилученням предмета застави; п. 1.4.7, за яким предмет застави не підлягає вилученню і вільний від будь-яких зобов'язань, крім тих, що передбачені цим договором.

Оскільки укладеним між сторонами договором застави не передбачено умови щодо вилучення транспортного засобу у боржника та передання його в управління банку, то відсутні підстави для застосування такого способу захисту судом.

У зв'язку з цим апеляційний суд правильно вважав, що звернення стягнення на предмет застави є самостійним способом виконання рішення, а його вилучення у боржника, передача на зберігання (в управління) та реалізація в процесі примусового виконання рішення відноситься до компетенції державного виконавця, який діє в межах своїх повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені у касаційній скарзі доводи із посиланням на ч. ч. 2, 3 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» стосовно зазначення у рішенні суду заходів щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні, спростовуються положеннями вищевказаних п. п. 1.4.6, 1.4.7 договору застави.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів в оскаржуваній частині та не дають підстав вважати про порушення судами норм процесуального чи матеріального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення в оскаржуваній частині - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 14 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ступак

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

Г.І.Мостова