УхвалА

іменем україни

11 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання державних актів на право власності на земельну ділянку недійсними, скасування записів про державну реєстрацію актів на право власності на земельну ділянку, поновлення порушеного права землекористувача за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7, на рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 1 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що йому на праві особистої приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 Він користується земельною ділянкою, яка є суміжною із земельною ділянкою по АДРЕСА_2, яка зареєстрована за ОСОБА_8, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 є: ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Рішенням Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 18 березня 2004 року ОСОБА_8 передано безоплатно у власність дві земельні ділянки: для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, загальною площею 0,1500 га, для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,1755 га, по АДРЕСА_2 смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області, на які 26 вересня 2005 року вона отримала два державних акти на право власності на земельну ділянку. Після смерті ОСОБА_8 відповідачі між вказаними земельними ділянками почали встановлювати паркан замість огорожі, заступивши на його земельну ділянку та почали демонтувати гараж, розташований на його земельній ділянці.

Під час розробки проекту землеустрою йому стало відомо, що вищевказані суміжні земельні ділянки невірно внесені до бази Національної кадастрової системи, а саме координати ділянок відповідачів не відповідають дійсності, унаслідок чого накладаються на належну йому земельну ділянку, площа накладки становить 0,275 га та координати занесені до бази даних зміщені на 4,59 м на дорогу громадського користування, що підтверджується листом приватного підприємства «Регіонземпроект».

Позивач вважав, що при виділі суміжної земельної ділянки та розробленні проектної документації були порушені його права землекористувача.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 18 березня 2004 року щодо передачі безоплатно у власність ОСОБА_8 вищевказаних земельних ділянок; визнати недійсними та скасувати два державних акта на право власності на земельну ділянку від 26 вересня 2005 року, видані на ім'я ОСОБА_8, скасувати записи у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі про державну реєстрацію вищевказаних двох державних акта на право власності на земельну ділянку. Також просив поновити його право на землекористування на належною йому земельною ділянкою шляхом поновлення суміжної межі між земельними ділянками АДРЕСА_3 відповідно до проекту закріплення земельної ділянки, що визначений рішенням виконавчого комітету селищної ради від 10 березня 1992 року, в якому зазначені лінійні розміри ділянок, площа земельної ділянки АДРЕСА_4 складає 2 477 кв. м, встановивши сумісну межу земельних ділянок, згідно з 1 варіантом розташування меж вказаних земельних ділянок, визначеною комісійною судовою земельно-технічною експертизою від 29 січня 2016 року. Зобов'язати відповідачів перенести огорожу згідно з 1 варіантом розташування визначеним комісійною судовою земельно-технічною експертизою.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 1 березня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення ІХ сесії XXIV скликання Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 18 березня 2004 року щодо передачі безоплатно у власність земельних ділянок загальною площею 0,3255 га, в тому числі для обслуговування жилого будинку та господарських будівель - 0,1500 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,1755 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_5 на ім'я ОСОБА_8

Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку від 26 вересня 2005 року, виданий на ім'я ОСОБА_8, на земельну ділянку загальною площею 0,1755 га.

Скасовано запис № 76 у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі про державну реєстрацію Державного акту про право власності на земельну ділянку від 26 вересня 2005 року.

Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку від 26 вересня 2005 року, виданий на ім'я ОСОБА_8, на земельну ділянку загальною площею 0,1500 га.

Скасовано запис № 75 у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі про державну реєстрацію Державного акту про право власності на земельну ділянку від 26 вересня 2005 року.

Поновлено порушене право на землекористування ОСОБА_4 земельною ділянкою по АДРЕСА_6 шляхом поновлення суміжної межі між земельними ділянками АДРЕСА_7 відповідно до проекту закріплення земельної ділянки, що визначений рішенням виконавчого комітету Безлюдівської селищної ради від 10 березня 1992 року за № 104, в якому зазначені лінійні розміри ділянок, площа земельної ділянки АДРЕСА_8 складає 3 243 кв. м, площа земельної ділянки АДРЕСА_9 складає 2 477 кв. м.; встановлено сумісну межу земельних ділянок, згідно з 1 варіантом розташування меж земельних ділянок по АДРЕСА_10 визначену комісійною судовою земельно-технічною експертизою від 29 січня 2016 року, та зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6 перенести огорожу між земельними ділянками АДРЕСА_11 згідно з 1 варіантом розташування меж земельних ділянок по АДРЕСА_12 визначену комісійною судовою земельно-технічною експертизою від 29 січня 2016 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

ОСОБА_6 судові рішення не оскаржив.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суди, вірно застосувавши положення ст. ст. 152, 155 ЗК України, ст. ст. 391, 393 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що право користування позивача земельною ділянкою та частиною нерухомого майна, яке належить йому на праві власності, порушено спірним рішенням селищної ради від 18 березня 2004 року, а саме частина суміжної земельної ділянки відповідачів накладається на земельну ділянку ОСОБА_4, що у тому числі підтверджується висновком судової земельно-технічної експертизи від 29 січня 2016 року № 6100/988.

Суди дійшли вірного висновку про те, що порушене право позивача підлягає поновленню шляхом відновлення суміжної межі спірних земельних ділянок та перенесення побудованого ОСОБА_5 паркану на цю межу. Крім того, ОСОБА_5 визнав, що при встановлені паркану між вказаними земельними ділянками він переніс межі у бік ділянки позивача, а, отже, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України такі обставини доказуванню не підлягають.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При цьому, не погоджуючись з висновком експертизи, відповідач не навів для цього достатніх підстав, не просив про призначення додаткової чи повторної експертизи.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 1 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

А.В. Маляренко

О.В. Ступак