АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1239/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Кондрацька Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівВасиленко Л. І., Карпенко О. В.
при секретаріПавроз Т. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2017 року у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, -

в с т а н о в и л а :

14.07. 2016 року Державна іпотечна установа в особі представника згідно довіреності Тодосієнка В.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит.

Позивач посилається в позові, що 22 грудня 2006 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 був укладений договір про іпотечний кредит № 459-ЧД, за умовами якого банк надав ОСОБА_6 кредит - грошові кошти в сумі 213 615,00 грн. строком з 22 грудня 2006 року по 21 грудня 2031 року, включно зі сплатою 13,4% річних.

22 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_7, був укладений договір поруки № 459-ЧД.

29 березня 2007 року між Державною іпотечною установою та банком був укладений договір відступлення права вимоги № 215, згідно якого банк передав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит, іпотечним договором та договором поруки. Станом на день подачі позову ОСОБА_6 не сплатила суму заборгованості за договором про іпотечний кредит. Позивач вважає, що заборгованість за договором про іпотечний кредит підлягає стягненню відповідачів у судовому порядку.

Відповідно до пункту 2.4 договору про іпотечний кредит, ОСОБА_6 зобов'язалася щомісячно до 21 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані відсотки ануїтентними платежами в сумі не менше 2 473 грн. 79 коп. та здійснити остаточне погашення не пізніше 21 грудня 2031 року. Проте, відповідачем ОСОБА_6 порушено вищезазначені умови договору про іпотечний кредит. ОСОБА_6 належним чином, не сплачує ануїтетних платежів, тому виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідачів.

Відповідно до пункту 6.1 договору про іпотечний кредит, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених чинним законодавством України та цим договором.

Відповідно до статей 611, 615 ЦК України у випадку порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Пунктом 5.3.3 договору про іпотечний кредит встановлено, що ОСОБА_6 зобов'язана у разі порушення умов договору про іпотечний кредит та/або іпотечного договору на вимогу кредитора достроково повернути кредит з одночасною сплатою нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій.

Згідно до пункту 6.2 договору про іпотечний кредит, за порушення взятих на себе зобов'язань з повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, ОСОБА_6 зобов'язувалася сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми сплаченого платежу, за кожний день прострочення.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, станом на 30.12.2015 року за порушення умов договору про іпотечний кредит нарахована заборгованість за кредитом: по основній сумі боргу - 197 494,58 грн., нараховані відсотки - 2380,21 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 37,44 грн., інфляційні втрати - 163,40 грн.

Пунктом 1 договору поруки встановлено, що поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов'язань за договором про іпотечний кредит № 459 -ЧД від 22 грудня 2006 року та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому.

Відповідно до пункту 3.2 договору поруки, відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Таким чином, поручитель ОСОБА_7 несе солідарну відповідальність перед позивачем за невиконання ОСОБА_6 умов договору про іпотечний кредит. Тому позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 200075,63 гри., а саме: по основній сумі боргу - 197 494,58 гри., прострочені відсотки за користування кредитом - 2380,21 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 37,44 грн., інфляційні втрати -163,40 грн. та судові витрати в сумі 3001,13грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2017 року позов Державної іпотечної установи до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 200075,63 грн., а саме: 197494,58 грн. - основна суму боргу, 2380,21 грн. - прострочені відсотки за користування кредитом, 37,44 грн. - пеня за прострочення сплати кредитних коштів, 163,40 грн. - інфляційні втрати.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Державної іпотечної сплачений судовий збір в сумі 3001,13 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник Державної іпотечної установи - В.М. Тодосієнко подав апеляційну скаргу на рішення суду. Апелянт вважає, що рішення є незаконним та необгрунтованим. Зазначає, що висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову з поручителя не грунтується на вимогах закону, тому висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом не стягнуто в солідарному порядку заборгованість з обох відповідачів. Апеллянт просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.02.2017 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким позов Державної іпотечної установи про стягнення заборгованості за Договором про іпотечний кредит № 459-ЧД від 22.12.2006 року з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідачів на користь Державної іпотечної установи сплачені судові витрати.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася повторно , про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, однак не отримує судових повісток.

Згідно оголошення в газеті «Черкаський край « від 26 липня 2017 року № 30 (20169 ) повідомлена про дату та час розгляду справи та виклик до суду відповідача ОСОБА_6 ( копія оголошення в газеті додається до матеріалів справи ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає не повністю.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит з відповідача - позичальника, суд виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог, посилаючись, що має місце наявна заборгованість боржника позивачу, оскільки щомісячно кошти не сплачувались відповідно до умов договору, тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню відповідно наданих розрахунків з боржника на користь позивача.

Відмовляючи в частині стягнення заборгованості з поручителя, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що поручитель не отримував від позивача листів чи повідомлень, відтак не був належним чином повідомлений про невиконання позичальником зобов`язань, а також, що поручитель не був обізнаний про відступлення прав вимоги за кредитним договором та позов був пред'явлений позивачем до поручителя після припинення поруки, тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача в повному обсязі.

Колегія суддів не повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду про відмову в стягненні заборгованості з поручителя не відповідають вимогам чинного законодавства, судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не звернув належної уваги на вимоги щодо стягнення заборгованості по кредиту з поручителя та допустився помилки, безпідставно відмовивши в задоволенні вимог про стягнення заборгованості з обох відповідачів, стягнувши лише з позичальника, відмовивши у стягненні коштів із поручителя.

Відповідно до вимог ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 22 грудня 2006 року був укладений договір про іпотечний кредит № 459-ЧД, за умовами якого банк надав ОСОБА_6 кредит - грошові кошти в сумі 213 615,00 грн. строком з 22 грудня 2006 року по 21 грудня 2031 року включно зі сплатою 13,4% річних.

22 грудня 2006 року в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором про іпотечний кредит між банком та ОСОБА_7, був укладений договір поруки № 459-ЧД , що підтверджується копією договору поруки.

29 березня 2007 року між Державною іпотечною установою та банком був укладений договір відступлення права вимоги № 215, згідно якого банк передав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит, іпотечним договором та договором поруки (а.с.22).

Відповідно до пункту 2.1 Договору відступлення прав вимоги, пункт 1.1 про передачу права вимоги, набирає чинності з моменту його підписання та нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, з моменту підписання та нотаріального посвідчення договору відступлення прав вимоги новим кредитом за договором про іпотечний кредит є державна іпотечна установа.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову установи про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором не ґрунтується на вимогах цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу нового кредитора прав у зобов'язанні.

Однак це не звільняє боржника від виконання свого обов'язку перед первинним кредитором.

У зв'язку з цим, оскільки згідно умов договору відступлення банк передав позивачу всі вимоги за кредитним договором та договором поруки, включаючи суми непогашеної заборгованості за основним боргом та відсотками, пені та штрафів. Установа з моменту підписання договору відступлення, має право вимоги за всією сумою заборгованості відповідача, незалежно від того, кому вона була сплачена - первинному чи новому кредитору.

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги).

Звертаючись до суду із даним позовом , позивач посилався на те, що відповідачі не надали своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит, в зв'язку з чим станом на 30.12.2015 року за порушення умов договору про іпотечний кредит нарахована заборгованість за кредитом : по основній сумі боргу - 197 494, 58 грн., нараховані відсотки - 2380,21 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 37,44 грн., інфляційні втрати - 163,40 грн.

Статтею 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При кредитуванні велике значення має зміцнення кредитної дисципліни, яка має на меті своєчасне погашення кредиту і суворе додержання позичальниками всіх умов договору. За порушення зобов'язань за кредитним договором сторони несуть відповідальність у вигляді стягнення неустойки і відшкодування збитків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, що встановлено ст. 629 ЦК України.

За приписами статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як зазначено у статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 2.4 договору про іпотечний кредит, ОСОБА_6 зобов'язалася щомісячно до 21 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані відсотки ануїтентними платежами в сумі не менше 2 473 грн. 79 коп. та здійснити остаточне погашення не пізніше 21 грудня 2031 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 належним чином не сплачує ануїтетних платежів, тому має заборгованість перед позивачем.

Відповідно до пункту 6.1 договору про іпотечний кредит, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених чинним законодавством України та цим договором.

Відповідно до статей 611, 615 ЦК України у випадку порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Пунктом 5.3.3 договору про іпотечний кредит встановлено, що ОСОБА_6 зобов'язана у разі порушення умов договору про іпотечний кредит та/або іпотечного договору на вимогу кредитора достроково повернути кредит з одночасною сплатою нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій.

Згідно до пункту 6.2 договору про іпотечний кредит, за порушення взятих на себе зобов'язань з повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, ОСОБА_6 зобов'язувалася сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми "плаченого платежу, за кожний день прострочення.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, станом на 30.12.2015 року за порушення умов договору про іпотечний кредит нарахована заборгованість за кредитом : по основній сумі боргу - 197 494,58 грн., нараховані відсотки - 2380,21 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 37,44 грн., інфляційні втрати - 163,40 грн.

Відповідно до пункту 1. договору поруки встановлено, що поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов'язань за договором про іпотечний кредит № 459 -ЧД від 22 грудня 2006 року та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що підписанням цього договору Поручитель підтверджує, що Поручителю добре відомі усі умови вищевказаного договору про іпотечний кредит та Поручитель з ними погоджується.

Згідно до умов договору та п.1.4. встановлено, що Поручитель повідомлений та згоден з тим, що права вимоги за договором про іпотечний кредит та всіма додатковими угодами до нього можуть бути переуступлені на користь Державної іпотечної установи.

У разі переуступлення прав вимоги за договором про іпотечний кредит та всіма додатковими угодами до нього на користь Державної іпотечної установи , так само як і у разі зворотного переуступлення Державною іпотечною установою прав вимог за договором

про іпотечний кредит та всіма додатковими угодами до нього на користь кредитора, зобов'язання Поручителя, зазначені в цьому договорі зберігають чинність.

Відповідно до п.3.2 договору поруки, відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

З огляду на вищевикладені умови договору поруки, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо звільнення від відповідальності поручителя внаслідок не пред`явлення листів-вимог про сплату простроченої заборгованості, оскільки такий висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону і є помилковим.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Згідно до роз'яснення п. 24 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Згідно статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників), кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь кого з них окремо.

Зважаючи на те, що погашення заборгованості здійснювалось частково до дати подачі позову до суду, останній з платежів було здійснено 04.07. 2016 року, а позов було пред`явлено 14.07.2016 року, тому позивач звернувся з вимогою (позовом) до поручителя в межах строку дії поруки, отже висновки суду першої інстанції є хибними і не відповідають вимогам закону, спростовуються доводами апелянта, тому апеляційна скарга є обґрунтованою та її доводи підлягають задоволенню колегією суддів.

Відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню колегією суддів, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності відмови в задоволенні вимог про стягнення коштів з поручителя.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості солідарно з боржника та поручителя .

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не може залишатись в силі, так як при його ухваленні судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення суду, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог з поручителя та ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до вимог ст. 88,89 ЦПК України на користь Державної іпотечної установи підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3 301 грн. 24 коп. із відповідачів ОСОБА_9, ОСОБА_7 по 1650 грн. 62 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 303, 304,307, 309, 313,314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи - задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2017 року у справі за позовом Державна іпотечна установа до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит - скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов Державної іпотечної установи про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит №459-ЧД від 22.12.2006 року з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з поручителя ОСОБА_7 солідарно з ОСОБА_6 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 200075,63 грн., а саме: 197494,58 грн. - основна суму боргу, 2380,21 грн. - прострочені відсотки за користування кредитом, 37,44 грн. - пеня за прострочення сплати кредитних коштів, 163,40 грн. - інфляційні втрати.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь Державної іпотечної установи сплачені судові витрати в розмірі 3 301 грн. 24 коп. по 1650 грн. 62 коп. з кожного на користь Державної іпотечної установи.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :