Справа № 591/3411/17
Провадження № 2/591/2002/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2017 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Шелєхової Г.В.

при секретарі Бондар С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовною заявою ОСОБА_1 до комунального підприємства «Редакція газети «Сумщина» про визнання цивільно-правових відносин трудовими, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 17 січня 20 17 року між сторонами було укладено цивільно-правовий договір, згідно якого відповідач доручає, а позивач приймає на себе зобовязання надати послуги бухгалтерського та податкового супроводу. 1 лютого 2017 року між сторонами знову було укладено цивільно-правовий договір про надання послуг бухгалтерського та податкового супроводу до 28 лютого 2017 року з заробітною платою 5000,00 грн. В подальшому аналогічний договір укладався 1 березня 2017 року сторони знову уклали цивільно-правовий договір про надання послуг бухгалтерського та податкового супроводу до 31 грудня 2017 року, вартість послуг складає 3000,00 грн. На момент приходу позивача на роботу на підприємстві місце головного бухгалтера було зайняте, однак він перебував на лікарняному та звільнився за власним бажанням 10 лютого 2017 року. З цього дня посада головного бухгалтера була вакантною та його обовязки фактично виконував позивач. 22 травня 2017 року директор підприємства ОСОБА_2 усно заявив про розірвання з ОСОБА_1 договору, зазначивши, що 24 травня 2017 року є її останнім робочим днем. Поштовим відправленням позивачу було направлено повідомлення про розірвання цивільно-правової угоди з 25 травня 2017 року за її бажанням та акт приймання-передачі виконаних робіт, згідно якого їй нараховано за 24 дні травня 1500,00 грн. Вважає, що її відносини з відповідачем є трудовими, звільнення проведено без дотримання її трудових прав, а заробітна плата за період з 17 січня 2017 року по 30 червня 2017 року нарахована та виплачена не в повній мірі. Вищевказані обставини завдали моральні страждання позивачу.

Тому просить визнати цивільно-правові відносини, які виникли між нею та КП «Редакція газети «Сумщина» на підставі цивільно-правових договорів про надання послуг №05/17, 11/17, 12/17 трудовими; поновити її на посаді головного бухгалтера КП «Редакція газети «Сумщина» з 17.01.2017 року; стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 17 січня 2017 року по 24 травня 2017 року включно в сумі 24105,00 грн. з відрахуванням необхідних податкових платежів, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 травня 2017 року по 30 червня 2017 року у сумі 6939,00 грн. з відрахуванням необхідних податкових платежів, моральну шкоду у сумі 3000,00 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 позов підтримали.

Представники відповідача головний редактор ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечили, надали письмові заперечення. Свої заперечення обґрунтовують тим, що відносини між позивачем та відповідачем не були трудовими, позивач надавала бухгалтерські послуги.

Суд, вислухавши пояснення зявившихся учасників, свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

17 січня 2017 року між сторонами було укладено цивільно-правовий договір №05/17, згідно якого відповідач доручає, а позивач приймає на себе зобовязання надати послуги бухгалтерського та податкового супроводу до 31 січня 2017 року з оплатою 3000,00 гривень (а.с.8-9).

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 31 січня 2017 року виконавець виконав, а замовник прийняв послуги бухгалтерського та податкового супроводу за період з 17 січня 2017 року по 31 січня 2017 року , загальна вартість наданих послуг 3000,00 грн. Сторони жодних претензій майнового чи немайнового характеру не мають (а.с.10).

1 лютого 2017 року між сторонами було укладено цивільно-правовий договір №11/17, згідно якого відповідач доручає, а позивач приймає на себе зобовязання надати послуги бухгалтерського та податкового супроводу до 28 лютого 2017 року з заробітною платою 5000,00 гривень (а.с.11-12).

Згідно п. 1.4 договору факт надання відповідних послуг з боку виконавця засвідчується актами прийому-передачі наданих послуг.

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 28 лютого 2017 року виконавець виконав, а замовник прийняв послуги бухгалтерського та податкового супроводу за період з 1 лютого 2017 року по 28 лютого 2017 року, загальна вартість наданих послуг 5000,00 грн. Сторони жодних претензій майнового чи немайнового характеру не мають (а.с.13).

1 березня року між сторонами було укладено цивільно-правовий договір №12/17, згідно якого відповідач доручає, а позивач приймає на себе зобовязання надати послуги бухгалтерського та податкового супроводу до 31 грудня 2017 року з заробітною платою 3000,00 гривень (а.с.14-15).

24 травня 2017 року позивачу направлено повідомлення №01-08/209 про розірвання даного договору за її бажанням (а.с.16). Разом з повідомленням направлено акт приймання-передачі виконаний робіт, згідно якого вартість за надані послуги з 1 травня 2017 року по 19 травня 2017 року становить 1500,00 грн. (а.с.17).

Згідно п. 1.4 вищевказаних договорів факт надання відповідних послуг з боку виконавця засвідчується актами прийому-передачі наданих послуг.

Отже, за цивільно-правовою угодою позивачу оплачувався результат праці, а не його процес, що оформлялося щоразу актами виконаних робіт, по яких й здійснювалася оплата наданих підприємству послуг.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона зобовязується за завданням другої сторони надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмір, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно чинного законодавства виконання робіт, надання послуг особою може здійснюватися як на підставі трудового договору так і на підставі цивільно-правових договорів.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Цивільно-правовий договір це угода між організацією і громадянином на виконання останнім певної роботи, предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

За договором підряду, укладеним між власником і громадянином, останній зобовязується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє підрядні (цивільно-правові) відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантуються заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації, тощо.

За підрядним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт, на підставі яких провадиться їх оплата. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами. Згідно п. «а» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Згідно п. 1.6 договорів у разі отримання від замовника мотивованої відмови від підписання акту з наданням переліку недоліків, що були допущені виконавцем під час надання послуг, виконавець зобовязаний невідкладно усунути вказані замовником недоліки своїми силами та за свій рахунок.

Таким чином з аналізу договорів вбачається, що вони не регулюють процес трудової діяльності та її організації ( часу прибуття на роботу, тривалості робочого дня, підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку), а лише передбачають взаємні права та обовязки замовника та виконавця. В той час як за трудовими договорами мають дотримуватися вимоги трудового законодавства, а за умови укладання цивільно-правового договору на виконання роботи (надання послуги) керуються цивільним законодавством, про що зазначає в своїх листа №64/06/187-12 від 20.04.2012 року, №151/06/186-11 від 16.05.2011 року Міністерство соціальної політики України.

Крім цього, в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який є членом редакційної колегії газети «Сумщина» та надавав редакції юридичні послуги, пояснив, що в договорах вказана не заробітна плата, а винагорода за надані послуги. Позивач на роботу зявлялася не кожного дня, постійного робочого місця не мала.

Свідок ОСОБА_7, заступник головного редактора газети «Сумщина», пояснила, що особова справа на ОСОБА_1 не заводилася, жодних інструктажів на підприємстві вона не проходила, заяву про прийом на роботу вона не писала, трудову книжку не надавала, документів на підтвердження кваліфікаційного рівня не подавала. В кожного штатного працівника є привязка до робочого місця, позивачу робоче місце не надавалося, правила внутрішнього розпорядку на неї не розповсюджувалися.

Пояснення свідків узгоджуються з наданими суду копіями журналів реєстрації інструктажів (а.с.47-50) та копіями журналів обліку робочого часу (а. с. 62-68).

Сама позивач, надаючи пояснення в судовому засіданні, підтвердила той факт, що приходила до редакції газети не на 8 годину ранку, як інші працівники, а пізніше, були випадки, коли вона не виходила на роботу, при цьому керівника ставила до відому про такий графік, а не отримувала його згоду на це. Зазначала також, що під час хвороби, не приходила на роботу, лікарняний не оформлювала, інформувала про хворобу керівника установи. Питання отримання відпустки при працевлаштуванні не обговорювалося.

Позивачем виконувався не весь обсяг роботи бухгалтера, частину цих обов»язків виконувала заступник головного редактора.

Вказану обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_6

Судом встановлено, що позивачем заява про прийом її на роботу до редакції газети «Сумщина» не подавалася, ні відповідачу, ні в процесі розгляду справи суду позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що вона має право обіймати посаду головного бухгалтера за своєю освітою, кваліфікаційним рівнем.

Таким чином, в судовому засіданні не встановлено факту прийняття позивача на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою; не встановлено факту розяснення йому його прав та обовязків та інформування під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоровя, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

За трудовим договором працівник має виконувати вимоги внутрішнього трудового розпорядку, встановлені адміністрацією підприємства, де він працює, дотримуватися трудової дисципліни. На роботодавця покладається низка обовязків щодо працівника, які підлягають виконанню незалежно від змісту трудового договору, а за договором підряду одна сторона зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. При цьому у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 327 ЦК України).

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України сторонами у договорі, зокрема нормами ЦК України.

За умовами договорів №05/17, 11/17, 12/17 позивач взяв на себе обовязок виконувати певну роботу та здавати її за актами приймання виконаних робіт з отриманням плати за виконану роботу згідно актів виконаних робіт. Згідно штатного розпису від 1 вересня 2016 року в редакції газети «Сумщина» передбачена посада бухгалтера (а.с.37), посада головного бухгалтера відсутня взагалі.

На момент укладання договору з позивачем у справі вказана посада була зайнята. Бухгалтер перебував на лікарняному та звільнився приблизно 10.02.2017 року, чого не заперечують обидві сторони у справі. З 1.06.2017 року посада бухгалтера в штатному розписі відсутня.

Вищевказані обставини свідчать про те, що між сторонами існували цивільно-правові відносини, позивачем не надано жодних доказів на спростування цього. Суд вважає, що нє суттєвим є зазначення в тексті частини договорів про отримання позивачем заробітної плати, оскільки за своїм змістом укладені договори були цивільно-правовими з наведених вище підстав. Оплата за надані послуги позивачу проводилася на підставі актів виконаних робіт.

Вимога щодо стягнення заборгованості по заробітній платі також не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивач надавала послуги відповідачу за договорами, оплата, за якими проводилася згідно актів приймання-передачі виконаних робіт. Неналежне виконання укладених між сторонами договорів, не є предметом даного спору.

Згідно з абз. 2 п. 5 Постанови, Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обовязковому доказуванню позивачем підлягають такі обставини: наявність моральної шкоди, протиправність діяння того хто спричинив цю шкоду, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Оскільки в судовому засіданні не встановлено протиправності дій відповідача, а вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від попередніх вимог, то в її задоволенні також належить відмовити.

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що відсутні підтсави для задоволенню позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до комунального підприємства «Редакція газети «Сумщина» відмовити у звязку з необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В.Шелєхова