Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 333/7123/16 Головуючий у 1 інстанції: Варнавська Л.О.
Провадження № 22-ц /778/3125/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2» до ОСОБА_3, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Комунарський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про звільнення майна з-під арештів,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ПАТ «ПУМБ» звернулося до суд з позовом до ОСОБА_3 про скасування арештів.

В позові зазначало, що 08.03.2008р. між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 6169083, за яким позивач надав, а відповідач отримав кредит в сумі 120 000 доларів США. В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки № 6169158, посвідчений приватним нотаріусом 18.03.2008 року, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку позивачу будинок № 64 по вул. Саперній в м. Запоріжжі. На тепер стало відомо про наявність арештів, які були накладені на вказаний будинок. На підставі ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, тому вважає, що існуючі арешти повністю унеможливлюють реалізацію ПАТ «ПУМБ» своїх прав та інтересів щодо погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок реалізації іпотечного майна.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд звільнити з-під арештів будинок № 64 по вул. Саперній в м. Запоріжжі накладених: 29.10.2015р. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ( серія та номер 49072112), виданої старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4; 06.10.2015р. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ( серія на номер 48865619), виданої 30.09.2015р. головним державним виконавцем Скорицею Т.А.; 19.03.2014р. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ( серія та номер 42334739), виданого 18.03.2014р. Комунарським ВДВС.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2017 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «ПУМБ» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову банку, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не порушувала прав банку щодо іпотечного майна, на який накладено арешт державними виконавцями у виконавчому провадженні, а отже банком як стягувачем обрано не відповідний спосіб захисту, оскільки дії щодо зняття арешту мав виконати державний виконавець в передбачений ЗУ «Про виконавче провадження спосіб».

З такими висновками погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Встановлено, що 18.03.2008р. між ЗАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 6169083, за яким позивач надав, а відповідач отримав кредит в сумі 120000 доларів США. В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки № 6169158, посвідчений приватним нотаріусом 18.03.2008р., відповідно до якого відповідач передав в іпотеку позивачу будинок № 64 по вул. Саперній в м. Запоріжжі.

Із наданих копії виконавчих проваджень № 49072112, № 48865619, № 42334739 вбачається, вони відкриті за заявою ПАТ «ПУМБ» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6169083 від 18.03.2008р. у сумі 174 681,62 доларів США та 202 415,78 грн. з ОСОБА_3

По виконавчому провадженню № 49072112 на все майно ОСОБА_3 накладений арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, серія та номер 49072112, виданою 29.10.2015р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4 Цим же державним виконавцем 27.05.2016р. відповідною постановою повернуто виконавчий документ стягувачеві, оскільки майна ОСОБА_3 не виявлено. Зареєстровано право власності на будинок № 64 по вул. Саперній в м. Запоріжжя, який перебуває в іпотеці, але ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена заборона на примусове звернення стягнення на нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави та/або предметом іпотеки за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті.

По виконавчому провадженню № .10.2015р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, серія на номер 48865619, виданою 30.09.2015р. головним державним виконавцем Скорицею Т.А. також накладено арешт на все майно ОСОБА_3 27.11.2015р. державним виконавцем Скорицею Т.А. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення для погашення заборгованості.

По виконавчому провадженню № 42334739 державним виконавцем Комунарського ВДВС Запорізького міського управління юстиції винесена постанова від 18.03.2014р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, серія та номер 42334739, якою накладено арешт все майно боржника ОСОБА_3 Проте, 19.06.2014р. виконавчий документ був провернутий відповідною постановою на підставі вимог ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Позивач у своєму позові, обґрунтовуючи позовні вимоги про зняття арешту з майна, керувався п. 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" ( а.с. 2).

За вимогами ст.ст. 3, 11 ЦПК України ст. 20 ЦК України позивач вільно обирає спосіб захисту, проте згідно до положень ст. 4 ЦПК України суд здійснює захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, державних та суспільних інтересів у спосіб, визначений законами України.

Згідно до вимог статті 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Але, як визначено у позові, позивач є стягувачем, а відповідач боржником у виконавчому провадженні, а тому стягувач має право на захист своїх прав шляхом оскарження дій державного виконавця у тому випадку, якщо останній відмовить у знятті арешту з майна для виконання рішення шляхом передачі майна від боржника стягувачу.

Між тим, представник банку зазначив, що навіть не звертався до державних виконавців з питання зняття арешту з майна боржника для вирішення питання про набуття ним як іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту - зняття арешту з майна, а не оскарження дій державного виконавця, що є його правом, не ґрунтуються на законі.

Так, відповідно до вимог ст. 57 ЗУ "Про виконавче провадження" постанова державного виконавця про арешт майна боржника може бути оскаржена до суду в десятиденний строк. Також предметом оскарження можуть бути дії державного виконавця, пов»язані з вчиненням виконавчих дій, або його бездіяльність.

За правилами ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" та роз'ясненнями, наданих у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" з позовом про зняття арешту з майна може звернутися особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, а боржник у виконавчому провадженні оскаржує дії державного виконавця щодо накладення арешту на майно. Та за скаргами на дії державного виконавця визначені скорочені строки передбачені ст. 385 ЦПК України та ст. 57 ЗУ "Про виконавче провадження".

В такий же спосіб має відстоювати свої права і стягувач у виконавчому провадженні, який не відноситься до кола інших осіб, яким належить право на звернення з позовом в порядку, передбаченому ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження».

Також є вірними висновки суду, що в цьому разі боржник ОСОБА_3 не порушувала прав банку, та, навпаки, її майно арештовано задля забезпечення виконання рішення суду.

Оскільки доводи апеляційної скарги колегія визнає необґрунтованими, то у відповід-ності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України вона підлягає відхиленню із залишенням без

змін оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-316 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2» відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2017 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_5