Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1261/17
Провадження №: 2/332/676/17
06 вересня 2017 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого - судді Андрюшиної Л.А. за участю секретаря Ковтуна В.І., заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом
3-тя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району
про позбавлення батьківських прав
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 26.12.2009 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.04.2012 року. Від шлюбу мають малолітню дочку ОСОБА_3, яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з нею, проти чого батько дитини під час розірвання шлюбу не заперечував. Дитина постійно проживає разом із нею та вона забезпечує доньці нормальні умови проживання, займається її вихованням та утриманням самостійно, оскільки починаючи з 2011 року, тобто з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям та навчанням, жодного разу не відвідав навчальний заклад в якому навчається дитина та з донькою він тривалий період часу взагалі не бачився. Дитина часто хворіє, але батько участі в її лікуванні не приймає. Відповідач є інвалідом ІІІ групи, яка є фактично робочою, але не працює, веде аморальний спосіб життя. На підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02.08.2013 року з відповідача на її користь на утримання малолітньої дочки в примусовому порядку стягуються аліменти у розмірі ? частини його пенсії по інвалідності та більш ніякої допомоги вона від відповідача не отримує. Вона ніколи не перешкоджала відповідачу у спілкуванні з дитиною, але він тривалий період часу без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, веде аморальний спосіб життя. Вищезазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем батьківських обов'язків по вихованню дитини та є підставою для позбавлення його батьківських прав, у зв'язку з чим вона вирішила звернутися до суду з зазначеним позовом, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав в повній мірі відповідає інтересам дитини.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог надала суду пояснення аналогічні тим, що викладені нею в позовній заявіі додатково зазначила, що вона офіційно працевлаштована, має стабільний дохід. Дочка навчається у школі за їх місцем проживання. На теперішній час їй взагалі нічого невідомо про батька дитини, оскільки вони не спілкуються. Будь-якої матеріальної допомоги, окрім аліментів, на утримання дитини відповідач ніколи не надавав і доля дитини його взагалі не цікавить, оскільки він до дитини не приходить, не відвідує її за місцем навчання та в лікарні, коли дитина хворіє. Відповідач взагалі не проявляє будь-якого інтересу до дитини та батьківської турботи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явився по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку відповідно до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України, шляхом публікації оголошення про виклик у пресі, у зв'язку з чим, суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України, дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач ОСОБА_1 не заперечувала.
Представники третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які діють на підставі довіреності, в судовому засіданні, кожен окремо, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у письмовому висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, який долучений до матеріалів справи(а.с.84-88). Суду додатково пояснили, що батько малолітньої дитини ОСОБА_3 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням дочки не займається, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не проявляє відносно малолітньої батьківського піклування, родинний зв'язок з нею не підтримує, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні до його малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представників третьої особи, які вважали позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, вислухавши думку малолітньої дитини, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2012 року, яке набрало законної сили 28.04.2012 року(а.с.10). Від спільного життя сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, в якому матір'ю дитини зазначена позивач ОСОБА_1, батьком - відповідач ОСОБА_2.(а.с.7).
На підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2013 року, яке набрало законної сили 13 серпня 2013 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частини всіх видів його заробітку(доходу) щомісяця, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття(а.с.11).
Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.06.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №798, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1(а.с.13).З довідки про реєстрацію місця проживання, виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 25.04.2017 року за №04-27/2-3941, ОСОБА_1 з 03.02.2011 року по теперішній час значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2, разом із нею зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.14,15).
З наданого суду Акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 13.06.2017 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 знаходиться на першому поверсі триповерхневого будинку, складається з двох кімнат, одну з яких займають діти позивачки. В помешканні створені належні умови для виховання, розвитку та проживання дитини, санітарно-гігієнічні умови задовільні(а.с.87). Згідно інформації наданої КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на диспансерному обліку, потребує нагляду у уролога, педіатра. Догляд та лікування за дитиною здійснює мати, усі приписи лікарів виконує(а.с.130).
Згідно інформації, наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Запорізькій області, відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3, знятий з реєстрації у 2014 році(а.с.18). Відповідно до Акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 13.06.2017 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_4, яка позивачкою у позовній заяві зазначена як місце проживання відповідача, знаходиться Дім молитви євангельської віри, та ОСОБА_2 там ніколи не проживав(а.с.88). З інформації, наданої КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» Запорізької міської ради вбачається, що ОСОБА_2 на обліку не перебував та не перебуває(а.с.70).
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що підтримує з позивачем ОСОБА_1 дружні стосунки та раніше вони проживали по сусідству. З відповідачем ОСОБА_2 вона знайома, але ніяких стосунків з ним не підтримує, оскільки бачила його лише декілька разів. Їй відомо, що ОСОБА_1 самостійно виховує двох дітей, приділяє їм багато уваги. Відповідач ОСОБА_2 участі у вихованні своєї дочки ОСОБА_3 не приймає. Коли дитина хворіла і знаходилася на стаціонарному лікуванні, батько її в лікарні не відвідував і не брав участі у її лікуванні. Школу, в якій навчається дитина, батько також не відвідує, з дитиною не спілкується. Раніше відповідач приходив у нетверезому стані, влаштовував сварки у присутності дитини, яка дуже нервувала з цього приводу.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що з позивачем підтримує дружні стосунки протягом 6-ти років і за цей час відповідача ОСОБА_2 вона жодного разу не бачила. Позивач ОСОБА_1 має двох неповнолітніх дітей, яких виховує самостійно та відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків. Вона ніколи не чула, щоб позивач негативно налаштовувала дітей проти їх батьків. Останнім часом вона дуже часто буває вдома у позивача та ніколи там не бачила батька дитини ОСОБА_3. Зі слів позивачки їй відомо, що батько ОСОБА_3 веде аморальний спосіб життя, участі у вихованні дитини не приймає.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснила, що знайома як з позивачем, так і з відповідачем. З ОСОБА_2 вона була знайома ще до того, як він став спільно проживати з ОСОБА_1, так як проживала з ним в одному будинку. Їй відомо, що відповідач зловживав спиртними напоями, вів аморальний спосіб життя. Після народження дочки ОСОБА_3, відповідач ніякої участі у вихованні дитини не приймав і присутності батька у житті дитини немає, оскільки він з дочкою взагалі не спілкується вже протягом більш ніж два роки. Позивач ніколи не чинила перешкоди у спілкуванні дитини з батьком, але відповідач є безвідповідальною особою, а тому, на її думку, такий батько дитині не потрібний. Дитина останнім часом про батька вже не запитує, оскільки його забула.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що спілкується з позивачем ОСОБА_1 та часто буває у неї вдома. Відповідача ОСОБА_2 вона знає, але ніяких стосунків з ним не підтримує. Їй відомо, що відповідач ніякої участі у вихованні дитини не бере, матеріально не утримує, подарунків не дарує і з дитиною не спілкується. Приблизно рік потому, а може і більше, відповідач телефонував і обіцяв, що прийде до дитини, але не прийшов. Дитина його дуже чекала, але він її обманув. Ніякої присутності батька в житті дочки ОСОБА_3 немає, він взагалі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків і ніяких почуттів у нього до дитини немає.
Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що з позивачем ОСОБА_1 підтримує дружні стосунки. Відповідача ОСОБА_2 вона знає, але ніяких стосунків з ним не підтримує, періодично його бачила на вулиці у нетверезому стані. Відповідач зі своєю дочкою ОСОБА_3 не спілкується протягом тривалого періоду часу ніякої допомоги не надає та ніяких стосунків з дитиною не підтримує. Коли вона його бачила на вулиці, він навіть не поцікавився у неї про свою дитину, а коли вона спитала у нього про дитину, він відповів, що йому нічого невідомо про дочку, так як він з нею не спілкується.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 надала суду пояснення, аналогічні поясненням вище вказаних свідків стосовно ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітньої дочки.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, у тому числі спору про позбавлення батьківських прав.
Опитана в судовому засіданні в присутності педагога та представника органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, суду пояснила, що вона проживає разом із мамою та старшим братом Богданом. Свого батька вона не знає, оскільки він до нею дуже давно не приходить та з нею не спілкується навіть по телефону. Подарунків батько їй не робить, до школи ніколи не приходив, коли вона хворіє її лікує лише мама, а тому вона не бажає мати такого батька, який з нею не спілкується.
З наданої суду характеристики комунального закладу «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Світанок» Запорізької обласної ради» вбачається, що малолітня ОСОБА_3 є ученицею підготовчого - Б класу, яка навчається на достатньому рівні, виявляє зацікавленість до навчання, але потребує контролю за результатом, відвідує гуртки вокалу та хореографії, приймає активну участь в житті класу, школи. Вихованням ОСОБА_3 займається мати, яка приділяє велику увагу донці, постійно цікавиться справами дитини, консультується з учителями, завжди виконує всі рекомендації. Батько ОСОБА_3 за час її навчання інтересу до справ дочки не виявляв, до школи жодного разу не приходив, участі у вихованні дочки не приймає(а.с.8)
Згідно висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є доцільним, оскільки батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням доньки не займається, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не проявляє відносно малолітньої батьківського піклування, родинний зв'язок з нею не підтримує (а.с.86).
Відповідно до ч.7,8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХII(789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції передбачено, що забезпечується те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення можу бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.
Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
В судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними та допустимими доказами той факт, що відповідач ОСОБА_2 тривалий період часу не піклується про свою малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню своєї малолітньої дочки, та взагалі не спілкується з дитиною, не цікавиться станом її здоров'я, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляє до дитини щонайменшої батьківської турботи та уваги, долею дитини, її розвитком не цікавиться, хоча має таку можливість, не відвідує навчальний заклад, в якому навчається дитина, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не опікується її духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, що свідчить про свідоме ухилення та нехтування відповідачем своїх обов'язків по вихованню дитини і є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини на підставі п.2 ч.1 ст. 164 СК України.
Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, положеннями даної норми передбачений обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення повноліття. Згідно ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Але, судом встановлено, що з відповідача ОСОБА_2 на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2013 року, яке набрало законної сили 13.08.2013 року вже стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.07.2013 року.
При вирішенні спору по суті, суд також враховує вимоги ст.ст. 10,60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач ОСОБА_2 на неодноразові виклики в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони у процесі та не надав суду жодних доказів, якщо у нього такі малися, що спростовують доводи позивача і надані нею докази в обґрунтування позовних вимог, а тому суд прийшов до переконання про можливість задоволення позову у повному обсязі.
Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 640,00грн., сплачена позивачем при подачі позовної заяви до суду.
Керуючись ч.7,8 ст.7, 150, 164 ч.1 п. 2, 165,166 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10,11,60,88,209,212-215,218,224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьківських прав у відношенні до його малолітньої дитини -дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640,00 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, шляхом подання письмової заяви відповідачем до районного суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Андрюшина Л.А.