Номер провадження 2/754/3814/17 Справа №754/4164/17/4164/17
13 вересня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
при секретарі Шевчук М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої пошкодженням майна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої пошкодженням майна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Свої позовні вимоги мотивує наступним.
23.12.2016 року по бул. Л. Українки, в м. Києві сталася ДТП за участю автомобілів, марок «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням відповідача, та «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_2, власником якого є позивач.
Відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні даного ДТП.
З метою визначення вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП позивач звернувся до суб'єкта оціночної діяльності для проведення автотоварознавчої експертизи та поніс витрати на її проведення.
Також, внаслідок ДТП позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у емоційних стражданнях самого позивача та його сім'ї.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі за викладених в позовній заяві обставин.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся судом належним чином, однак, конверти з повістками про виклик повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». За таких обставин суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, тому визнає причини його неявки неповажними та вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.
23.12.2016 року о 17:30 год, по бул. Л. Українки, в м. Києві, відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем, марки «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1, всупереч вимогам п.10.3 ПДР України, при перестроюванні не надав дорогу автомобілю, марки «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_1
Автомобіль, марки «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_2, належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 20).
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2017 року відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за фактом спричинення даної ДТП (а.с. 12).
Послуги суб?єкта оціночної діяльності щодо визначення вартості матеріального збитку оплачено позивачем в сумі 1000 грн., що підтверджується рахунком-фактурою №05 від 13.01.2017 року (а.с. 19).
Відповідно до договору про надання правової допомоги від 09.03.2017 року, позивач отримав правову допомогу у вигляді складання позовної заяви від адвоката Ратушної Р.П. (а.с. 22). Згідно з умовами договору, за надані послуги позивач сплатив 1000 грн., що підтверджується копією розрахункової квитанції, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 23), та копією акта приймання-передачі правової допомоги відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 09.03.2017 року (а.с. 24). Повноваження адвоката Ратушної Р.П. підтверджуються копією відповідного посвідчення (а.с. 25).
Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
Щодо матеріальної шкоди.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013, передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст. 1166, 1187 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Виходячи зі змісту п. 4 вищезазначеної Постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.
З моменту, коли сталася ДТП у позивача виникло право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди, так і до страхової компанії, відповідальної за останнього.
Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Верховного Суду України у постанові від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15, в якій зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди, так і до страхової компанії, відповідальної за останнього виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди.
Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Щодо моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.
Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачеві дійсно було заподіяно моральну шкоду, внаслідок ДТП, а тому суд, керуючись внутрішнім переконанням, вважає за необхідне задовольнити дану вимогу позивача та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
Щодо витрат на правову допомогу.
Стаття 59 Конституції України проголошує, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.
Право на правову допомогу також закріплено і статтею 27 ЦПК України.
Статтею 40 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у статті 41 цього Кодексу.
Згідно вимог ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на правову допомогу (п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України).
Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналізуючи положення вищезазначеної процесуальної норми, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Враховуючи те, що обставини, на які посилалась сторона позивача у позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а стороною відповідача не надано жодних доказів на підтвердження підстав своїх заперечень, суд приходить до переконання про можливість задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі вищевикладеного, керуючись 10, 12, 27, 40, 60, 79, 84, 88, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 1166, 1187 ЦК України, Постановою №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ЗУ «Про граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої пошкодженням майна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії .
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя