Провадження № 2/522/2526/17
Справа № 1522/7478/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант», за участю третіх осіб ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «УкрСиббанк» про відшкодування шкоди, та судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 29.03.2012 року звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії Альфа-Гарант, за участю третіх осіб ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «УкрСиббанк», та уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 25.06.2013 року просив стягнути з товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія Альфа-Гарант на його користь матеріальні збитки за договором страхування в сумі 168 381 грн..

В обґрунтування позовних вимог відзначив, що 22.05.2008 року він уклав кредитний договір у відділенні № 732 АКІБ „УкрСиббанк та отримав кредит для придбання автомобілю Toyota Camry, який зареєстрував в ДАІ та отримав державний номер НОМЕР_1.

22.05.2008 року, позивач уклав договір № 06-VZ/05-133-04936 добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) з Одеською філією ТДВ Страхова компанія Альфа-Гарант, застрахувавши свій автомобіль. Строк дії договору з 23.05.2008 року по 22.05.2009 року. Страхова сума за договором складає 202000 грн.

У ніч на 03.05.2009 року під час сильної зливи, трапилось сповзання застрахованого автомобіля, який позивач у вечорі, під час відпочинку, залишив на березі, у ставок біля с. Яски, Біляївського району Одеської області, що потягло його часткове затоплення. Про зазначену подію позивач, вранці 03.05.2009 року, негайно повідомив за телефоном чергового Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області та страхову компанію. Прибувши на місце пригоди, працівники міліції провели огляд місця події та оформили інші відповідні документи. Автомобіль був доставлений на спеціалізоване СТО „Тойота центр, розташоване в мікрорайоні „Вузівський в м. Одесі, де 05.05.2009 року був оглянутий представником страхової компанії. Згідно із рахунком-фактурою № 000137898 від 13.05.2009 року, тільки вартість запчастин, які потребують заміни на авто склала суму 470795, 84 грн..

05.05.2009 року позивач з відповідною заявою звернувся до страхової компанії, до якої додав усі необхідні документи, але позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, з наступним формулюванням відмови, як не вжиття вичерпних заходів щодо недопущення самовільного руху автомобіля, окрім застосування стояночного гальма. Позивач вважає відмову у виплаті страхового відшкодування неправомірною, тому що відповідно до умов договору страхування (п.5.1.2.), злива, в результаті якої виникли пошкодження авто, є страховим випадком, який передбачає виплату страхового відшкодування.

Також зазначив, що його скарга від 26.05.2010 року страховою компанією була залишена без відповіді. Посилаючись на протиправну відмову у виплаті страхового відшкодування, позивач був вимушений вжити самостійних заходів щодо відновлення технічного стану свого автомобіля, а саме провів відновлювальний ремонт свого авто за власний рахунок на СТО, що розташоване по вул. Розумовського, 14 в м. Одесі. Відповідно до накладних та актів виконаних робіт витрати на відновлювальний ремонт авто склали: в частині придбання запчастин 159 527 грн., в частині виконаних робіт 8854 грн., а взагалі 168 381 грн., що не перевищує страхову суму за договором страхування (202 000 грн.). На підставі викладеного, посилаючись на положення ст.ст. 610-612, 623, 636, 636 ЦК України, ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування», позивач звернувся суду з дійсним позовом.

Дана справа неодноразово розглядалась судом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2012 року позов ОСОБА_1 було задоволено: стягнуто з Товариства з додатково відповідальністю Страхова компанія Альфа Гарант на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки за договором страхування в сумі 168 381 грн. та судовий збір у розмірі 214,6 грн.. Вирішено Питання про судові витрати (т.1, а.с.98-102).

Рішення суду першої інстанції від 04.07.2012 року було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.11.2012 року (т.1, а.с.152-154).

Ухвалою ВССУ від 17.04.2013 року (т.1, а.с.198-200) рішення суду 1-ї інстанції від 04.07.2012 року та ухвала суду апеляційної інстанції від 29.11.2012 року були скасовані з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа за авторозподілом була передана на розгляд судді Приморського районного суду м. Одеси Івченко В.Б., який 04.12.2015 року постановив ухвалу про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України (т.2, а.с.259).

Вищевказана ухвала суду від 02.12.2015 року була скасована апеляційним судом Одеської області ухвалою від 22.09.2016 року та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.3, а.с.24-25).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. від 20.10.2016 року справа за позовом ОСОБА_1 була призначена до розгляду (т.3, а.с.29).

У судовому засіданні 15.09.2017 року представник позивача ОСОБА_2 (діє на підставі ордеру серії ОД№218616 від 15.09.2017 року) позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. До суду з боку позивача був наданий письмовий відгук на заперечення відповідача проти позову (т.1, а.с.92), відповідно до якого зазначено, що підстави заперечень відповідача суперечать один одному, що свідчить про намагання відповідача уникнути цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання договору добровільного страхування між сторонами від 22.05.2008 року. Лист страхової компанії з вимогою надати довідку з гідрометеослужби від 01.07.2009 року позивач не отримував і відповідач не надав доказів протилежного. Жодного листа позивач від відповідача не отримував інакше як після неодноразових звернень до Одеської філії ТОВ Страхова компанія Альфа-гарант. При умові неотримання (відсутності) зазначеної довідки з гідрометеослужби від позивача, відповідач в порушення вимог п. 12.2. Правил добровільного страхування наземного транспорту від 26.09.2006 року та п. 4.1 Умов страхування до договору страхування від 22.05.2008 року приймає рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, тобто визнає перелік документів, які надані позивачем, достатнім для прийняття такого рішення. Проте, як зазначено у листі відповідача від 03.08.2009 року, підставою для прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, стала допущена ним халатність у вигляді не вжиття всіх заходів щодо недопущення самовільного руху транспортного засобу, окрім застосування стояночного гальма. Представник позивача зазначив, що застосування стояночного гальма в автомобілі позивача є необхідним, виключним та обовязковим при його стоянці, у звязку із його конструктивними особливостями, а саме облаштування автомобілю позивача автоматичною коробкою переміни передач (КПП). Крім того, як зазначено у позовній заяві, в результаті зливи трапилось сповзання автомобілю у водойму, а не його самовільний рух. У листі відповідача та його запереченнях не зазначено, які саме заходи повинен був вжити позивач для попередження зазначеної події. Самовільний рух автомобілю при його стоянці є порушенням правил стоянки автомобілю, що передбачено Правилами дорожнього руху, які затверджені Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. N 1306, а саме п.15.12. - водій не повинен залишати транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним. Відповідачем не надано доказів притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. Як свідчить висновок Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області від 07.05.2009 року за результатами повідомлення ОСОБА_1, який доданий до позовної заяви, зазначене рішення приймалось співробітниками ДАІ, але жодної вказівки про порушення ПДР з боку позивача у висновку не зазначено. Напроти зазначено, що подія трапилась в результаті природного катаклізму. Через три роки після події, вже в суді, відповідач зазначає іншу версію підстави відмови у виплаті страхового відшкодування, яка виключає застосування попередньої (халатність), це невизнання зливових дощів, наявність яких в Одеській області зазначена у довідці Українського метеорологічного центру від 12.06.2012 року, стихійним лихом відповідно до пункту 5.1.4. договору страхування. Представник позивача вважав, що зазначена версія не може бути прийнята судом до уваги, тому що не вона стала підставою для відмові у виплаті страхового відшкодування, довідка отримана відповідачем через три роки після події і навпаки підтверджує факт наявності зливових дощів на місці пригоди, що потягли за собою страховий випадок. Крім того, відповідачем не зазначений пункт Правил добровільного страхування або Умов страхування, які виключають відношення розглядаємої події до страхового випадку. На погляд позивача поняття зливи, яке зазначено у договорі, та зливового дощу, яке зазначено у довідці Гідрометцентру, є тотожними. У довідці Гідрометцентру зазначено, що біля с.Яски Біляївського району Одеської області метеорологічної станції не має, а тому відомості, які ним надані відносно зазначеного місця події є вірогідними, а не достовірними, і не спростовують обставин зазначених позивачем.

Представник відповідача ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 08.11.2016 року) у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Підтримав правову позицію, висловлену раніше у письмових запереченнях на позов від 17.09.2013 року, від 29.12.2016 року (т.2, а.с.31-34, т.3, а.с.95-99) та усіх письмових поясненнях до справи, за якою 22.05.2008 року між Одеською філією ТДВ Страхова компанія Альфа-Гарант та позивачем дійсно був укладений договір № 06-VZ/05-133-04936 добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО), але відповідач не визнає подію із застрахованим авто позивача страховим випадком, тому що вважає, що вона не підпадає під стихійне лихо у вигляді зливи, позивач не надав відповідачу довідку гідрометеослужби, подія трапилась внаслідок халатності позивача у звязку із невжиттям ним заходів щодо попередження самовільного руху транспортного засобу. Крім того, згідно умов договору страхування (п.3) та додатку №2 до нього (п.1.5.5), вигодонабувачем є ПАТ «Дельта Банк» (який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк»). У свою чергу, позивач не надав суду жодного доказу того, що вигодонабувач відмовився від права отримання страхового відшкодування чи наділив позивача такими повноваженнями. У судовому засіданні представник позивача додатково зазначив, що згідно п.5.1.4 Договору страхування страховим випадком є стихійні лиха та злива, а не просто сильний дощ. Поняття стихійного лиха визначено у п.42 ст.2 Кодексу цивільного захисту населення, сам по собі дощ не може бути страховим випадком. Крім того, посилався на те, що допитані раніше свідки повідомили, що подія сталася 02.05.2009 року в другій половині дня, а не вночі 03.05.2009 року (як це зазначає позивач). Вважає, що страховик прийняв правомірне рішення про відсутність правових підстав для здійснення позивачу страхового відшкодування та правомірно не визнає дану подію страховим випадком.

Представники третіх осіб ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «УкрСиббанк» до суду не зявились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

До суду надійшли пояснення ПАТ «Дельта Банк» від 21.12.2016 року (т.3, а.с.71-72), згідно яких зазначили, що новим кредитором за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 22.05.2008 року є АТ «Дельта Банк». Кредитні кошти за договором не були повернуті ОСОБА_1 ні на користь попереднього кредитора (ПАТ «УкрСиббанк»), ні на користь нового кредитора і станом на 19.12.2016 року загальна заборгованість за кредитним договором в еквіваленті по курсу НБУ на день розрахунку склала 2 325 056, 17 грн.. Також, Малиновський районний суд м. Одеси за рішенням від 05.11.2013 року (справа №521/3877/13-ц) стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за вказаним кредитним договором. Проте, рішення суду досі не виконане. Вважають, що страхове відшкодування має бути направлене на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 22.05.2008 року шляхом зарахування коштів на позичковий рахунок позичальника, відкритий в АТ «Дельта Банк».

Також, до суду 28.10.2013 року надійшло клопотання представника ПАТ «УкрСиббанк», згідно з яким повідомлено, що 15.03.2010 року між АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило на користь ПАТ «Дельта Банк» вимоги за кредитним договором, позичальником за яким є ОСОБА_1. Просили відмовити у задоволенні даного позову ОСОБА_1, оскільки належним вигодонабувачем є ПАТ «Дельта Банк» (т.2, а.с.40-41).

Суд з урахуванням думки осіб, які брали участь у справі, на підставі ч.2 ст. 169 ЦПК України, ухвалив слухати справу за відсутності представників третіх осіб, сповіщених належним чином.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 на підставі наступних встановлених судом фактів та обставин справи, які регулюються нормами цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк»та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0. Відповідно до якого, банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 32000 доларів США строком до 22 травня 2015 року під 13,5 % річних. У забезпечення виконання грошових зобов'язань ОСОБА_3 передав у заставу транспортний засіб - автомобіль марки «Toyota», рік випуску 2008, колір чорний, державний номер НОМЕР_2 (т.1, а.с.7-15).

22 травня 2008 року між Одеською філією ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» та позивачем був укладений договір № 06-VZ/05-133-04936 добровільного страхування наземного транспортного засобу, що є предметом застави - автомобілю марки «Toyota» модель «Camri», колір чорний, державний номер НОМЕР_2, строком дії з 23 травня 2008 року по 22 травня 2009 року. Страхова сума за договором складає 202000 грн. (т.1, а.с.5-6).

З фотокарток, наданих до суду, та пояснень судом встановлено, що увечері з 2-го на 3-є травня 2009 року позивач, приїхавши на відпочинок, заливши автомобіль поблизу водойму, припаркувавши його біля берегу ставка с. Яськи Біляївського району Одеської області.

03 травня 2009 року під відбулось сповзання застрахованого автомобіля, який ОСОБА_1 увечері, залишив на березі ставку біля с. Яськи Біляївського району Одеської області, що потягло його часткове затоплення. Про зазначену подію позивач 03 травня о 08:30 повідомив за телефоном чергового Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області (т.1, а.с.18).

Протоколом огляду місця події було встановлено, що на відстані 3 метрів від правої кромки дороги на схилі берегу ставку розташований автомобіль марки «Toyota Camry», чорного кольору, державний номер, ВН 3370 ВХ, передня частина якого занурена у воду, а задня - знаходиться на березі. При огляді автомобілю механічних пошкоджень не виявлено, всередині автомобіль заповнений водою до заднього пасажирського сидіння (т,1 а.с.19-21).

Згідно довідки чергової частини УІМ Біляївського РВ УМВС України в Одеській області 03 травня 2009 року було прийнято повідомлення від ОСОБА_1 щодо затоплення автомобілю «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_2, за №319. При огляді транспортного засобу були виявленні пошкодження у вигляді: заповнення салону автомобілю водою, деформації заднього буксиру вального крюку та заднього бамперу (т,1 а.с.16).

За наслідками розгляду повідомлення ОСОБА_1, 06 травня 2009 року був складений висновок ДАІ Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області за яким встановлено, що автомобіль марки «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1 стояв на траві на ручному гальмі та після зливи було знесено до води передньою частиною. Внаслідок події автомобіль механічних пошкоджень не отримав, подія виникла внаслідок природного катаклізму (т.1, а.с.17).

Про настання події, яка сталась 03 травня 2009 року було повідомлено страхувальника - відповідача по справі, надані відповідні документи, що сторонами не оспорюється.

Листом №12/3179 від 03.08.2009 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомила позивачу, що відповідно до умов Договору страхування автомобіль було застраховано від пошкодження та знищення внаслідок настання однієї з подій, що перелічені в розділі 5 згаданого договору. Однак, пошкодження автомобіля внаслідок самовільного руху під час дощу за будь-яких причин не відноситься ні до одного із страхових випадків, від настання яких здійснювалось страхування. Вказано, що п.3.1.11 Договору страхування передбачено, що до стразових випадків не відносяться і виплата страхового відшкодування не здійснюється при «халатності страхувальника або осіб, що свідомо допущені ним до керування ТЗ, зокрема: не вжиття всіх заходів, щоб не допустити самовільного руху транспортного засобу». Керуючись розділом 5, п.п.3.1.1 та п.3.1.11 Договору страхування ТДВ СК «Альфа-Гарант» подію, яка сталась 03 травня 2009 року, не визнала страховим випадком та відмовила у здійсненні страхового відшкодування (т.1, а.с.23, 69).

Згідно видаткових накладних та актів виконаних робіт витрати позивач на відновлюваний ремонт автомобілю марки «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_2, склали 168381 грн., з яких 159527 грн. (44248,00 грн. + 50650 грн. + 64629 грн.) витрати на придбання автозапчастин та 8854 грн. (3095 грн. + 4707 грн. + 1052 грн.) витрати на виконання робіт (т.1, а.с.30,31,33,34,36,37).

Позивач вважає відмову у виплаті страхового відшкодування неправомірною, посилаючись, що відповідно до умов договору страхування (п.5.1.4.), злива, в результаті якої виникли пошкодження авто, є страховим випадком, який передбачає виплату страхового відшкодування.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Підстави для відмови виплати страхової суми передбачені ст. 991 ЦК України та положеннями ст.26 Закону України «Про страхування».

За положеннями ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком визнається подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно п. 5.1.4. Договору № 06-VZ/05-133-04936 добровільного страхування наземного транспортного засобу, що є предметом застави від 22.05.2008 року, страховим випадком визнається пошкодження, знищення транспортного засобу та/або додаткового обладнання, внаслідок випадкових подій, до яких відноситься: стихійні лиха (зокрема, злива).

У відповідності до п.42 Кодексу цивільного захисту України, стихійне лихо - природне явище, що діє з великою руйнівною силою, заподіює значну шкоду території, на якій відбувається, порушує нормальну життєдіяльність населення, завдає матеріальних збитків;

Згідно п.25 вищевказаного Кодексу, небезпечна подія - подія, у тому числі катастрофа, аварія, пожежа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, епіфітотія, яка за своїми наслідками становить загрозу життю або здоров'ю населення чи призводить до завдання матеріальних збитків;

Згідно Національного класифікатору ДК 019:2010 "Класифікатор надзвичайних ситуацій", затвердженого наказом Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики № 457 від 11.10.2010, надзвичайні ситуації класифікують за характером походження, ступенем поширення, розміром людських втрат і матеріальних збитків.

Залежно від характеру походження подій, що можуть зумовити виникнення надзвичайних ситуацій на території України, визначають такі види надзвичайних ситуацій: техногенного характеру; природного характеру; соціального характеру; воєнного характеру.

Надзвичайна ситуація природного характеру - порушення нормальних умов життя та діяльності людей на окремій території чи об'єкті на ній або на водному об'єкті, пов'язане з небезпечним геофізичним, геологічним, метеорологічним або гідрологічним явищем, деградацією ґрунтів чи надр, пожежею у природних екологічних системах, зміною стану повітряного басейну, інфекційною захворюваністю та отруєнням людей, інфекційним захворюванням свійських тварин, масовою загибеллю диких тварин, ураженням сільськогосподарських рослин хворобами та шкідниками тощо.

Залежно від обсягів заподіяних надзвичайною ситуацією наслідків, кількості постраждалих і загиблих, обсягів технічних і матеріальних ресурсів, необхідних для ліквідації її наслідків, визначають такі рівні надзвичайних ситуацій: державний; регіональний; місцевий; об'єктовий.

У цьому класифікаторі є посилання на такі нормативні документи, зокрема: ДСТУ 3513-97 Метеорологія. Терміни та визначення основних понять

Класифікатором передбачено метеорологічні надзвичайні ситуації, повязані з атмосферними опадами:

- з сильною зливою (кількість опадів 30 мм і більше, тривалістю 1 година і менше);

- з крупним градом (діаметр 20 мм і більше);

- з дуже сильним снігопадом (кількість опадів 20 мм і більше, тривалістю 12 годин і менше);

- з дуже сильним дощем (дощ і мокрий сніг) (кількість опадів 50 мм і більше, тривалістю 12 годин і менше; для гірських районів 30 мм і більше, тривалістю 12 годин і менше).

Відповідно до п.5.1.2 Додатку №2 до Договору страхування пошкодження транспортного засобу внаслідок стихійного лиха має бути підтверджено довідками із органів гідрометеослужби.

У матеріалах справи наявні чотири довідки різних гідрометеослужб, а саме:

1. Українського гідрометеорологічного центру Міністерства надзвичайних ситуацій України від 12.06.2012 року №01-20, за якою 02-03 травня на території Одеської області пройшли грози, зливові дощі, кількість опадів за день 2 травня становила 1-15 мм, ніч 3 травня 5-7 мм (т.1, а.с.86);

2. Міністерства надзвичайних ситуацій України від 23 жовтня 2012 року №02-10211/163, за якою 2-3 травня 2009 року на території Одеської області пройшли зливові дощі з грозами, кількість опадів за день 2 травня становила 1-15 мм, за ніч 3 травня 5-7 мм (т.1, а.с.138);

3.Українського гідрометеорологічного центру Міністерства надзвичайних ситуацій України від 30.10.2012 року №01-20/2289, за якою 02-03 травня на території Одеської області пройшли грози, зливові дощі, кількість опадів за день 2 травня становила 1-15 мм, ніч 3 травня 5-7 мм.(т.1, а.с.140);

4. Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів від 21.06.2012 року №347/04-116, за якою 2-3 травня 2008 року в районі с. Яски Біляївського району Одеської області спостерігались наступні погодні умови: 2 травня невеликий дощ, кількість опадів 0,4-2,00 мм, 3 травня дощ, максимальна кількість опадів склало 8 мм. В зазначений період по Одеській області місцями спостерігався сильний дощ, тому в с. Яськи де немає пункту метеоспостереження, кількість опадів могла бути більшою, чим відмічено найближчими метеостанціями (т.1, а.с.148).

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, здійснюючі права передбачені ст.. 27, 31 ЦПК України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Надаючи оцінку наявним довідкам, суд виходить з того, що усі вони підтверджуються факт, що в с. Яськи Біляївського районну Одеської області метеорологічна станція гідрометеорологічної служби МНС відсутня.

Проте, з усіх наявних в матеріалах справи довідках гідрометеослужб вбачається, що в зазначений період на території Одеської області пройшли зливові дощі, за окремими даними наведеними в зазначених довідках кількість опадів становила 1-15 мм, тобто максимальна межа становила опадів 15 мм і то це було 2го травня.

Між тим, суд вбачає, що дощ з кількістю опадів, який пройшов 2 та 3 травня 2009 року, не можливо класифікувати як метеорологічну надзвичайну ситуацію, повязану з атмосферними опадами, зокрема, з сильною грозою чи дощем. Межа опадів є нижчою ніж та, що передбачена Класифікатором надзвичайних ситуацій.

Отже, дощ, що пройшов 2 та 3 травня 2009 року не можливо віднести до стихійного лиха (такого як злива), з огляду на викладене, суд вбачає, що страховий випадок, на який посилається позивача, передбачений розділом 5 Договору страхування, не настав і страховик не зобовязаний нести відповідальність та здійснювати виплату страхового відшкодування за подію у вигляді сильного дощу.

Крім того, позивачем при зверненні до страхової компанії на виконання договору страхування не було наданої відповідної довідки з гідрометеослужби. Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх посилань щодо сильної зливи як підстави для страхового відшкодування позивачем до суду також надано не було.

Сам по собі самовільний рух автомобіля під час дощу (сповзання автомобіля у водойм) не відноситься до страхових випадків, передбачених чинним законодавством та договором, сам же факт того, що пройшов дощ, не можна вважатись настанням страхового випадку.

За таких обстави, суд прийшов до висновку, що дії страхової компанії щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування є правомірними, оскільки, механічні пошкодження, які були отримані автомобілем марки «Toyota Camry», чорного кольору, державний номер, ВН 3370 ВХ, виникли внаслідок сповзання даного автомобіля у водойм під час дощу, а не внаслідок дії стихійного лиха, а тому, підстави, передбачені умовами договору страхування для виплати страхового відшкодування відсутні.

Між тим суд вбачає, що позивач не був позбавлений можливості запобігти даній події, якщо залишив би свій автомобіль поодалік від берегу водойму, на більш твердому дорожньому покритті.

З інших підстав позивач до суду з позовом не звертався.

Крім того, суд вбачає, що ПАТ «Дельта Банк» звертаючись суду з вимогою про задоволення позову ОСОБА_1 шляхом зарахування стягнутих коштів на позичковий рахунок позичальника, відкритий в АТ «Дельта Банк», у рахунок погашення боргу за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 22.05.2008 року, фактично заявляє вимоги як вигодонабувач. Зазначене не свідчить про безспірну згоду банку на виплату страхового відшкодування саме на користь власника транспортного засобу, тобто позивача.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повно і всебічно зясував обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, що були досліджені в судовому засіданні, вирішив справу згідно із законом.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не знайшли належного підтвердження під час судового розгляду, а тому задоволенню не підлягають

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.10, 11, 27,31, 60,61,88, 208-210,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.15,16, 22, 610-612, 623, 636, 1166 ЦК України, Закону України «Про страхування», Кодекс цивільного захисту України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України

Суддя: Домусчі Л.В.

15.09.2017