УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., ЗавгородньоїІ.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 28 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив зобов'язати ОСОБА_5 написати звернення на ім'я народного депутата ОСОБА_6 та на ім'я голови Хмельницької обласної ради, в якому спростувати викладені ним у зверненні від 11 квітня 2016 року неправдиві відомості про те, що він скоював стосовно нього протиправні дії та отримав від нього винагороду у розмірі 1 тис. дол. США за проведену оцінку вартості будинку ОСОБА_7 та стягнути з відповідача на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 50 тис. грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 13 квітня 2016 року, під час засідання постійної комісії з питань законності, протидії корупції, регламенту, депутатської діяльності та місцевого самоврядування Хмельницької обласної ради, головою якої він є, було зачитано звернення ОСОБА_5 до голови Хмельницької обласної ради, в якому він виклав обставини, що не відповідають дійсності, які є брехнею і направлені на дискредитацію його як громадянина, громадського діяча, неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягала у моральних стражданнях та переживаннях, через його приниження в присутності інших людей.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 28 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що ОСОБА_5 свої звернення адресував голові Хмельницької обласної ради, депутатом якої є ОСОБА_4, та народному депутату ОСОБА_6 (а.с. 76-79).

Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» відповідно до ст.ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У своїх зверненнях ОСОБА_5 зазначав: «я зрозумів, що ОСОБА_4 шляхом фабрикування кримінальних проваджень намагається відновити свою репутацію, оскільки є раніше судимим та відбував покарання в місцях позбавлення волі»; я зрозумів, що за його заявою розслідується кримінальне провадження за фактом безпідставного повідомлення про злочин та притягнення його до кримінальної відповідальності; «я зрозумів, що ОСОБА_4 та слідчий Зелінський В.В. попросили підписати документи, зі змістом яких я не згідний»; «я поінформував ОСОБА_4, що не можу надавати слідчому неправдиві відомості і категорично відмовився це робити. Після цього ОСОБА_4 пригрозив мені та зазначив, щоб я чекав кримінального провадження відносно себе. Через декілька днів я дізнався, що слідчим Зелінським В.В. вже розслідується кримінальне провадження за заявою ОСОБА_8 про нібито шахрайство з моєї сторони».

Згідно із ч 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями є висловлювання які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» також роз'яснено, що відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночним судженням, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати.

Тобто, вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образ та наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Визнаючи спірний текст оціночним судженням, апеляційний суд правильно виходив із того, що автор листа не стверджував категорично про вчинення протиправних дій відповідачем, а неодноразово використовував слово «зрозумів».

Також апеляційним судом правильно зазначено, що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Аналогічні висновки викладені й у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

За таких обставин колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду, що відповідач під час звернення до Хмельницької обласної ради і народного депутата ОСОБА_6, відповідач реалізував своє конституційне право, передбачене ст. 40 Конституції України та дійшов висновку про відмову в позові.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що ОСОБА_4, будучи депутатом Хмельницької обласної ради, є публічною особою, щодо якої межа допустимої критики є ширшою, ніж в пересічної особи і така особа є більш відкритою для прискіпливого висвітлення її вчинків і звернення ОСОБА_5 до Хмельницької обласної ради та народного депутата ОСОБА_6 містять оціночні судження, які поширені ним в аспекті конституційного звернення з метою захисту своїх прав.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

І.М.Завгородня

Л.М.Мазур