Справа № 630/400/17
Провадження № 2/630/308/17
11 вересня 2017 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області у складі:
Головуючого судді Малихіна О.О.
за участю секретаря Косенко С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Люботин Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Люботинської міської ради Харківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,
Позивач ОСОБА_1, в особі свого представника ОСОБА_2, звернувся з вказаним позовом до суду, в якому просить: визнати за ним ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 56,00 кв.м., житловою площею 34,10 кв.м., у тому числі підсобною площею 13,70 кв.м., холодні приміщення 8,20 кв.м., з верандою літ. «а» та з надвірними будівлями і спорудами по вїзду Миру, № 9 в м. Люботині Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_3, який помер 02 лютого 2000 року.
В обґрунтування позову представник позивача вказував, що житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, в-д. Миру, 9, був побудований бабусею позивача ОСОБА_4, але право власності на який вона так і не зареєструвала. Після її смерті спадщину у вигляді житлового будинку фактично прийняв її син та батько позивача по справі ОСОБА_3, але оформити право власності на вказаний житловий будинок за життя так і не встиг. Після його смерті спадщину прийняв позивач ОСОБА_1, оскільки в шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на ім'я спадкодавця ОСОБА_3 на зазначений житловий будинок. Саме тому позивач був змушений звернутися до суду із вказаною позовною заявою.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, але його представник ОСОБА_2 подав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його участі.
Представник Люботинської міської ради Харківської області до суду не звився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки в судове засідання відповідач не сповістив, тому суд виходить з того, що його неявка відбулась за неповажних причин. Заяв про перенесення розгляду справи відповідач до суду не подавав. За таких обставин суд розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні.
В судовому засіданні встановлено наступне.
Спірним є житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, в-д. Миру, 9, право власності на який згідно довідки КП «Люботинське бюро технічної інвентаризації» №71-в від 27 липня 2017 року не зареєстровано.
Відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «Люботинське бюро технічної інвентаризації» від 09 червня 2017 року на земельній ділянці, що розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, в-д. Миру, 9, були побудовані у 1975 році: житловий будинок літ. «А-1» з верандою літ. «а», загальною площею 56,00 кв.м., із них житловою площею 34,10 кв.м., підсобною площею 13,70 кв.м., холодною площею 8,20 кв.м., вбиральня літ. «Г».
За клопотанням представника позивача було витребувано та оглянуто під час судового розгляду інвентаризаційну справу № 5361 на домоволодіння за адресою: м. Люботин, в-д. Миру, 9. Так, судом зясовано, що за вказаним домоволодінням закріплена земельна ділянка площею 2013 кв.м. за ОСОБА_4 згідно із рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області від 12 лютого 1954 року.
Станом на 1975 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.
Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.
Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.
Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.
Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.
Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку ОСОБА_4 набула статусу власника житлового будинку та вона набула право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном.
Так доказом володіння зазначеним житловим будинком є довідка №1236 від 13 травня 1982 року, видана виконавчим комітетом Люботинської міської ради про те, що ОСОБА_4 дійсно фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, в-д. Миру, 9
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: м. Люботин, в-д. Миру, 9 , був збудований та набутий ОСОБА_4 одноособово.
12 лютого 1989 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ВЛ № 286259, виданим повторно 02 листопада 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області, про що зроблений відповідний актовий запис № 85.
Враховуючи, що ОСОБА_4 померла 12 лютого 1989 року, тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обовязків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В звязку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року.
Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: Харківська область, м. Люботин, в-д. Миру, 9, після смерті ОСОБА_4 відкрилася 12 лютого 1989 року.
Спадкоємцем на відкриту після смерті ОСОБА_4 спадщину є її син ОСОБА_3, що відповідає ст. 529 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя котрий залишився, батьки померлого.
Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв її син ОСОБА_3, оскільки фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, та використовувала житловий будинок для проживання, що підтверджується копією книги для реєстрації місця проживання громадян за адресою: м. Люботин, в-д. Миру, 9, відповідно до записів якої на момент смерті ОСОБА_4 разом із нею проживав її син ОСОБА_3.
Відповідно до довідки Харківського обласного Державного нотаріального архіву № 2398/01-21 від 28 серпня 2017 року після смерті ОСОБА_4, померлої 12 лютого 1989 року, до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за 1989-1995 роки заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.
Факт родинних відносин спадкодавиці ОСОБА_4 та спадкоємця ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва про народження серія ЯР №712975, виданим 30 вересня 1948 року Харківським районним бюро ЗАГС.
Тому суд приходить до висновку, що єдиним спадкоємцем, який успадкував спадщину після смерті ОСОБА_4 є син спадкодавиці ОСОБА_3, який за життя своє право власності зареєструвати так і не встиг.
02 лютого 2000 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ВЛ № 214821, виданим повторно 18 лютого 2000 року Люботинським міським відділом РАГС.
Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: Харківська область, м. Люботин, в-д. Миру, 9, після смерті ОСОБА_3 відкрилася 02 лютого 2000 року.
Згідно із ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до довідки Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 1168/01-16 від 23 серпня 2017 року після смерті ОСОБА_3, померлого 02 лютого 2000 року, до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини звернувся, як спадкоємець першої черги, син спадкодавця ОСОБА_1, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: м. Люботин, в-д. Миру, 9, ОСОБА_1 було відмовлено, тому що були відсутні документи, які б підтверджували право власності спадкодавця на житловий будинок.
Факт родинних відносин спадкодавця ОСОБА_3 та спадкоємця ОСОБА_1 підтверджується копією свідоцтва про народження серія ІІ-ВЛ №434737, виданого Люботинським міським бюро ЗАГС 29 січня 1980 року.
Отже, суд приходить до висновку, що єдиним спадкоємцем першої черги на відкриту спадщину після померлого 02 лютого 2000 року ОСОБА_3 є його син ОСОБА_1, а тому задовольняє позов повністю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 529, 534, 549, ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 10, 11, 60, 213, 215 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. «А-1», з верандою літ. «а», загальною площею 56,00 кв.м., житловою площею 34,10 кв.м., підсобною площею 13,70 кв.м., холодні приміщення площею 8,20 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Люботин, в-д. Миру, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер 02 лютого 2000 року.
Рішення може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Люботинського міського суду Харківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

На заочне рішення відповідачем протягом 10 днів, з моменту отримання копії рішення, до Люботинського міського суду Харківської області може бути подана письмова заява про його перегляд.

Суддя О. О. Малихін