АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар: Тодоряк Г.Д.

за участю: відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 травня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилалося на те, що 28.10.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит № б/н у розмірі 500,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість станом на 16.02.2017 року в розмірі 17349,70 грн., яка складається з наступного: 499,71 грн. - заборгованість за кредитом; 12347,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 802,37 грн. - штраф (процентна складова).

ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.10.2010 року в сумі 17349,70 грн. та 1378, 00 грн. судового збору.

________________________________________________________________________________________________Справа №713/591/17 Провадження №22ц-794/757/17 Головуючий у І інстанції Кириляк А.Ю.

Категорія 27 Суддя-доповідач Височанська Н.К.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог. Посилалося на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив зі спливу строку позовної давності відповідно до ст. ст. 256, 261, 267 ЦК України, оскільки строк дії договору до 28 листопада 2011 року, а з позовом банк звернувся у квітні 2017 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Статтею 1 ЦПК України установлено, що завданнями цивільного судочинства є, зокрема справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Питання належності та допустимості доказів закріплено у ст. ст. 58, 59 ЦПК України.

Згідно зі ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Судом установлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 28 листопада 2010 року укладено кредитний договір без номера.

Так, за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (кредитна картка «Універсальна»), зі сплатою базової процентної ставки за кредитним лімітом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості..

Умовами договору встановлено, що погашення заборгованості за кредитним лімітом може проводитися шляхом внесення коштів на картку клієнтом або списанням банком з дебетної картки.

У заяві про отримання кредитних коштів позичальник погоджується із тим, що ця заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку між позичальником та банком складає договір про надання банківських послуг.

Пунктом 1.1.7.12 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується (лонгується) на такий самий строк.

Відповідності до правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Також, у правовій позиції Верхового Суду України, викладеній у постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 16 лютого 2017 року обсяг невиконаних зобов'язань відповідача складає 17349,70 грн., із яких: 499,71 грн. - заборгованість за кредитом; 12347,62 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3200 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до умов договору: 500 грн. (фіксована частина) та 802,37 грн. (процентна складова).

Установлено, що згідно із вказаним розрахунком прострочена заборгованість за кредитом виникла з лютого 2014 року, останнє надходження коштів платника ОСОБА_1 на картку для поповнення карткового рахунку також співпадає з часом виникнення простроченої заборгованості. У подальшому будь-яке використання картки не здійснювалося, погашення ні шляхом внесення коштів на картку клієнтом, ні шляхом списання банком коштів з інших карток не здійснювалося.

В суді першої інстанції позивач належними та допустимими доказами не довів встановлення строку дії картки. У заяві про надання кредиту також відсутня дата дії картки, а відповідач в суді апеляційної інстанції пояснив, що не пам»ятає, на який строк була видана картка і на теперішній час картка втрачена, але з заявою про видачу нової картки він до банківської установи не звертався.

ПАТ КБ «ПриватБанк» до апеляційної скарги додало інформацію про картку НОМЕР_1, з якої вбачається, що строк дії картки становить 05.2015 р.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов»язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі не зазначає поважність причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Згідно ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановлено законом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає даний доказ недопустимим.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що банк до апеляційної скарги надав інформацію про рахунки клієнта, з якої вбачається, що ОСОБА_1 мав шість відкритих рахунків. В матеріалах справи відсутні відомості, який саме рахунок був відкритий по спірному кредиту.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Колегія суддів вважає, що наданий до апеляційної скарги доказ про інформацію по рахунках відповідача та інформацію по картці НОМЕР_1 є також неналежним доказом.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального та процесуального права, правильним, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні указаного позову із підстав пропущення позивачем строку позовної давності, на застосуванні якої наполягав відповідач.

Зокрема, будучи позбавленим можливості встановити строк дії картки, суд правильно виходив із того, що строк дії кредиту закінчився 28 жовтня 2011 року, останнє внесення грошових коштів на погашення кредиту було здійснено 10 лютого 2014 року, а отже, про порушення свого права банку стало відомо після невнесення чергового платежу, а отже, з цього часу і почався перебіг строку давності, який на момент подачі позову до суду сплив.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303, 307. 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: підпис

Судді: підписи

З оригіналом згідно: