Ухвала

іменем україни

6 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Лисичанської державної нотаріальної контори Луганської області, третя особа - Привільська міська рада Луганської області, про визнання бездіяльності незаконною та зобовʼязання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Лисичанської державної нотаріальної контори Луганської області на рішення апеляційного суду Луганської області

від 16 травня 2016 року,

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати ОСОБА_5, яка до смерті мешкала по АДРЕСА_1 Луганської області. Вказаний житловий будинок належав останній на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Протягом тривалого часу та по день смерті матері позивач проживав однією сім'єю разом із нею та мав взаємні права та обов'язки, вів сумісну господарську діяльність, доглядав за матір'ю та усіляко допомагав їй. Зміна прізвища позивачем підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.

24 квітня 2014 року, тобто після спливу установленого законом для прийняття спадщини шестимісячного строку, позивач звернувся до Лисичанської державної нотаріальної контори Луганської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті

ІНФОРМАЦІЯ_1 року матері ОСОБА_5, посилаючись на те, що він фактично прийняв спадщину, оскільки по день її смерті мешкав разом із нею і здійснював поховання.

Постановою державного нотаріуса Лисичанської державної нотаріальної контори Луганської області Аббасовим Е.І. відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав того, що заявою про прийняття спадщини у встановлений законом термін він не подав, а документально перевірити факт його постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто факт прийняття спадщини спадкоємцем, немає можливості.

3 березня 2015 року позивачем отримано довідку голови вуличного комітету від 25 лютого 2015 року, що скріплена гербовою печаткою та підписом секретаря виконавчого комітету Привільської міської ради Луганської області про підтвердження факту спільного його проживання із матір'ю ОСОБА_5 по день її смерті.

6 березня 2015 року Лисичанською державною нотаріальною конторою Луганської області була надана таж сама постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом

від 24 квітня 2014 року.

17 березня 2015 року Привільською міською радою Луганської області повторно було надано довідку про те, що ОСОБА_3 вів спільне господарство з матір'ю ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 Луганської області по день її смерті та справив поховання.

Позивач повторно звернувся до Лисичанської державної нотаріальної контори Луганської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, до якої долучив довідку надану Привільською міською радою Луганської області від 17 березня 2015 року.

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати незаконною бездіяльність Лисичанської державної нотаріальної контори Луганської області та зобов'язати Лисичанську державну нотаріальну контору Луганської області видати ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 Луганської області, який належав спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Рішенням Лисичанського міського суду Львівської області від 13 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 16 травня

2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано бездіяльність Лисичанської державної нотаріальної контори Луганської області, яка полягає у нездійсненні нотаріальної дії щодо видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, і зобов'язано Лисичанську державну нотаріальну контору Луганської області видати ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок.

У касаційній скарзі Лисичанська державна нотаріальна контора Луганської області просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що довідки, видані головою вуличного комітету та скріплені гербовою печаткою і підписом секретаря виконавчого комітету Привільської міської ради Луганської області стосовно проживання позивача по АДРЕСА_1 Луганської області є належним доказом факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_5, яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно з витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно

від 28 серпня 2008 року будинок АДРЕСА_1 Луганської області зареєстрований за ОСОБА_5

Згідно з довідками від 25 лютого 2015 року та від 17 березня 2015 року, виданими головою вуличного комітету ОСОБА_7 і підтвердженими підписом секретаря виконкому ОСОБА_8, ОСОБА_3 фактично тривалий час проживав із матір'ю ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 і вели спільне господарств по день смерті.

ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України звернувся до нотаріуса для належного оформлення свого права власності після померлої матері.

Листом Лисичанської державної нотаріальної контори Луганської області від 26 березня 2014 року ОСОБА_3 роз'яснено, що у встановлений законом строк для прийняття спадщини заява подана не була, та доказів, які б підтверджували факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме: довідки житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування не надано. Повідомлено, що довідка видана вуличним комітетом, який згідно Законом України «Про органи місцевого самоврядування» не є органом місцевого самоврядування.

Постановою про відмову вчинення нотаріальної дії від 24 квітня

2014 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, оскільки заяву про прийняття спадщини у встановлений законом термін він не подав, а документально перевірити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини немає можливості.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що фактично прийняв спадщину, а видача свідоцтва про право на спадщину для спадкоємців, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Вважав, що довідка вуличного комітету є належним доказом, що підтверджує факт його постійного проживання з померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 року матір'ю ОСОБА_5

За положенням ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї

За змістом ст. 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Пунктом 4.14. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (діючого на час виникнення спірних відносин) встановлено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Статтею 49 Закону України «Про нотаріат», пунктом 1 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених цим Законом.

Мотивуючи відмову у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус посилався на те, що заяву про прийняття спадщини позивач у встановлений законом строк не подав, а перевірити документально те, що позивач на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем, тобто факт прийняття ним спадщини, не має можливості. Зазначено, що довідка видана вуличним комітетом, який згідно Законом України «Про органи місцевого самоврядування» не є органом місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

За положенням ч. 1 ст. 3 Закону України «Про органи самоорганізації населення» орган самоорганізації населення є однією з форм участі членів територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах у вирішенні окремих питань місцевого значення.

Стаття 13 Закону України «Про органи самоорганізації населення» визначає, що легалізація органу самоорганізації населення є обов'язковою і здійснюється шляхом його реєстрації або повідомлення про заснування. У разі реєстрації орган самоорганізації населення набуває статусу юридичної особи. Реєстрація органу самоорганізації населення здійснюється виконавчим комітетом відповідної ради.

Положеннями ч. ч. 1 і 2 ст. 8 Закону України «Про органи самоорганізації населення» встановлено, що з ініціативою про створення органу самоорганізації населення до сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради можуть звернутися збори (конференції) жителів за місцем проживання за умови, якщо в них брало участь (було представлено) не менше половини жителів відповідної території, які мають право голосу. На зборах (конференції) жителів за місцем проживання обирається також ініціативна група, члени якої будуть представляти інтереси жителів учасників зборів (конференції) у відповідній місцевій раді. Ініціативна група подає до сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради заяву про створення органу самоорганізації населення, протокол зборів (конференції) жителів за місцем проживання про ініціювання створення органу самоорганізації населення, із зазначенням основних напрямів діяльності створюваного органу самоорганізації населення, а також список учасників зборів (конференції) жителів за місцем проживання із зазначенням прізвища, імені, по батькові, року народження, серії і номера паспорта громадянина України або паспортних документів іноземця та домашньої адреси кожного учасника зборів (конференції) жителів.

Встановивши, що процедура легалізації вуличного комітету полягала у виборах вуличного або будинкового комітету спільними зборами мешканців даної вулиці або будинку, а згідно з протоколом зборів мешканців

вул. Горького м. Привілля від 8 вересня 2000 року такий вуличний комітет створено було, апеляційний суд прийшов правильного висновку про задоволення вимог.

Доводи касаційної скарги висновок апеляційного суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки під час розгляду справи судом вірно застосованої норми матеріального права, а наведені в скарзі доводи висновків суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Лисичанської державної нотаріальної контори Луганської області відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 16 травня 2016 року скасувати залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська