Справа № 128/2591/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

28 серпня 2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого - судді Ганкіної І.А.

при секретарі Жигаровій Д.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

адвоката Гуменюк Н.В.

пред-ка відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права на спадщину в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідачки за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - його рідні сестри.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла їхня мати ОСОБА_10, а ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер їх батько ОСОБА_11.

Вказує, що за свого життя батько вчинив заповіт, яким все своє майно заповідав йому.

Після смерті батька відкрилась спадщина на: житловий будинок АДРЕСА_2; земельну ділянку площею 3,22 га, розташовану на території Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану в АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану в АДРЕСА_4 кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства та на майновий пай в розмірі 6177,00 грн. в пайовому фонді майна Сільськогосподарського орендного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_12 АДРЕСА_13

Зазначає, що у визначений законом шестимісячний строк він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Однак, у видачі свідоцтв про право на спадщину йому було відмовлено, оскільки відповідно до свідоцтва про право власності спадковий будинок належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_11 і встановити з наданого документа розмір частки, що належить померлому, неможливо. Крім того, в державних актах містяться рукописні написи.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 станом на 15.04.1991 року були членами колгоспного двору відповідно до записів в по господарській книзі.

Також зазначає, що станом на 1988 рік, тобто на час прийняття рішення Вінницькою районною радою про власність на вищевказаний будинок як колгоспний двір, членами колгоспного двору були лише батьки: батько ОСОБА_11 та мати ОСОБА_10, розмір часток яких в даному дворі встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не створювали своєю працею та коштами колгоспний двір, не вели спільне господарство. Вони в 1991 році приїхали з Росії з Карелії на постійне місце проживання у Україну, тому на час придбання свого житла в 1991-1994 роках всі вони зареєструвались в будинку батьків. Все майно колгоспного двору: житловий будинок з господарськими будівлями станом на 1991 рік вже були побудовані.

Відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 є такими, що втратили свою частку в колгоспному дворі, оскільки з 1986 року по 15.04.1991 рік, тобто більше трьох років підряд не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

За вказаних обставин позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, на все вище перелічене спадкове майно.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позов підтримали. В подальшому позивач позов уточнив, та просить визнати за ним право власності на спадкове майно за заповітом. Суду пояснив, що у ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_10, у ІНФОРМАЦІЯ_6 помер його батько, який за життя уклав заповіт на його ім»я, як спадкодавця. Він єдиний прийняв спадкове майно, однак сестри, не визнають за ним право на будинок, тому він був змушений звернутися до суду. Також суду показав, що станом на 1991р. право на колгоспну частку мали лише батьки сторін, так як ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_13 були прописані у будинку у 1991р. і своєю працею колгоспного майна не створювали. Житловий будинок та будівлі були побудовані без їх участі і вказані особи були лише приписані у колгоспному дворі формально. Просить позов задоволити.

Представник відповідачів ОСОБА_14 та ОСОБА_4 за довіреністю ОСОБА_3 в письмовому запереченні, поданому через канцелярію суду 28.07.2016 року зазначив, що після смерті ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, заяви про прийняття спадщини подали його довірительки та позивач по справі, тому вони прийняли спадщину. Крім того, спадковий будинок належить колгоспному двору. Наданий позивачем заповіт вважає таким, що був вчинений з порушенням норм чинного на час його вчинення законодавства України. За вказаних обставин просив відмовити в позові (а.с. 49).

В доповненнях до заперечень, поданих через канцелярію суду 22.08.2016 року представник відповідачів зазначив, що з позовними вимогами погодитися не може, оскільки позов пред'явлений не до тих відповідачів, які повинні відповідати у даній цивільній справі, оскільки позивач перш ніж звернутися до суду, звертався до державної нотаріальної контори яка безпідставно та необґрунтовано відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. В такому випадку він має звернутися до суду щодо оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження (а.с. 61).

Відповідач ОСОБА_14 в судове засідання не з'явилась, попередньо подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, у поданій заяві вказала, що позовні вимоги не визнає на підставах, викладених в письмових запереченнях на позовну заяву від 28.07.2016 року та від 22.08.2016 року (а.с. 93).

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 попередньо також подали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, в поданих заявах вказали, що позовні вимоги не визнають та просять відмовити в задоволенні позову (а.с. 115-117, 118).

Відповідач ОСОБА_9 неодноразово попереджалася про явку до суду, однак на слухання справи не з»явилася.

Заслухавши думки сторін по справі та їх представників, врахувавши письмові заяви сторін по справі, які не прибули в судове засідання, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є дітьми подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_15

Вказане подружжя проживало у будинковолодінні за АДРЕСА_5

Дане будинковолодіння відносилося станом на 15.04.1991р. до колгоспного двору.

До складу даного колгоспного двору входив станом на вказану дату: житловий будинок «А», 1975 р. побудови, веранда «а»,1980 р. побудови, сарай, літня кухня, 1975 р. побудови, погріб з шиєю 1977 р. побудови, огорожа, ворота 1980 р. побудови, жомова яма, 1980 р. побудови, хвіртка 1980 р. встановлення, що підтверджується відомостями технічного паспорта, виготовленого КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» станом на 24 березня 2016 року (а.с. 11-12).

Станом на 1986-1990р. в колгоспному дворі було зареєстровано лише подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_10

Так, згідно виписок з погосподарської книги Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області станом на 1986-1990 роки вбачається, що за адресою домогосподарства: АДРЕСА_6 були зареєстровані лише дві особи: ОСОБА_11 (голова двору) та ОСОБА_10 (дружина) (а.с. 26).

На 1991 р. до даного колгоспного двору було прописано доньку подружжя ОСОБА_4, з чоловіком ОСОБА_16 та дітьми ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с.25).

Так, судом є встановленим з записів погосподарських книг Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, що станом на 1991 рік в спадковому будинку були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_11 (голова двору), ОСОБА_10 (дружина), ОСОБА_5 (зять), ОСОБА_4 (дочка), ОСОБА_12 (онука) і ОСОБА_13 (онука) (а.с. 25, 206-208).

Таким чином судом є встановленим, що на 15.04.1991р. у вказаному колгоспному дворі було зареєстровано подружжя ОСОБА_10 та подружжя ОСОБА_13 с двома дітьми.

01.06.ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_10, що підтверджує відповідне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 15.09.ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.164) і на час її смерті у вищевказаному будинковолодінні проживав ОСОБА_11, чоловік померлої, та її донька ОСОБА_9 з чоловіком ОСОБА_17, та дітьми ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 (а.с.22).

Таким чином, на час смерті спадкодавця ОСОБА_10 зі спадкодавцем проживали спадкоємці 1 черги - ОСОБА_11, який досяг пенсійного віку та мав групу інвалідності, а також донька ОСОБА_9

Заява про прийняття спадщини за ОСОБА_10 до нотаріального органу не подавалася.

За життя ОСОБА_10 вчинила заповіт від 18.05.2010р. З матеріалів копії спадкової справи № 279/2016 року, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_10 на випадок своєї смерті склала заповіт від 18 травня 2010 року, яким заповіла усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом своїй дочці ОСОБА_14. Заповіт посвідчено 18 травня 2010 року секретарем Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області - Коцур Т.О. У зв'язку з хворобою рук заповідача, на її особисте прохання, за її дорученням, а також у її та секретаря сільської присутності, заповіт підписано гр. ОСОБА_22 та свідками ОСОБА_23 і ОСОБА_24. Заяву про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори від імені ОСОБА_8

До нотаріального органу спадкоємиця за заповітом також не звернулася, але рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26.05.2016р. було встановлено факт постійного проживання з спадкодавицею її доньки ОСОБА_8 (а.с.166).

04 липня 2016 року ОСОБА_14 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,6445 га в межах згідно з планом, кадастровий номер: НОМЕР_4, яка розташована на території Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Також з матеріалів копії даної спадкової справи вбачається, що більше ніхто зі спадкоємців з заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався (а.с. 156-177).

Таким чином, судом є встановленим, що право на спадщину за заповітом отримала ОСОБА_8, а право на обов»язкову частку, що складає половину від належної частки за законом за ст.1241 ЦК України - ОСОБА_11 Решта спадкоємців своєї волі на спадкування майна після смерті матері, у відповідному зверненні до нотаріального органу не виклали, що підтверджується матеріалами нотаріальної справи №279/2016 (а.с.156-177).

Враховуючи, що ОСОБА_4, ОСОБА_16 та ОСОБА_12, ОСОБА_13 не приймали участі у створенні колгоспного двору суд вважає, що спадкова частка ОСОБА_10 у колгоспному дворі складала ? частину. Враховуючи наявність заповіту спадкова частка ОСОБА_8 від ? частки колгоспного двору складає ? частки, а ОСОБА_11 (обов»язкова частка) ? частки.

ІНФОРМАЦІЯ_8 в с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області помер власник іншої ? частки майна колгоспного двору - ОСОБА_11, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5, виданого ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_11 відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на: ? власну частку колгоспного двору та ? (1/8 від загалу) спадкову частку отриману після смерті дружини ОСОБА_10, а також на: земельну ділянку площею 3,22 га, розташовану на території Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_25 на підставі Державного акта від 27.06.2003 року серії НОМЕР_6, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 15); земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану в АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала ОСОБА_25 на підставі Державного акта від 30.11.2012 року серії НОМЕР_7, виданого на підставі рішення Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 16 сесії 6 скликання від 15.08.2012 року (а.с. 16); земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану в АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка належала ОСОБА_25 на підставі Державного акта від 30.11.2012 року серії НОМЕР_8, виданого на підставі рішення Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 16 сесії 6 скликання від 15.08.2012 року (а.с. 17) та на майновий пай в розмірі 6177,00 грн. в пайовому фонді майна Сільськогосподарського орендного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_12 с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області, який належав ОСОБА_25 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП серії НОМЕР_9 (а.с. 20).

23 жовтня 2012 року ОСОБА_11 також склав заповіт, яким, на випадок своєї смерті, усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, заповів своєму сину ОСОБА_1.

Заповіт було посвідчено секретарем Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області - Коцур Т.О.

У зв'язку з хворобою рук заповідача, на його особисте прохання, за його дорученням, а також у його присутності та у присутності секретаря сільської ради, заповіт підписано гр. ОСОБА_26 та свідками ОСОБА_27 і ОСОБА_28. Зареєстровано в реєстрі за № 129 та одержано держмито 0-85 грн., що підтверджується його ксерокопією (а.с. 9).

З матеріалів копії спадкової справи № 421/2015 року, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_1 звернувся 26.08.2015 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька за заповітом. У вказаній заяві він зазначив про те, що спадкоємцями, які мають право на обов'язкову частку в спадковому майні є дочки померлого: ОСОБА_8 та ОСОБА_4. ОСОБА_8 та ОСОБА_4 16.09.2015 року подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом, у вказаних заявах зазначили, що крім них, спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька є також його син ОСОБА_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_29, яка проживає за адресою: АДРЕСА_7 (а.с. 140-155).

Згідно листа Вінницької районної державної нотаріальної контори № 1685/02-17 від 04 липня 2016 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на земельні ділянки, оскільки в наданих державних актах міститься рукописний напис (а.с. 10).

Відповідно до друкованого оголошення в газеті «Подільська зоря» в редакції від 27 липня 2017 року № 30 (8660) зазначено про втрату наступних документів: Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_6, виданий Вінницьким районним відділом земельних ресурсів 27 червня 2003 р. на ім'я ОСОБА_11; Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7, виданий управлінням Держкомзему у Вінницькому районі 30 листопада 2012 р. на ім'я ОСОБА_11 та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_8, виданий управлінням Держкомзему у Вінницькому районі 30 листопада 2012 р. на ім'я ОСОБА_11 (а.с. 220).

Факт належності земельних ділянок спадкодавцю ОСОБА_11 підтверджується копією списку власників сертифікатів, що мають право на земельну частку (пай) в межах Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області та копією акта розподілу земельних часток (паїв) між власниками земельних сертифікатів по Степанівській сільській раді с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області від 15.03.2002 року (а.с. 214-216, 217-219).

Відповідно до постанови Вінницької районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 1764/02-31 від 17.08.2017 року вбачається, що нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями під номером АДРЕСА_8, оскільки в свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння, виданому виконкомом Степанівської сільської Ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області 02 червня 1989 року на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів від 19 травня 1988 року за № 128 зазначено, що ціле домоволодіння, яке складається з одного житлового будинку з господарськими будівлями під номером АДРЕСА_9, належить колгоспному двору головою якого був ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 213).

Однак, судом є встановленим, що згідно ксерокопії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Степанівської сільської Ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області 02 червня 1989 року на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів від 19 травня 1988 року за № 128, ціле домоволодіння, яке складається з одного житлового будинку з господарськими будівлями під номером АДРЕСА_9 належить колгоспному двору головою якого був ОСОБА_11(а.с. 13).

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, в судовому засіданні встановлено, що предметом позову є майно, спадщина на яке відкрилась після смерті ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, а саме: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3, три земельні ділянки та майновий пай.

Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом батька ОСОБА_11 від 23 жовтня 2012 року.

Спадкоємцями першої черги за законом майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_11 є його діти, дочки: ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_29 та син ОСОБА_1, що не заперечується сторонами по справі.

Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Таким чином, спадкоємицями, які мають право на обов'язкову частку в спадковому майні після смерті ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8, є його дочки ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки вони на час смерті батька вже досягли пенсійного віку.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 спадщину після смерті батька ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, прийняв належним чином, звернувшись у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом та отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом.

Спадкоємці першої черги за законом, які мають право на обов'язкову частку в спадковому майні після смерті ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, - його дочки: ОСОБА_14 та ОСОБА_4 також прийняли спадщину належним чином, звернувшись у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом.

В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_3, згідно погосподарських книг та свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Степанівської сільської Ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області 02 червня 1989 року на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів від 19 травня 1988 року за № 128, належить колгоспному двору головою якого був ОСОБА_11.

Згідно вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Відповідно до п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору.

Таким чином, станом на 15 квітня 1991 року такими, що не втратили право на майно колгоспного двору вважаються спадкодавець ОСОБА_11 (голова двору) та ОСОБА_10 (дружина), що вбачається з ксерокопій погосподарських книг Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області та виписок з них.

ОСОБА_5 (зять), ОСОБА_4 (дочка), ОСОБА_12 (онука) і ОСОБА_13 (онука) не вважаються членами колгоспного двору, оскільки з згаданих вище ксерокопій погосподарських книг Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області та виписок з них вбачається, що вони зареєструвались за адресою спадкового будинковолодіння лише в 1991 році, тобто вони не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору не менше трьох років підряд до 15 квітня 1991 року. Крім того, спадкове будинковолодіння згідно відомостей технічного паспорта було побудоване ще в 1975-1980 роках, тобто задовго до моменту їх реєстрації в ньому.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Таким чином, ОСОБА_11 та його дружині ОСОБА_10 належить, як є зазначеним вище, по 1/2 частці майна колгоспного двору.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_8, а його дружина ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_9

Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого входить 1/2 частка в майні колишнього колгоспного двору.

Встановлено, що на випадок своєї смерті ОСОБА_10 залишила заповіт на ім'я дочки ОСОБА_14, однак, чоловік спадкодавиці ОСОБА_11 вважається таким, що має право на обов'язкову частку в спадковому майні незалежно від змісту заповіту, оскільки на час відкриття спадщини досягнув пенсійного віку.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Після смерті ОСОБА_10 ОСОБА_11 фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав і був зареєстрований з нею за однією адресою, а їх дочка ОСОБА_14 прийняла спадщину за заповітом матері та отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкову земельну ділянку.

Таким чином, після смерті дружини ОСОБА_10 частка ОСОБА_11 в майні колгоспного двору, з урахуванням належної йому 1/2 частки, становить 5/8 (1/4 (частка, яка належала б йому у разі спадкування за законом у випадку відсутності заповіту):2=1/8 (обов'язкова частка); 1/2+1/8=5/8 спадкової частки).

Частка ОСОБА_14 після смерті матері ОСОБА_10 в майні колгоспного двору становить 3/8 (1/4 (частка на яку вона мала б право в порядку спадкування за законом у випадку відсутності заповіту)+1/8 (половина від частки на яку мав би право в разі спадкування за законом ОСОБА_11 за відсутності заповіту)=3/8).

Спільно частки ОСОБА_11 та ОСОБА_14 після смерті ОСОБА_10, померла ІНФОРМАЦІЯ_10, становлять одне ціле (5/8+3/8=1).

Тому після смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_11 відкрилась спадщина в тому числі й на належні йому 5/8 частки майна колишнього колгоспного двору.

Встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8, в порядку спадкування за заповітом прийняв син ОСОБА_1 та дочки: ОСОБА_14 і ОСОБА_4, як спадкоємці першої черги за законом, які мають право на обов'язкову частку в спадковому майні. Всі вони прийняли спадщину у встановлений законом шестимісячний строк з часу її відкриття.

Таким чином, в разі відсутності заповіту, кожен з них мав би право на спадкування 5/24 частки майна колгоспного двору (5/8:3=5/24).

Однак, у зв'язку з наявністю заповіту на ім'я ОСОБА_1, його частка в майні колгоспного двору в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_11 становить 5/12 (5/24*2=5/12), від первинної спадкової частки ОСОБА_11 що складає 1/2 та 1/8 частки.

Обов'язкові частки ОСОБА_14 і ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом становлять по 5/48 (5/24 (частка, яка належала б кожній з них у разі спадкування за законом у випадку відсутності заповіту):2=5/48 (обов'язкова частка)).

Таким чином, загальний розмір частки ОСОБА_1 в майні колгоспного двору в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8, становить 5/12, загальний розмір частки ОСОБА_4 становить - 5/48, а загальний розмір частки ОСОБА_14 становить - 23/48 (3/8 (частка, яку вона успадкувала в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_10, померла ІНФОРМАЦІЯ_10)+5/48 (обов'язкова частка, яку вона успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8)=23/48).

Отже, спільно всі ці спадкові частки становлять одне ціле (5/12 (частка ОСОБА_1.)+5/48 (частка ОСОБА_4.)+23/48 (частка ОСОБА_14.)=1).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст. 392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно роз'яснень , викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв'язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню в частині визнання права власності на спадкове будинковолодіння, оскільки встановлено, що і позивач ОСОБА_1, і відповідач ОСОБА_14 претендують на це майно.

Згідно ч. ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Спору щодо спадкових земельних ділянок та майнового паю у сторін немає, тому в цих частинах суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Крім того, оскільки позивачем не заявлено клопотання про стягнення з відповідачів судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, суд вважає залишити їх за позивачем.

Керуючись ст.ст. 321,1223,1241,1268 ЦК України, ст.ст. ст.ст.15, 30, 60, 61, 78, 82, 130, 214, 215, 223 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом від 23.10.2012р. після смерті батька ОСОБА_25, який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 на:

-5/12 частки (1/2 та 1/8 частки) житлового будинку «А», веранди «а», загальною площею 76,3 кв.м, житловою площею 53,8 кв.м, сараю-літньої кухні «Б», погріба з шиєю «П», огорожі №1, воріт №2, хвіртки №3, жомової ями №4, ? криниці №5, що розташовані за адресою: АДРЕСА_10

-Земельну ділянку, площею 3,22 га, розташовану на території Степанівської сільської ради Вінницького району та області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_25 на підставі державного акту від 27.06.2003р. серії НОМЕР_10

-Земельну ділянку, площею 0,2500 га, розташовану в АДРЕСА_11, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала ОСОБА_25 на підставі державного акту від 30.11.2012р. серії НОМЕР_11, виданого на підставі рішення Степанівської сільської ради, Вінницького району та області від 15.08.2012р.

-Земельну ділянку, площею 0,2500 га, розташовану в АДРЕСА_11, кадастровий номер НОМЕР_2, для ведення особистого селянського господарства, яка належала ОСОБА_25 на підставі державного акту від 30.11.2012р. серії НОМЕР_12 виданого на підставі рішення Степанівської сільської ради, Вінницького району та області від 15.08.2012р.

-Майновий пай в розмірі 6177,00 грн. в пайовому фонді майна Сільськогосподарського орендного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_12 АДРЕСА_12, який належав ОСОБА_25 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП серії НОМЕР_13

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається на рішення суду до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: І.А.Ганкіна