Ухвала

іменем україни

7 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЛеванчукаА.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про припинення правочину, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 5 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати припиненим договір іпотеки від 25 червня 2008 року, посилаючись на те, що 25 червня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») та товариством з обмеженою відповідальністю компанією «Денсар» (далі - ТОВ компанія «Денсар») було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № 640/4-303, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у межах максимального ліміту заборгованості у розмірі 175 000 грн зі сплатою не більше 20,5 % річних. Надання кредитних коштів за цим договором здійснювалось протягом періоду з 25 червня 2008 року по 24 червня 2013 року.

25 червня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вищезазначеним договором між банком та ним, ОСОБА_4 як майновим поручителем, було укладено іпотечний договір, за яким він передав банку в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 39,30 кв. м, житловою площею 24,20 кв. м.

Позивач ОСОБА_4 посилаючись на те, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову АКБ «Укрсоцбанк» до нього про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку зі спливом позовної давності, вважав, що іпотечний договір від 25 червня 2008 року є припиненим у зв'язку із фактичним припиненням основного зобов'язання.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 5 квітня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 526 ЦК України передбачено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших підстав, передбачених законом.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених главою 50 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про іпотеку», п. 6.3 ст. 6 договору іпотеки для визнання припиненим іпотечного договору від 25 червня 2008 року.

Такий висновок судів узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 5 липня 2017 року у справі № 6-1840цс16.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків судів не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 5 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко
О.В. Ступак

Колегія суддів: