АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2017 року про відмову в забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2017 року в задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду про відмову в забезпеченні позову способом накладення арешту на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачу, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з"ясовано фактичні обставини справи. Посилається на те, що, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд 1-ї інстанції свого рішення не обгрунтував, не звернув уваги на те, що ціна позову становить 700 000,00 гривень, а відповідач не вчиняє жодних дій для повернення позики, уникає контактів з позивачем, а тому, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Вказує також на безпідставність висновку суду першої інстанції щодо ненадання позивачем доказів на обгрунтування наявності зв"язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позовної вимоги, так як позивачем надано суду письмовий договір позики на суму 700 000,00 грн., який є чинним і відповідачем не надано доказів на його спростування.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_10 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги, зазначив, що відповідач має намір повністю розрахуватися з позивачем за договором позики.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 23 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був укладений договір позики, відповідно до умов якого, відповідач отримав від позивача у борг грошові кошти у розмірі 700 000,00 гривень та зобов"язався їх повернути до 22 лютого 2016 року. У визначений у договорі строк грошові кошти повернуті не були, що змусило позивача у грудні 2016 року звернутись до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів у розмірі 700 00,00 гривень.

11 травня 2017 року представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_6.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_6, суд першої інстанції посилався на положення ст.ст.151-152 ЦПК України, зазначаючи, що позивачем не надано доказів того, що, у разі задоволення позову, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Посилався також на те, що інформацію про оцінку майна позивачем надано станом на 2017 рік.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову, при цьому суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Крім того, ч.3 ст.152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" № 9 від 22 лютого 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд 1-ї інстанції свого рішення не мотивував, не звернув уваги на те, що ціна позову становить 700 000,00 гривень, а відповідач не вчиняє жодних дій для повернення позики, уникає контактів з позивачем, а тому, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, колегія суддів вважає обгрунтованими, з огляду на наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів за договором позики у розмірі 700 000,00 гривень. Зазначав, що строк виконання договору настав 22 лютого 2016 року, проте відповідач в добровільному порядку своїх зобов"язань за договором не виконує, грошові кошти не повертає.

До заяви про забезпечення позову представником позивача було надано довідку Київського міського бюро технічної інвентаризації Київської міської ради від 02.11.2016 року, відповідно до якої, квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності: ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 31.07.1997 року Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації м.Києва ( розпорядження від 31.07.1997 року).

Судом 1-ї інстанції не взято до уваги ту обставину, що між сторонами виник майновий спір, ціна позову становить 700 000,00 гривень, представником позивача надано суду належний доказ на підтвердження факту належності відповідачу на праві власності 1/4 частини квартири АДРЕСА_3, не враховано та не надано належної оцінки доводам заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням того, що за своїм змістом забезпечення позову, як заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог, у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості інтересів сторін.

З урахуванням встановлених обставин справи та, беручи до уваги предмет спору і зміст заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що є всі правові підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 При цьому, судова колегія вважає, що накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України є співмірним заходом забезпечення позову, не порушуватиме прав власника даного майна і не призведе до будь-яких незворотних негативних наслідків для відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2017 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення заяви та накладення арешту на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_6.

Керуючись ст.ст. 151- 153, 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу наступного змісту.

Заяву представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 про забезпечення позову задовольнити.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_6 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) .

Стягувач: ОСОБА_3.

Боржник: ОСОБА_6

Термін пред'явлення до виконання три роки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: