АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 2-4357/08/15 Головуючий 1-ї інстанції Шмадченко С.І.
Провадження № 22-ц/790/5149/17 Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

при секретарі: Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2008 року за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова про визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

19 серпня 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова про визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначив, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ХР № 058146 від 20 жовтня 2004 року йому належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1 га, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Льва Толстого, 7, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

На зазначеній земельній ділянці позивач за власні грошові кошти побудував житловий будинок літ. «А-2» та господарські споруди літ. «А-1».

Будинок з господарськими спорудами належать йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 липня 2008 року, зареєстрованого в КП «ХМБТІ» 17 липня 2008 року за реєстраційним номером 942443, та виданого на підставі розпорядження голови Київської районної у м. Харкові ради № 933 від 11 липня 2008 року.

В 2008 році позивач прибудував до будинку ще два нежитлові приміщення літ. «Б» та «В», які відповідно до висновку перебувають у задовільному стані, відповідають діючим вимогам. Подальша експлуатація узгоджена з Київським районним відділом ГУ МНС України в Харківській області.

Зважаючи на зазначене, просив суд визнати за ним право власності на нежитлові приміщення літ. «Б» та «В», площею 18,7 кв.м. та 24,1 кв.м. відповідно, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Льва Толстого, 7.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2008 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлові приміщення літ. «Б» та «В», площею 24,1 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Льва Толстого, 7.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14 червня 2017 року виправлено помилку в описовій, мотивувальній та резолютивній частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 травня 2010 року в частині назви вулиці Толстого (а.с. 52).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції під час розгляду та вирішення справи не були встановлені обставини, що мають значення для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

Рішенням виконкому Київської районної в м. Харкові ради від 03 червня 2008 року № 100-8 визнано право та надано дозвіл ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернутися до КП «ХМБТІ» з метою оформлення свідоцтва про право власності на житловий будинок по вул. Толстого, 7 в м. Харкові. Попереджено ОСОБА_3 про необхідність оформлення належним чином самочинно збудованих сараїв літ. «Б», «В» по вул. Толстого, 7 в м. Харкові. За самочинно розпочате будівництво сараїв ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності.

Зважаючи на той факт, що зазначені нежитлові приміщення є обєктом самочинного будівництва, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо визнання за ОСОБА_3 права власності на дані нерухомі обєкти, які фактично розташовані за іншою адресою.

Судом першої інстанції не було встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Толстого, 7, та не залучено її до участі у розгляді справи в якості сторони. Рішенням суду першої інстанції порушені її права та законні інтереси.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала.

ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарг заперечував.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 та представника ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про визнання права власності на нежитлові приміщення та зобовязуючи КП «ХМБТІ» зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на ці нежитлові приміщення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу належить на праві власності земельна ділянка, на якій він за власні грошові кошти самочинно побудував нежитлові приміщення, які знаходяться у задовільному стані, відповідають діючим архітектурним, санітарним та протипожежним вимогам. Самочинно збудовані нежитлові приміщення не порушують права та інтереси інших осіб, зважаючи на що є правові підстави для визнання за позивачем права власності в порядку ч. 5 ст. 376 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Виходячи зі змісту положень даної статті, особи, які не брали участі у розгляді справи, але звертаються з апеляційною скаргою, оскільки вважають, що суд вирішив питання про їх права та обов'язки, повинні довести, а апеляційний суд повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 не брала участі у розгляді справи в суді першої інстанції, разом з тим, судом вирішено питання про її права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серія ХР № 058146 від 20 жовтня 2004 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Льва Толстого, 7, площею 0,1000 га, цільове призначення будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 5).

На зазначеній земельній ділянці розташований житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 1 513,0 кв.м., житловою площею 256,1 кв.м., який відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно б/н від 11 липня 2008 року, виданого на підставі розпорядження голови Київської районної у м. Харкові ради № 933 від 11 липня 2008 року, був оформлений на ОСОБА_3, (а.с. 6 та зворотний бік а.с. 6).

Також на вищезазначеній земельній ділянці були побудовані обєкти самочинного будівництва сарай літ. «Б», площею 18,7 кв.м. та сарай літ. «В», площею 24,1 кв.м. (а.с. 15).

Відповідно до технічного висновку про стан основних будівельних конструкцій сараїв літ. «Б» та літ. «В», виконаного ПП «Ласко» у 2008 році, будівництво досліджених будов здійснювалось самостійно, без оформлення відповідної проектно-технічної документації та погодження у встановленому порядку. Сараї літ. «Б» та літ. «В» побудовані відповідно до містобудівних вимог, санітарних та протипожежних норм, придатні для подальшої експлуатації за цільовим призначенням (а.с. 7-19).

З відповіді головного державного санітарного лікаря Київського району м. Харкова від 04 вересня 2008 року № 5076-3.0 вбачається, що можливість збереження самовільно побудованих сараїв літ. «Б» та літ. «В» на земельній ділянці по вул. Толстого, 7, не суперечить санітарно-гігієнічним нормам (а.с. 33).

Також матеріали справи містять відповідь тимчасово виконуючого обовязки заступника начальника Київського РВ ГУ МНС України в Харківській області від 01 вересня 2008 року № 1121, відповідно до якої Київський райвідділ м. Харкова ГУ МНС України в Харківській області не буде заперечувати проти збереження та подальшої експлуатації самовільно побудованих двох сараїв до існуючого індивідуального житлового будинку по вул. Льва Толстого, 7 в м. Харкові, при умові дотримання правил пожежної безпеки в Україні (а.с. 34).

Рішенням Виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради від 03 червня 2008 року № 100-8 попереджено ОСОБА_3 про необхідність оформлення належним чином самочинно збудованих сараїв літ. «Б» та літ. «В» (а.с. 44).

Також зазначеним рішенням затверджено акт державної приймальної комісії від 25 березня 2008 року про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом двоповерхового житлового будинку по вул. Толстого, 7 в м. Харкові. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розяснено порядок оформлення свідоцтва про право власності шляхом звернення до КП «ХМБТІ» з питання оформлення свідоцтва про право власності на житловий будинок літ. «А-2» по вул. Толстого, 7.

Таким чином, відповідно до акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта від 25 березня 2008 року будинок було прийнято до експлуатації та розяснено порядок оформлення правовстановлюючих документів на ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 не була залучена до участі у справі в якості сторони по справі, в суді апеляційної інстанції її представник зазначив, що рішення суду першої інстанції порушує права ОСОБА_1 на майно, оскільки її не було залучено до участі у справі, тоді як вона також є особою, якій належить право на оформлення права власності на вищезазначений будинок до якого були прибудовані обєкти самочинного будівництва сарай літ. «Б», площею 18,7 кв.м. та сарай літ. «В», площею 24,1 кв.м.

На підтвердження даних доводів нею до суду апеляційної інстанції надано постанову Вищого адміністративного суду України від 01 квітня 2015 року, якою встановлено, що 11 липня 2008 року головою Київської районної у м. Харкові ради необґрунтовано видано розпорядження № 933 «Про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок літ. «А-2» по вул. Толстого, 7, з надвірними будівлями в м. Харкові на імя ОСОБА_3М».

Як було вищезазначено, на підставі даного розпорядження на імя ОСОБА_3 видано свідоцтва про право власності б/н від 11 липня 2008 року на будинок.

Вказаною постановою Вищого адміністративного суду України від 01 квітня 2015 року визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Київської районної у м. Харкові ради № 933 від 11 липня 2008 року (а.с. 74-76).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2015 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 11 липня 2008 року серії САС № 071593, видане головою Київської районної у м. Харкові ради «Про право власності ОСОБА_3 на житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 1 513 кв.м., житловою площею 256,1 кв.м., що розташований за адресою: вул. Толстого, 7, м. Харків» визнано недійсним. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на житловий будинок літ. «А-2», що розташований за адресою: вул. Толстого, 7, м. Харків (а.с. 78-80).

Зважаючи на надані під час розгляду справи представником ОСОБА_1 матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права та обовязки ОСОБА_1, її не було залучено до участі у справі, тоді як вона також є особою, якій належить право на оформлення права власності на вищезазначений будинок до якого були прибудовані обєкти самочинного будівництва сарай літ. «Б», площею 18,7 кв.м. та сарай літ. «В», площею 24,1 кв.м., право власності на які є похідним від права власності на будинок.

Після скасування у 2015 році за рішенням суду правовстановлюючих документів на імя ОСОБА_3, право власності на будинок повторно не оформлювалося, зважаючи на що, правові підстави для визнання права власності за ОСОБА_3 на прибудовані обєкти самочинного будівництва сарай літ. «Б», площею 18,7 кв.м. та сарай літ. «В», площею 24,1 кв.м., відсутні.

З наданих до суду апеляційної інстанції доказів вбачається, що станом на час розгляду справи право власності на Ѕ частину будинку літ. «А-2» по вул. Толстого в м. Харкові зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 травня 2010 року та на Ѕ будинку за ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради від 03 червня 2008 року (а.с. 81, 81-а).

Таким чином, право власності на нежитлові будівлі, яке є похідним від права власності на житловий будинок, за рішенням суду першої інстанції визнано за особою, яка не є власником житлового будинку.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на нежитлові будівлі, суд першої інстанції порушив встановлений законом порядок щодо оформлення самовільних будівель.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» не може бути застосовано правило ст. 376 ЦК України при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

Судом першої інстанції дані розяснення необґрунтовано не взяті до уваги.

Крім того, відповідно до Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інстанціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

Судом першої інстанції не було враховано, що процедура вирішення зазначеного спору позивачем порушена.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає. Суд першої інстанції не вирішив питання про склад осіб, які повинні бути залучені до участі у справі, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглянув питання про визнання права власності на нежитлові будівлі без врахування вимог закону.

Відповідно до п. 13 постанови Пленум Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 не зазначив інших учасників справи, окрім Виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова, а суд першої інстанції не з'ясував коло належних відповідачів та, в порушення вимог ст. 33 та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не роз'яснив позивачу право на залучення їх до участі у справі та правові наслідки щодо не реалізації такого права, що призвело до ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Колегія суддів ухвалює нове рішення, яким у задоволенні позову відмовляє.

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2008 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова про визнання права власності відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_6