Справа № 369/1164/17
Провадження № 2/369/1560/17
РІШЕННЯ

Іменем України

21.08.2017 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

Головуючої судді Дубас Т.В.,

при секретарі Ярмак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк Світлани Василівни про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання вчинити нотаріальну дію, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року позивач ОСОБА_1 завернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом мотивуючи його тим, що ОСОБА_3 є її матір'ю, що підтверджується відповідним Свідоцтвом про народження, НОМЕР_2.

В зв'язку з державною реєстрацією шлюбу, 10 червня 1995 року, прізвище позивача було змінено з ОСОБА_1 на ОСОБА_1, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, НОМЕР_3, та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, ЕКО № 432374.

Згідно заповіту від 25.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 43 ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Зазначений заповіт, 25.02.2016 року о 16 год. 25 хвилин, був зареєстрований в Спадковому реєстрі, про що свідчить відповідний витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_4.

Позивачем була подана заява про прийняття спадщини за заповітом на ім'я приватного нотаріуса Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк С.В., яким була заведена відповідна Спадкова справа № 13/2016.

Проте, 24 січня 2017 року приватний нотаріус Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк С.В. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою було відмовлено у видачі, ОСОБА_1, свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 (далі - Постанова).

Зазначена Постанова є незаконною та необґрунтованою, та підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Так, 06 грудня 1994 року, між ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1, який був зареєстрований Київською універсальною біржою, реєстраційний номер 6151/4647.

На час правовідносин, що виникли між сторонами, діяв Закон України «Про власність», відповідно до статті 12 якого, передбачалося, що підставою виникнення права власності є, зокрема, укладення угод.

Обов'язки, зокрема, виникають із договору або інших підстав, встановлених в статті 4 ЦК УРСР.

Частина 1 статті 41 ЦК УРСР передбачає, що угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Стаття 224 ЦК УРСР встановлює, що за договором купівлі-продажу продавець зобов'язаний передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язаний прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму.

Згідно вищевказаного договору купівлі - продажу нерухомості ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 продали, а ОСОБА_3 придбала вказане житло за 95 000 000 карбованців, які покупець повністю передала продавцю повністю до підписання цього договору.

Тобто, істотні умови договору купівлі-продажу були узгоджені покупцем з продавцями, в тому числі і ціна договору, на придбання квартири витрачені кошти були саме ОСОБА_3, а зазначений договір купівлі - продажу не визнавався в суді недійсним.

Крім того, право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 2398 в реєстровій книзі д. 81-143, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою КВ-2017 № 1359 від 19.01.2017.

Таким чином, ОСОБА_3 мала право розпоряджатися майном, що належало їй на праві власності, а саме: квартиру АДРЕСА_1, в тому числі, заповідати цю квартиру, а спадкоємець - ОСОБА_1 на отримання свідоцтва про право власності на нею.

Тому позивач просила скасувати постанову від 24 січня 2017 року приватного нотаріуса Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк Світлани Василівни про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зобов'язати приватного нотаріуса Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк Світлани Василівни видати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, свідоцтво про право власність квартиру АДРЕСА_1.

Позивач направила до суду письмову заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, вимоги позову підтримала та просила їх задоволити.

Відповідач про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, письмових заперечень до суду з приводу спору не направляла.

Суд, перевіривши матеріали справ, та зібранні в них письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_4.

До майна померлої ОСОБА_3 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк С.В. була заведена спадкова справа № 13/2016.

До складу спадкового майна померлої увійшла квартира за адресою АДРЕСА_1.

Спадщину після померлої прийняла її донька ОСОБА_1 відповідно до заяви про прийняття спадщини від 03.11.2016 р. № 45 поданої до нотаріуса.

Згідно заповіту від 25.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 43 ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Зазначений заповіт, 25.02.2016 року о 16 год. 25 хвилин, був зареєстрований в Спадковому реєстрі, про що свідчить відповідний витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Постановою від 24 січня 2017 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк С.В. було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1, з підстав того що перелік документів, що прирівнюються до нотаріально посвідчених викладений у ст.40 Закону України " Про нотаріат", не поширюється на угоди, що реєструє біржа та у відповідності п. 13 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду від 06.11.2009 року за №3 з внесеними змінами "Про судову практику в справах про визнання правочинів недійсними», договір купівлі-продажу нерухомості №6151/4647 зареєстрований Київською Універсальною Біржою 06 грудня 1994 року не відповідає вимогам діючого законодавства, тому не може підтверджувати факт належності ОСОБА_3, квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомості від 06 грудня 1994 року, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 продали, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1. Даний договір був зареєстрований Київською універсальною біржою, реєстраційний номер 6151/4647 від 06.12.1994 р.

Право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації 30.12.1994 р. за реєстровим № 2398 в реєстровій книзі д. 81-143, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою КВ-2017 № 1359 від 19.01.2017.

За приписами ст. 49 Закону нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на скарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно зі ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» саме нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, видають свідоцтва про право на спадщину.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що особа, яка прийняла у спадщину нерухоме майно за законом, зобов'язана звернутися до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину на дане нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 1298 Цивільного кодексу України визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до Закону України «Про нотаріат», а саме ст. 66, визначено що, на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 69 Закону нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа

відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Згідно з п. 4.12 Порядку свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

За положеннями п. 4.14 Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Відповідно до п. 4.15 Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Пунктом 5.1. Порядку визначено, що при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі.

На момент набуття померлою права власності на квартиру, діяв Закон України «Про власність» та ЦК УРСР (1963 р.).

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Відповідно до ст. 13 даного Закону об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Згідно ст. 128 ЦК УРСР (1963 р.) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

Отже, ЦК УРСР (1963 р.) не пов'язував виникнення права власності на квартиру з державною реєстрацією такого права. Наведеною нормою (стаття 128 ЦК УРСР 1960 р.) встановлено загальне правило про виникнення у набувача права власності на майно з моменту передачі речі.

Стаття 227 ЦК УРСР (1963 р.) визначала що, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Однак, сфера дії даної статті виключно розповсюджувала на правочини стосовно житлових будинків, в той же час як в даному випадку має місце відчуження квартири.

В самому ж договорі купівлі-продажу нерухомості від 06.12.1994 р. було визначено що покупець набуває власності на квартиру з моменту заключення договору при умові його юридичного засвідчення (п. 7).

У відповідності до п. 8 договору даний договір був зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необгрунтованість постанови нотаріуса, оскільки померлою ОСОБА_3 було набуто у власність відповідну квартиру згідно договору купівлі-продажу нерухомості від 06.12.1994 р., що був посвідчений президентом Київської Універсальної біржи за реєстраційним номером 6151/4647, а саме право власності зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації 30.12.1994 р. за реєстровим № 2398.

Таким, чим право власності померлої ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 було набуто у відповідності до норм ЦК УРСР (1963 р.), а отже підстав у відповідача для відмови у здійсненні нотаріальної дії не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінюючи встановлені судом обставини, суд знаходить повністю обґрунтованими вимоги позивача, а отже позов підлягають до задоволення.

Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1298 ЦК України, Закону України «Про нотаріат», ст. 128, 227 ЦК УРСР (1963 р.), Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5,та керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Скасувати постанову від 24 січня 2017 року приватного нотаріуса Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк Світлани Василівни про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Зобов'язати приватного нотаріуса Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк Світлану Василівну видати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя Дубас Т.В.