Справа № 127/5068/17 Провадження № 22-ц/772/2243/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 24 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

05 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтко Ю.Б.

за участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2017 року у справі за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з централізованого теплопостачання, -

встановив:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2017 року позов КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в сумі 28766,65 гривень, з яких: 21191,05 гривень заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 6 632,38 гривень інфляційних втрат та 943,22 гривень 3% річних.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" судового збору в розмірі 1066,67 гривень.

Не погодившись із рішенням сторони - позивач КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" та відповідач ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилалася, зокрема на те, що відносини з позивачем не були врегульовані шляхом укладення відповідного договору, заборгованість з неї стягнуто за всіх мешканців квартири, а нарахування здійснено безпідставно в звязку з відсутністю приладів обліку. Крім того, суд не застосував строк позовної давності, про що просили відповідачі.

В апеляційній скарзі КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" посилаючись на неправильне судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення і ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Позивач вважає, що у відповідачів виник солідарний обовязок по сплаті послуг з централізованого теплопостачання, що не було враховано судом.

В судовому засіданні представник КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" ОСОБА_5 вимоги своєї апеляційної скарги підтримала на умовах, викладених у ній, і просила задовольнити. Проти апеляційної скарги відповідача заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 і її представник адвокат ОСОБА_6 вимоги своєї апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити. Проти апеляційної скарги позивача заперечували.

Відповідач ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, проти апеляційної скарги позивача заперечувала і просила її відхилити.

Відповідач ОСОБА_3 подав апеляційному суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2 та задоволення апеляційної скарги КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до даних особового рахунку квартиронаймачем квартири №30, розташованої по вул. Є. Пікуса, 1 в м. Вінниці є відповідач ОСОБА_2, якій відповідно до свідоцтва про право власності належить 2/3 частки цієї квартири. Крім того, за даної адресою є зареєстрованими та проживають члени сімї: дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_3 (а.с.4,108)

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (далі Закон) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з статтею 1 Закону виконавцем є субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Частиною 1 ст. 19 Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до статті 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на кілька видів, якими, в тому числі є послуги з централізованого постачання гарячої води, централізоване опалення.

Обов'язок власника квартири оплачувати послуги з теплопостачання передбачений статтею 20 Закону, згідно з якою споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Згідно з п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 (далі Правила) розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Виходячи із зазначених норм закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону обов'язком виконавця є підготовка та укладення зі споживачем договору на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку споживача, передбаченому п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону щодо укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору.

Форма та зміст (умови) типового договору визначені Типовим договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою КМУ від 20 травня 2009 року N529.

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. 19 - 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та постанови КМУ від 20 травня 2009 року №529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. 19, 20 Закону N 1875-IV від 24 червня 2004 року.

У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Колегія суддів відкидає посилання відповідача на те, що обовязок з оплати послуг за централізоване теплопостачання в неї не виник, так як відповідні послуги їй надавалися неналежної якості, а в розрахунках не враховані періоди тимчасового ненадання цих послуг.

Відповідно до пункту 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила) споживач дійсно має право зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання.

Разом з тим, Правилами встановлено порядок перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг (пункти 33-39).

У разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв'язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі.

У повідомленні зазначається прізвище, ім'я та по батькові, точна адреса проживання споживача, а також найменування виду неналежно наданої або ненаданої послуги. Повідомлення споживача незалежно від його форми (усна або письмова) обов'язково реєструється представником виконавця у журналі реєстрації заявок споживачів. Представник виконавця зобов'язаний повідомити споживачеві відомості про особу, яка прийняла повідомлення (прізвище, ім'я та по батькові), реєстраційний номер повідомлення та час його прийняття.

За результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг (далі акт-претензія), який підписується споживачем та представником виконавця згідно з додатком 2. Акт-претензія складається у двох примірниках по одному для споживача та виконавця.

Відповідачем ОСОБА_2 суду не надані належні і допустимі докази неналежного надання або ненадання послуг виконавцем.

Відповідачем надане оголошення(а. с. 49), в якому адміністрація КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» попереджає про проведення планових ремонтних робіт з 08.06.2016 року по 29.06.2016 року і припинення гарячого водопостачання в звязку з цим.

Позивачем зазначена обставина не заперечувалася, проте згідно з оборотною відомістю за період з 04.2012 року по 01.2017 року (а. с. 5) за червень місяць тариф за надання послуг з гарячого теплопостачання з розрахунку на одну особу склав лише 29,07 грн. порівняно з 124,58 грн. за травень і 221,29 грн. за липень 2016 року, тобто нарахування здійснено пропорційно до кількості днів місяця, протягом яких послуга надавалася.

Так само не заслуговують на увагу посилання відповідача на те, що нарахування послуг проведені неправомірно в звязку з відсутністю в її квартирі приладів обліку.

Так, згідно з абзацом 2 пункту 11 Правил, плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках:

у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу);

у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення;

у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі надання послуг з централізованого теплопостачання, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок по оплаті за отримані послуги, якому кореспондує право вимоги кредитора ( ч.1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Верховний суд України висловив свою правову позицію у Постанові від 16.12.2015 року при розгляді справи №6-2023цч15, відповідно до якої закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Отже посилання апелянта ОСОБА_2 на безпідставність нарахування інфляційних витрат та 3% річних без укладання з позивачем договору на надання житлово-комунальних послуг є безпідставними.

Не можуть бути прийнятими до уваги також посилання апелянта ОСОБА_2 на пропущення позивачем строку позовної давності щодо інфляційних витрат та 3% річних.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності суд першої інстанції вірно виходив з того, що періодом, за який позивач просить стягнути заборгованість з відповідачів є квітень 2012 рік грудень 2016 рік.

Як вбачається із матеріалів справи 10 березня 2015 року, тобто до закінчення трирічного терміну з дати останнього платежу, КП "Вінницяміськтеплоенерго" було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення коштів з відповідачів за спожиті послуги централізованого теплопостачання, за результатами розгляду якої видано судовий наказ, яким було перервано строк позовної давності .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 квітня 2015 року скасовано судовий наказ, виданий 01 квітня 2015 року.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила частина 1 статті 261 ЦК України.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізовувати своє право в примусовому порядку через суд.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами - частина 1 статті 252 ЦК України.

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок стаття 253 ЦК України.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 статті 264 ЦК України) .

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Зазначену правову позицію висловив Верховний суд України у Постанові від 21 січня 2015 року при розгляді справи №6- 214цс14.

При виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобовязанням, в якому, серед інших прав і обовязків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги.

При цьому за відсутності оформлених договірних відносин, але на підставі актів цивільного законодавства та у звязку з існуванням простроченої заборгованості зі сплати за отримані житлово-комунальні послуги, на боржників покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Разом з цим, задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи 2/3 частини заборгованості за спожиті послуги централізованого теплопостачання з ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що лише вона як власник 2/3 часток у праві власності на квартиру повинна належним чином виконувати обовязки власника з утримання майна та нести відповідальність за невиконання своїх зобовязань.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися, так як він не відповідає дійсним обставинам справи та зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Правовідносини власників житлових приміщень з утримання житлового приміщення регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими будинками та прибудинковими територіями.

Відповідно до частини 1 статті 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Як встановлено по справі, організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених Правилами є КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго", а споживачами, яким надавалися ці послуги, є відповідачі у справі.

Відповідно до довідки департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є зареєстрованими в ІНФОРМАЦІЯ_1 і згідно вимог ст. 10,60, 57-64 ЦПК України не довели суду, що не є споживачами послуг з централізованого теплопостачання або ж таких послуг не отримували.

Отже, являючись споживачами даних послуг, відповідачі, які не виконували свої зобов'язання і не оплачували надані їм послуги з опалення і гарячого водопостачання, допустивши при цьому заборгованість, зобов'язані їх оплачувати.

Суд першої інстанції на зазначені обставини справи і відповідні їм правовідносини уваги не звернув і прийшов до помилкового висновку про часткове стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання з власника квартири ОСОБА_2

Згідно з п. 3, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинами справи і неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Крім того, відповідно до частини 5 статті 88 ЦПК України з відповідачів в рівних частках на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви і апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2017 скасувати та ухвалити нове.

Позов Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з централізованого теплопостачання задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 31786,58 грн., а також 9948,57 інфляційних витрат та 1414,83 грн. 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частках на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" судовий збір в сумі 3360 грн., тобто по 1120 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ ОСОБА_7
Судді: Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду /підпис/ ОСОБА_8 /підпис/ ОСОБА_9 ОСОБА_7