Провадження №2/263/232/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючої судді Кір'якової Н.П., при секретарі Соколовій О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В C Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 16.07.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк»( правонаступником якого є ПАТ ««ВіЕйБі Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №203Н/07-05, згідно до умов кредитного договору відповідачу надано кредит в іноземній валюті у розмірі 28 000,00 дол.США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13 % річних.

В забезпечення виконання вимог за кредитним договором між позивачем та відповідачем 16.07.2007 року було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичековою О.А. та зареєстрований за №3241, відповідно до якого в іпотеку Банку було передано наступне нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 загальною площею 58,2 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м., яке належить відповідачу на праві власності.

Відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, в результаті чого станом на 22.09.2016 року утворилася заборгованість в сумі 768 629 гривень 25 копійок , яка складається із заборгованості по кредиту -16 174 дол.США 59 центів, що в перерахунку на національну грошову одиницю України становить 420 128нгрн. 83 коп., заборгованості за відсотками- 12 098 дол.США 34 центи, що в перерахунку на національну грошову одиницю України становить 314 249грн. 78коп., заборгованість по комісії за розрахункове обслуговування-8 411грн.28 коп., штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту, сплату процентів за користування-25 839грн.36 коп.. На підставі переліченого Позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 16.07.2007 року: на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 58,2 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м., яке належить відповідачу на праві власності, для задоволення вимог позивача, шляхом надання Позивачу права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, за початковою ціною ,визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст.38 ЗУ «Про іпотеку» з наданням Позивачу всіх прав Продавця., а також просить суд стягнути судові витрати на користь банку.

Представник позивача, в судовому засідання позовні вимоги підтримала з вищевказаних підстав та додатково пояснила, що строк позовної давності не пропущений, оскільки він починається після закінчення строку дії договору, тобто з 10.07.2017 року.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечувала проти позовних вимог посилаючись на те, що статею 9 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на території проведення АТО, до якої віднесено м.Маріуполь, зупинено дію ст.38 ЗУ «Про іпотеку» у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки , що банком пропущено строки позовної давності для звернення із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.Також посилалась на те, що за кредитним договором від 16 липня 2007 року було ухвалено рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 20 вересня 2012року, яким достроково було стягнуто заборгованість за кредитним договором, рішення суду знаходиться на виконанні у державній виконавчій службі, таким чином вже відбувся судовий захист порушеного права Позивача, і Позивач має можливість реалізувати предмет іпотеки в рамках виконавчого провадження. Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки призведе до подвійної відповідальності за одне й те саме порушення, просила у позовних вимогах відмовити.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а за ч.1 ст.629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК.

З матеріалів справи встановлено, що 16.07.2007 року між ВАТ «Всеукраїнскьимй Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №203Н/07-05, згідно до умов кредитного договору відповідачу надано кредит в іноземній валюті у розмірі 28 000,00 дол.США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13 % річних на строк по 10 липня 2017року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 16.07.2007року між ВАТ «Всеукраїнскьимй Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно із яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 58,2 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м., яке належить відповідачу на праві власності.

Пунктом 2.5.1 кредитного договору від 16.07.2007р. встановлено, що Позичальник зобов`язується щомісячно до дати, встановленої в Графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших плат, встановлених в Графіку. Графіком погашення кредиту(додаток №1 до кредитного договору від 16.07.2007р.) встановлена сума щомісячного платежу у розмірі 234 дол.США із кінцевим терміном погашення 11.07.2017р.

Пунктом 2.7.1 кредитного договору від 16.07.2007р. передбачено, що Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов`язань в цілому, або у визначеній частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором. Пунктом 2.7.2 кредитного договору встановлено, що при цьому виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 7 (семи) робочих днів з дати отримання Позичальником відповідної вимоги.

В матеріалах справи міститься Вимога про виконання порушеного зобов`язання від 24 січня 2012року, направлена Позивачем на адресу Відповідача рекомендованим листом,згідно якої банк вимагає повернути достроково кредит в повному обсязі.У випадку невиконання вимог банку протягом 7 днів з дня отримання листа, банк звернеться до суду із позовною заявою.

Таким чином Позивач скористався своїм правом і достроково змінив строк повернення кредиту у січні 2012 року. Так як виконання зобов`язання не відбулось, Позивач звернувся із позовом про стягнення заборгованості з Відповідача, і рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 20.09.2012р. з Відповідача на користь Позивача достроково було стягнуто всю суму заборгованості за кредитом, процентами, іншими платежами у загальному розмірі 165 500,17 грн.

Відповідно до положень ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно норм ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у спорі.

Представник відповідача надав письмову заяву про застосування позовної давності.

Порушення прав Позивача щодо вимог про дострокове повернення кредиту відбулось у січні 2012 року, а із позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки Позивач звернувся у жовтні 2016 року, тобто із спливом встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного суду України від 09.11.2016р.« Пред'явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.»

Після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, які були передбачені Графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки Позичальника судовим рішенням зобов`язано сплатити достроково всю суму боргу за кредитом, процентами, неустойкою.

Така правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду України від 02.11.2016року у справі №6-1174цс16, від 17 лютого 2016 року у справі №6-2875цс15.

В той же час суд зазначає, що відповідно до ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

Також відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним по справі №6-57цс15 у постанові від 27 травня 2015 року та по справі 6-483цс15 у постанові від 9 вересня 2015 року, вбачається, що установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, тому не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Таким чином, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Крім цього суд зазначає, що за ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року, протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку».

В п.5 ст.11 «Прикінцевих та перехідних положень» вказаного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема, затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» 2 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1275-р, яким було затверджено «Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», згідно п.20 ч.1 якого місто Маріуполь Донецької області входить до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

За матеріалами справи вбачається, що відповідач зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1, є громадянином України.

Враховуючи, що місто Маріуполь Донецької області відноситься до вказаного Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, то квартира, як перебуває в іпотеці та належить відповідачу, громадянину України, розташована на території проведення антитерористичної операції, на території ,де зупинено дію ст.38 Закону України «Про іпотеку» у частині реалізації права іпотекодержателя- позивача, на продаж предмета іпотеки, то суд прийшов до висновку ,що на час дії ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» унеможливлюється фактична реалізації права іпотекодержателя, на примусовий продаж предмета іпотеки, що є підставою для відмови Позивачу у заявлених позовних вимогах

Керуючись Законом України « Про іпотеку», Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ст.ст.256,257,261,266,267Цивільного Кодексу України України,10, 11, 60, 61, 88, 213-215,224-226 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та стягнення судового збору-відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.П. Кір'якова