Справа № 178/1097/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
07 вересня 2017 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: Берелет В.В.,
секретаря: Кирсань Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кринички цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Криничанської районної державної адміністрації, третя особа: приватний нотаріус Криничанського нотаріального округу Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування, -
Позивачка звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що є донькою померлої ОСОБА_2, після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 5,3382га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Червоноіванівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області. Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Криничанського нотаріального округу з метою прийняття спадщини, але їй було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Тому просить визнати за нею право власності на вищевказане майно.
Відповідач Криничанська районна державна адміністрація про день слухання справи сповіщена належним чином.
Представник третьої особи приватний нотаріус Криничанського нотаріального округу, у судове засідання не зявився, про день слухання справи сповіщений належним чином.
Перевіривши матеріали та оцінивши докази по справі суд встановив, що позивачка є спадкоємицею, померлої 06 травня 2016 року ОСОБА_2, свідоцтво про смерть серії І-КИ №694277, видане виконавчим комітетом Червоноіванівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно: земельну ділянку площею 5,3382га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Червоноіванівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДП №048706, виданого 20 квітня 2004 року на підставі розпорядження №370-р від 24.07.2002р. Згідно заяви, засвідченої приватним нотаріусом № 404/01-16 від 06 вересня 2017 року спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась.
Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України.
Згідно ст.ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, при цьому у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У відповідності до ст. 8 ОСОБА_3 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.
Згідно із ст. 13 Основного Закону держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.
Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст. ст.2, 9, ч.1 ст.8 ЦПК та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом, а пункт 1 статті 6, стаття 13 Конвенції та стаття 1 Першого протоколу зазначає , що «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів...»
За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
У Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначенні сподівання відповідачем порушені.
Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися.
Відповідно до ст. 41 ОСОБА_3 України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Ураховуючи вищевикладене, керуючись чинними нормами цивільного законодавства, суд, вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивачки.
Керуючись ст.ст.10, 11, 15, 60, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 5,3382 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Червоноіванівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДП №048706, виданого 20 квітня 2004 року на підставі розпорядження №370-р від 24.07.2002р., після смерті ОСОБА_2, померлої 06 травня 2016 року.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення або з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: ОСОБА_4