АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/4714/17 Головуючий 1 інстанції Зуб Г. А.
Провадження № 22-ц/790/4671/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: Московський відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

27.03.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі за текстом ПАТ КБ «ПриватБанк»), публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі за текстом ПАТ «Укрсоцбанк»), в якому просила визнати за нею право власності на нежиле приміщення підвалу №4 - місце для паркування площею 16,1 кв.м. в літ. А-9, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 30; на нежиле приміщення підвалу №3-місце для паркування площею 16,1 кв.м. в літ. А-9, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 30; скасувати арешти вказаних нежилих приміщень, що накладені ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2010 року у справі №2-1204/10/13, та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №26508175 від 17.08.2011 року, прийнятою Московським ВДВС ХМУЮ.

В обґрунтування вказаних вимог посилалася на те, що 28.04.2010 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір дарування вказаних нежитлових приміщень, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_5 10.02.2017 року представник позивача звернулась до Центру надання адміністративних послуг Департаменту реєстрації ХМР з метою реєстрації свого права власності на нерухоме майно, але 15.02.2017 року їй було відмовлено, оскільки у Державному реєстрі наявні обтяження вказаного нерухомого майна. Підставами для обтяження зазначаються ухвала Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2010 року та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.08.2011 року. Оскільки права власності виникло у позивача з моменту нотаріального посвідчення договорів дарування, та законодавством не передбачено обовязкову державну реєстрацію вказаних договорів, тому обтяження на спірне нерухоме майно порушують права позивача.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Звільнено з-під арешту майно: нежиле приміщення підвалу №4 місце для паркування площею 16,1 кв.м. в літ. А-9, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 30, та нежиле приміщення підвалу №3 місце для паркування площею 16,1 кв.м. в літ. А-9, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 30, накладений постановою старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_6 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.08.2011 року в ході виконавчого провадження №26508175. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про відмову в задоволені позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що рішення є необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. ст. 182, 210, 640 ЦК України, ст. ст. 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», а також на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Представник позивача подала письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на безпідставність доводів і вимог апеляційної скарги та правильність висновків суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про причину неявки не повідомили. Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_7 подала заява з проханням відкласти розгляд справи, посилаючись на зайнятість в іншій справі.

Колегія суддів відхиляє заяву, оскільки справа неодноразово призначалася до розгляду, сторони повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи, за заявами представників розгляд справи неодноразово відкладався, заява представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_7 не містить доводів про поважність причин неявки в судове засіданні позивача ОСОБА_3 та будь-кого з інших її представників, зазначених в її довіреності від 02.02.2017р. (а.с.20).

Крім того, матеріали справи містять достатньо даних для вирішення питання щодо прав і обовязків сторін та законності та обґрунтованості рішення, ухваленого судом першої інстанції.

Зважуючи на викладене та приписи ст.ст.303-1, ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд вважає за можливе розглянути і вирішити справу без участі вказаних осіб, які не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судовим розглядом встановлено, що згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 28.04.2010 року, відповідач ОСОБА_4 передав безоплатно, а позивач ОСОБА_3 прийняла у дар нежитлові приміщення, підвалу №3, №4 - місця для паркування площею 16,1 кв.м. кожний в літ. А-9, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 30.

Рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно від 15.02.2017 року, було відмовлено у реєстрації права власності, оскільки наявні обтяження на вказане нерухоме майно, підставами яких є ухвала Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2010 року, та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.08.2011 року видана Московським ВДВС ХМУЮ.

При цьому, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2010 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 05.07.2010 року, задоволено заяву керуючого Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк»; в забезпечення позову АКБ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у розмірі 1 400 000,00 грн. накладено арешт, окрім іншого, на нежитлові приміщення, підвалу №3, №4 - місця для паркування площею 16,1 кв.м. кожний в літ. А-9, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 30.

Постановою старшого державного виконавця Московського відділу ДВС ХМУЮ від 17.08.2011 року на вказані нежитлові приміщення, підвалу №3, №4 - місця для паркування площею 16,1 кв.м. кожний в літ. А-9, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 30, також накладено арешт в рамках виконавчого провадження за виконавчим листом №2-5060/2010, виданого 17.02.2011 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення 56128,83 грн. заборгованості, судового збору у розмірі 561,29 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн., 200,00 грн. та 1950,00 грн. за надання юридичних послуг та витрат повязаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов висновку, що на підставі ст. ст. 719, 722 ЦК України право власності позивача на спірні нежитлові приміщення виникло з моменту нотаріального посвідчення відповідних договорів, а тому вимоги щодо звільнення спірного майна з-під арешту, накладеного постановою старшого державного виконавця Московського відділу ДВС ХМУЮ від 17.08.2011 року, підлягають задоволенню; арешт же, накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2010 року, може бути скасований в рамках розгляду відповідної цивільної справи; вимога про визнання права власності на спірні приміщення є передчасною.

Колегія суддів не може погодитися з судом першої інстанції в частині підстав, мотивів та висновків про задоволення позову.

Так, дійсно, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

За змістом ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно з ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Частинами 1, 4 статті 722 ЦК України встановлено, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Разом з тим, згідно ч. ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону право власності на нерухоме майно, розміщене на території України, підлягає обовязковій державній реєстрації.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. (ч. 1 ст. 210 ЦК України)

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Системний аналіз вказаних положень діючого законодавства дає підстави дійти висновку, що статтею 719 ЦК України, встановлено загальні правила щодо форми договору дарування, а статтею 722 цього Кодексу врегульовано питання щодо прийняття дарунка. Водночас, вказані норми не виключають встановлені ст. 182 ЦК України, ст. ст. 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вимоги щодо державної реєстрації договору дарування нерухомого майна, з виконанням яких повязується момент вчинення правочину та виникнення права на відповідне нерухоме майно у обдарованого (ч. 1 ст. 210, ч. 4 ст. 334 ЦК України).

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_3 набула право власності на нежитлові приміщення, підвалу №3, №4 - місця для паркування площею 16,1 кв.м. кожний в літ. А-9, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 30, та, що це право має бути захищено шляхом задоволення позовної вимоги про звільнення спірного майна з-під арешту, накладеного постановою старшого державного виконавця Московського відділу ДВС ХМУЮ від 17.08.2011 року.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про зняття арешту з майна скасувати, та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. (ст.88 ЦПК України)

Згідно матеріалів справи відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» поніс судові витрати у сумі 704 грн., які складаються з витрат по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Отже, з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» необхідно стягнути понесені останнім витрат по оплаті судового збору у вказаному розмірі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 червня 2017 року, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про зняття арешту з майна і стягнення судового збору, скасувати та ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в частині зняття арешту з майна, відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 704 (сімсот чотири) грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

ОСОБА_2