Справа № 396/1350/17
Провадження № 2/396/655/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2017 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого: Шепетько Володимир Іванович

з участю секретаря Корольової Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, від імені якої діє представник ОСОБА_2, до Новоукраїнської районної державної адміністрації в Кіровоградській області, Лісківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Відділ Держземагенства у Новоукраїнському районі Кіровоградської області, Новоукраїнська державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на те, що 07.10.1997 року помер її чоловік ОСОБА_3, після смерті якого залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 5,30 га, що розташована на території Лісківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Позивачка звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак, нотаріус відмовила у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_3. В даний час позивачка не може отримати спадщину чоловіка, оскільки правовстановлюючий документ на право власності на землю було втрачено, тому позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач і представник позивачки ОСОБА_2, представники відповідачів і третіх осіб в судове засідання не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутності, позивач і представник позивача просять задовольнити позов, представники відповідачів і третіх осіб не заперечують проти задоволення позовних вимог, а тому суд ухвалив про розгляд справи у відсутності вказаних осіб без фіксування судового процесу, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову так, як судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідні їм правовідносини.

07 жовтня 1997 року помер чоловік позивачки ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОЛ №082276, видане 08 січня 1997 року Лісківською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ОЛ №434486 в графі «чоловік» вказано «Грищенко Юрій Васильович» (а.с.9).

12.04.1998 року позивачка повторно зареєструвала шлюб після реєстрації якого взяла прізвище ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-ОЛ № 004334 виданим Лісківською сільською радою 12 квітня 1998 року (а.с.10).

Згідно довідки виконавчого комітету Лісківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області № 254 від 14.11.2016 року ОСОБА_3 проживав разом із дружиною ОСОБА_1 до дня своєї смерті 07.01.1997 року (а.с.12).

Встановлено, що після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 5,30 га, що розташована на території Лісківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За життя ОСОБА_3 набув права на земельну частку, що підтверджується довідкою Держземагенства в Новоукраїнському районі за № Ш -69/0-69/19-16 від 01.12.2016 року (а.с.18).

Правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку, площею 5,30 га, що розташована на території Лісківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області Державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_3 було видано 27.12.1995 року, однак в звязку зі смертю сертифікат на право на земельну ділянку отримати не встиг.

Згідно витягу із списку членів КСП ім. Куйбишева, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю, ОСОБА_3 значиться під № 139 (а.с.17).

Позивачка, після смерті чоловіка вступила в управління та розпорядження земельною ділянкою шляхом виконання сільськогосподарських робіт та вже на протязі двадцяти років володіє та розпоряджається цією землею, що підтверджується довідкою Лісківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с.20).

Позивачка, як спадкоємець першої черги не може прийняти спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилась 07.01.1997 р., то до цих спадкових правовідносин слід застосувати положення ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня її відкриття він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або подав нотаріальному органу заяву про прийняття спадщини.

Згідно п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Мінюсту України від 1994 року, яка була чинна на момент відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після смерті спадкодавця, інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Оскільки позивач на момент смерті спадкодавця проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_3, згідно довідки сільської ради, і далі продовжувала у ньому проживати, то вона фактично вступила у володіння спадковим майном, тобто вважається такою, що прийняла спадщину.

Згідно із ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.ст. 78,81 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками, громадяни України також набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно із ст.ст. 66-69 Закону України Про нотаріат, пп.4.15., 4.20 п.4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна державного акту на право власності.

Відповідно до постанови про відмови у вчиненні нотаріальної дії від 15 серпня 2017 року державний нотаріус ОСОБА_4 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім"я ОСОБА_5, після смерті ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю на ім'я останнього правостановлюючого документу на земельну ділянку (а.с.16).

Частиною 5 ст.1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За нормами п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР .

У цьому разі слід враховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю».

Відповідно до п.2 згаданої вище Постанови Пленуму ВСУ справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження.

Абзацем 17 п.3.5 Листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено наступне: «у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування».

При втраті (псуванні) державного акта на землю власнику видається відповідний дублікат, але в даному випадку оригінал правовстановлюючого документу було втрачено після смерті його власника, в зв'язку з чим позивач позбавлений можливості отримати дублікат та свідоцтво про право на спадщину за законом в органах нотаріату.

Так як інших осіб, які бажали успадкувати майно не встановлено, що підтверджує та не викликає у суду сумніву, щодо права на земельну ділянку в порядку спадкування за позивачем.

Відповідно до ст.ст. 125,126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Позивачка являється спадкоємцем першої черги, інших спадкоємців першої черги немає.

За наведених обставин, суд вважає, що позов є обгрунтованим, законним, в зв"язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Витрати із сплати судового збору слід залишити за позивачкою, згідно ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 88,213-215 ЦПК України, ст.ст. 328,1223,1225 ЦК України, ст.ст. 78,80, 81,125 Земельного Кодексу України, ст.ст. 66-69 Закону України Про нотаріат,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати право ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 07 січня 1997 року у віці 30 років в с. Ліски Новоукраїнського району Кіровоградської області, на земельну частку (пай) площею 5,30 умовних кадастрових гектарів з числа земель колишнього КСП ім. Куйбишева Лісківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Судові витрати із сплати судового збору залишити за позивачкою.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: В. І. Шепетько