ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Мотовилівсько-Слобідської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

09.08.2017 року позивачі звернулись до Фастівського міськрайонного суду з позовом до Мотовилівсько-Слобідської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їх батько ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку площею 4,3112 га, яка розташована на території Мотовилівсько-Слобідської сільської ради. Позивачі звернулися до нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав, але їм було відмовлено, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Таким чином позивачі, як спадкоємці першої черги за законом, просять визнати за ними право власності на земельну ділянку площею 4,3112 га в порядку спадкування за законом після смерті їх батька ОСОБА_3.

Позивачі в судове засідання не з'явились, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлений вчасно та належним чином, надавши суду заяву, відповідно до якої просить проводитирозгляд справи у його відсутність, та винести рішення згідно чинного законодавства.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, про що Виконавчим комітетом Мотовилівськослобідської сільської ради Фастівського району Київської області видане свідоцтво про смерть НОМЕР_3.

Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 4,3112 га, яка розташована на території Мотовилівсько-Слобідської сільської ради та належала померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_4, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництво.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно вимогам ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом.

Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Заповіту за своє життя ОСОБА_3 не склав, тому спадкування на майно повинно здійснюватись за законом.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за його життя і народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив, і батьки. Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є його сини - позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Родинні стосунки між спадкодавцем та спадкоємцями, а саме те, що позивачі є дітьми померлого підтверджені відповідними документами, які містяться в матеріалах справи (а.с.12,13).

Реалізовуючи своє право на спадщину позивачі звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом, однак нотаріус листами від 04 серпня 2017 року за № 678/01-16 відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтв про право власності на земельну ділянку розміром 4.3112 га, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на право власності на земельну ділянку (а.с.15).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997 р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

Об'єктами права власності є будь-які речі (майно).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст.179 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку. Земельна ділянка площею 4.3112 га. цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: НОМЕР_4 на праві приватної власності належала ОСОБА_3, документ, що посвідчує право: державний акт від 01.07.2004 року НОМЕР_5 (а.с.9-10).

Згідно з п. 1 ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Системний аналіз наданих позивачем доказів, дає змогу суду достовірно встановити, що спірна земельна ділянка належала спадкодавцю. Суд вважає доведеним, що позивачі є спадкоємницями за законом, тому мають право спадкування земельної ділянки, але не мають правовстановлюючого документа, саме тому у суду є всі підстави для визнання за ними права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності при відсутності належного правовстановлюючого документа про право власності на землю не існує.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1218, 1268 ЦК України, ст.ст.10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Мотовилівсько-Слобідської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_2, право власності на земельну ділянку площею 4,3112 га, яка розташована Мотовилівсько-Слобідської сільської ради цільовим призначенням для призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництво, в рівних частинах (по 1/2 частині за кожним) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 22.01.2017 року, яка належала померлому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 01.07.2004 року, кадастровий номер НОМЕР_4, зареєстровано в книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01:4:026:01350.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова