Справа № 182/2767/16-ц
Провадження № 2/0182/1241/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2017 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Рибакової В.В.

при секретарі Затуливітер Н.В.

за участю позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 26.05.2016 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

28.12.2015 року від уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір № SAMDNWFD401 про розміщення грошових коштів на депозитному рахунку строком на 3 місяці. Початкова сума вкладу становила 5400,00 грн.

Між 30.12.2015 року та 14.01.2016 року він поповнив рахунок у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованому за адресою: 53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Жуковського, 81/1. Сума поповнення складала 1000,00 грн. Рахунок він поповнював через термінал ПАТ КБ «ПриватБанк», при цьому йому допомагала працівник відділення - ОСОБА_5. Після завершення операції він отримав смс-повідомлення про поповнення рахунку та отримав касовий чек.

14.01.2016 року він знову вирішив поповнити свій рахунок на 1200,00 грн. Він перевірив рахунок, але на ньому не було тих коштів, які він вніс до того. Згідно виписки по рахунку від 10.03.2016 року, станом на 14.01.2016 року на його рахунку було лише 6600,00 грн. Тобто лише сума початкового поповнення та ті гроші, що він вніс 14.01.2016 року.

01.02.2016 року він звернувся з листом до ПАТ КБ «ПриватБанк», яким просив надати роздруківку операцій за його рахунком, оскільки смс-повідомлення він видалив, чек про вчинення операції також не зберіг, бо був впевнений, що доводити факт проведення грошового переказу йому не доведеться. Листом ПАТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-20160201/2744 від 03.02.2016 року йому було відмовлено у наданні такої інформації з посиланням на те, що оскільки під час звернень клієнтів банку засобами поштового зв'язку банк позбавлений можливості ідентифікувати особу, яка звертається із відповідним запитом, а отже банк не може бути впевнений у тому, що інформація, яка становить банківську таємницю, надана особі, яка має право на її отримання.

У зв'язку з цими обставинами, 05.02.2016 року він звернувся до Нікопольського відділу поліції в Дніпропетровській області із заявою про вчинення співробітниками відділення «ПриватБанку» шахрайських дій по відношенню до нього. Його звернення було прийнято та зареєстровано за № 1924. Листом Нікопольського відділу поліції Дніпропетровської області № 40/2554 від 12.02.2016 року йому було повідомлено, що за його зверненням проведено детальну перевірку. За результатами перевірки йому було рекомендовано звернутися до суду для врегулювання конфліктної ситуації.

Він неодноразово звертався до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» та служби безпеки даної установи із заявами про видачу йому роздруківки його рахунку, однак йому постійно відмовляли та вимагали надати підтвердження того, що він дійсно поповнював рахунок на 1000,00 грн.

Для отримання необхідної інформації та звернення до суду він був вимушений звернутись за правовою допомогою. Був направлений адвокатський запит до ПАТ «Водафон Україна» про надання відомостей про надіслання смс-повідомлень на його номер мобільного телефону про інформування про усі рухи коштів за пластиковою карткою, виданої на його ім'я за період часу з 28.12.2015 року по 14.01.2016 року. Вказаний запит був отриманий ПАТ «Водафон Україна» 18.03.2016 року, однак відповіді на вказаний запит до теперішнього часу немає.

Вважає, що відповідач грубо порушив його права як споживача банківських послуг.

Відповідач не надає і не відображає в жодній з наданих йому роздруківок за його зверненнями відомостей про отримання від нього на належну йому картку № НОМЕР_1 грошей в сумі 1000,00 грн. Вказана сума грошей повинна була в день здійснення ним банківського переказу зарахована на його картку.

Стаття 32.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» містить відповідальність банку за порушення термінів грошових переказів. Так, у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Він перерахував на свою картку 1000,00 грн. приблизно 06.01.2016 року.

Не пізніше наступного дня - 07.01.2016 року вказана сума повинна була бути зарахована на його картку. Однак до теперішнього часу ця сума так і не перерахована на його рахунок. Таким чином, відповідач був повинен сплатити на його користь пеню в розмірі 0,1 % від 1000,00 грн., що становить 1,00 грн. за кожен день прострочки, але не більше 100 грн. за 138 днів прострочки.

Вважає, що відповідач своїми діями завдав йому моральної шкоди, яка полягає в тому, що внесена ним сума 1000,00 грн. є для нього істотною. Він за допомогою працівника відповідача перерахував цю суму грошей на свою картку, але вона не була зарахована на його рахунок. Він витратив багато часу та власних нервів, ходячи по різним установам, добиваючись правди. Він є інвалідом та просто літньою людиною, йому важко ходити, він погано бачить, а від нього вимагають писати нескінченні листи, доводити свою правоту, а іноді від нього просто відмахувались. З вини відповідача він повинен був змінити звичний для нього життєвий уклад, втратив нормальний сон. У нього підвищується артеріальний тиск, мучать головні болі. Розмір завданої йому моральної шкоди оцінив у 500,00 грн.

Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1000,00 грн., пеню за несвоєчасне перерахування коштів розмір 10 % від суми переказу - 100,00 грн., моральну шкоду у розмірі 500 грн. 00 коп.

Позивач та його представник у судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Позивач суду пояснив, що згадав, що кошти на рахунок він переказував саме 06.01.2016 року, це було перед Різдвом. У працівників ПАТ КБ «ПриватБанк» він запитав про їх режим роботи, а йому повідомили, що вони працюють до 17.00 год. Було близько 16.40 год., у відділенні була черга, працівник ПАТ КБ «ПриватБанк» допомогла йому покласти гроші на карту через термінал. Термінал видав йому чек, він поклав його в сумку і пішов. Також послався на те, що квитанцію про переказ коштів він порвав, а SMS-повідомлення зі свого телефону видалив. 14.01.2016 року йому поступили кошти від Ощадбанку, він їх зняв і захотів покласти 1200,00 грн. на свій рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк». Звернувшись до спеціаліста у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» з'ясувалось, що тих коштів, які він перерахував раніше у сумі 1000,00 грн., на його рахунку немає. Працівник ПАТ КБ «ПриватБанк» йому повідомив, що якщо на рахунок кошти не надійшли, то значить, що він вказані кошти на рахунок не поклав.

На запитання представника відповідача щодо того, чи точно саме 06.01.2016 року позивач перерахував кошти, позивач відповів, що саме 06.01.2016 року поклав 1000,00 грн. на свій депозитний рахунок, він нічого не переплутав, у нього лише один рахунок. В Ощадбанку він тільки отримує пенсію.

Представник позивача суду пояснив, що своїми незаконними діями відповідач завдав позивачу моральної шкоди, яка виразилась в тому, що він нервував, переживав, його звичайний уклад життя змінився, оскільки він постійно намагався добитись правди, докладав додаткових зусиль для вирішення проблеми, неодноразово звертався до відповідача, звертався до міліції, і в решті звернувся до суду. 1000,00 грн. є сумою для нього суттєвою, він проживає один, є переселенцем та літньою людиною і йому необхідні кошти, в тому числі і на ліки.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Суду пояснив, що у позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк» було оформлено наступні рахунки:

1) депозитний рахунок, який був укладений 28.12.2015 року на суму 5400,00 грн. Перше поповнення по депозитному рахунку було 14.01.2016 року у сумі 1200,00 грн.;

2) дебетова картка - картка для виплат, була оформлена 15.05.2014 року для операцій між картками;

3) рахунок «Скарбничка», який був відкритий 20.11.2015 року. 18.12.2015 року на рахунок було перераховано 3202,36 грн. 28.12.2015 року був переказ у сумі 3200,00 на дебетову картку-картку для виплат. 28.12.2015 року в банкоматі з дебетової картки-картки для виплат було знято 3200,00 грн. і було відкрито депозитний рахунок.

Згідно виписки по рахунку позивача 06.01.2016 року та в період, зазначений у позовній заяві - надходжень від позивача на суму 1000,00 грн. не було. 06.01.2016 року позивач дійсно був у відділенні, однак він робив переказ з однієї картки - дебетової на іншу картку, та отримував кошти. 06.01.2016 року на дебетову картку-картку для виплат було зараховано 195,45 грн.

Представник відповідача також суду пояснив, що саме чек є підтвердженням проведення операції. Відеоспостереження терміналу не ведеться. Пояснив, що на підставі звернення позивача була проведена службова перевірка, а не службове розслідування, тому фіксування не здійснювалось. В ході проведення службової перевірки було з'ясовано, що виписки по рахунку відповідають дійсності.

Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 28.12.2015 року між позивачем ОСОБА_1, та відповідачем Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» був укладений Договір № SAMDNWFD401 (Вклад «Стандарт» строковий на 3 міс.) (далі - Договір), згідно з умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти для розміщення їх на депозитному вкладі (а.с.5). ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрив позивачу особовий рахунок № НОМЕР_1.

Згідно умов вказаного Договору, позивач може поповнювати свій вклад. Вклад можна поповнювати в будь-якому відділенні ПриватБанку, в Приват24, в терміналах самообслуговування ПриватБанку. Початкова сума вкладу становила 5400,00 грн.

Як вбачається з виписки по рахунку № НОМЕР_1 (вклад «Стандарт» строковий на 3 міс.) (станом на 05.02.2016 року, станом на 10.03.2016 року) (а.с.7,8), проводились поповнення вказаного вкладу: 14.01.2016 року - на суму 1200,00 грн.; 12.02.2016 року - на суму 1200,00 грн. Викладене також підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 станом на 11.04.2017 року (а.с.40). Як вбачається з виписки по рахунку № НОМЕР_1 (станом на 11.04.2017 року) (а.с.40) поповнення вказаного вкладу також здійснювалось: 16.03.2016 року - на суму 2200,00 грн. Інших поповнень вкладу не було. Доказів зворотнього позивачем всупереч ч.3 ст.10 ЦПК України надано не було.

Окрім того, на ім'я позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк» були відкриті наступні рахунки/картки:

1)картка/рахунок № НОМЕР_2 (угода № SAMDNWFD400 від 20.11.2015 року), що підтверджується по картці/рахунку № НОМЕР_2 і додатковим рахунках договору за період з 11.10.2015 року по 11.04.2016 року (а.с.38,39);

2)картка/рахунок № НОМЕР_3 (угода № SAMDNWFC9 від 15.05.2014 року), що підтверджується по картці/рахунку № НОМЕР_5 і додатковим рахунках договору за період з 01.12.2015 року по 29.01.2016 року (а.с.42,43).

З матеріалів справи вбачається, що 06.01.2016 року наявні три банківські операції:

1) картка/рахунок № НОМЕР_3 (угода № SAMDNWFC9 від 15.05.2014 року), деталі операції: переказ на свою картку НОМЕР_6, «-202,00 грн.», залишок після операції - «859,26 грн.»;

2) картка/рахунок № НОМЕР_3 (угода № SAMDNWFC9 від 15.05.2014 року), деталі операції: зарплата, СМ Девелопмент ООО, «195,45 грн.», залишок після операції - «1054,71 грн.»;

3) картка/рахунок № НОМЕР_3 (угода № SAMDNWFC9 від 15.05.2014 року), деталі операції: переказ на свою картку НОМЕР_6, «-30,00 грн.», залишок після операції - «1024,71 грн.» (а.с.42,43).

Як вбачається з роздруківки Вих-GD/КІ-П/17.7260 від 18.07.2017 року, наданої ПрАТ «ВФ Україна» (період: з 28.12.2015 року по 14.01.2016 року) (а.с.51,52), 06.01.2016 року на телефон позивача (НОМЕР_4) дійсно приходили SMS-повідомлення/дзвінки від ПАТ КБ «ПриватБанк»: о 09:24:13 год., о 09:24:38 год., о 09:34:56 год., о 09:35:21 год., о 09:42:34 год., о 09:44:09 год., о 10:41:43 год., о 14:19.00 год. Більше SMS-повідомлень від ПАТ КБ «ПриватБанк» позивачу не надходили. Тому, посилання позивача на те, що ввечері 06.01.2017 року (близько 16.40 год.) він поповнив свій депозитний рахунок у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» через термінал самообслуговування на суму 1000,00 грн., про що отримав SMS-повідомлення, - суд до уваги не приймає, оскільки це спростовується матеріалами справи (а.с.51,52).

05.02.2016 року позивач звернувся до Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області з приводу, на його думку, незаконних дій відповідача. За зверненням позивача Нікопольським відділом поліції ГУНП в Дніпропетровській області було проведено детальну перевірку, за результатами якої було зроблено висновки, що для врегулювання конфліктної ситуації йому необхідно звернутись з позовною заявою до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області для вирішення даного питання, яке згідно діючого законодавства України, вирішується виключно у порядку цивільного судочинства (а.с.11).

Враховуючи те, що позивач обставин викладених в позові щодо поповнення свого депозитного рахунку на 1000,00 грн. не довів, то у задоволенні позову в частині вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 1000,00 грн. - слід відмовити.

Так як позивачу було відмовлено у задоволенні цих вимог позову, то не підлягає задоволенню позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасне перерахування коштів розмір 10 % від суми переказу - 100,00 грн., так як ці вимоги безпосередньо пов'язані з попередніми.

Так як судом було встановлено, що відповідачем не було порушено законних прав та інтересів позивача, у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 500,00 грн. - слід також відмовити.

На підставі вищевикладеного, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Враховуючи те, що позивачу у задоволенні позову відмовлено, а позивач у відповідності до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (як інвалід ІІ групи) та ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, то у відповідності до ст.88 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1280,00 грн. слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10,11,15,60,88,209,212-215,218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Судовий збір в розмірі 1280,00 грн. компенсувати за рахунок держави.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. В. Рибакова