Справа № 165/1419/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М.М.
Провадження № 22-ц/773/1136/17 Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Карпук А.К., Здрилюк О.І.

секретар судового засідання Концевич Я.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Нововолинський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Мале приватне підприємство "Берізка" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12 грудня 2011 року та додатку до договору № 1, скасування відомостей, внесених стосовно договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки до державного реєстру іпотеки за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 29 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 29 червня 2017 року в задоволені позову ОСОБА_1 в даній справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов в даній справі задовольнити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком (далі - АКІБ ) «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ( далі - ПАТ ) «УкрСиббанк» та позивачем ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредиту №0 (а.с. 4-8), згідно умов якого позивачу надано кредит у сумі 600 000 грн., строком на 132 місяці, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,50 % річних.

В подальшому 22 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та Малим приватним підприємством ( далі МПП) «Берізка» було укладено договір поруки №0/1, за умовами якого поручитель зобов'язувався перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов'язань по зазначеному кредитному договору(а.с.64,110).

За текстом договору іпотеки, що укладений між АКІБ УкрСиббанк» та МПП «Берізка», з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 кредитних зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 грудня 2006 року та всіх додаткових угод до нього, підприємство передало в іпотеку банку частину нежитлового приміщення колишнього магазину 1001 дрібниця загальною площею 264,1 м.кв. в АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

Рішенням Нововолинського міського суду від 29 квітня 2010 року, яке ухвалою Апеляційного суду Волинської області у справі № 22ц-2293/10 від 29 липня 2010 року залишено без змін, у зв'язку з неналежним виконанням боржником зобов'язань за кредитним договором, в солідарному порядку з ОСОБА_1 та МПП «Берізка» в користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто 692687,67 грн. боргу за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 грудня 2006 року. Ухвалою Верховного суду України від 02 березня 2011 року, рішення Нововолинського міського суду від 29.04.2010 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 29.07.2010 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до МПП «Берізка» скасовано, та закрито провадження в цій частині, з підстав підвідомчості даного спору суду господарської юрисдикції. У решті рішення залишено без змін (а.с.47-52).

Рішенням Господарського суду Волинської області від 26.09.2011 року позов ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто з МПП Берізка заборгованість за договором поруки в сумі 885288, 07 грн., судові витрат в сумі 8 852, 88 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 236 грн. Постановою Рівненського апеляційного суду Рівненської області від 04.01.2012 року рішення Господарського суду Волинської області від 26.09.2011 року залишено без змін. (а.с.53-56)

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей Колект» було укладено договір факторингу №1 (а.с.11-13), за змістом якого банк за винагороду передав своє право вимоги по кредитним договором №0 від 22 грудня 2006 року, в тому числі право грошових вимог до боржника по сплаті суми боргу за кредитним договором, строк платежу за яким настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

12 грудня 2011 року між ПАТ УкрСиббанк та ТзОВ «Кей -Колект» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, у зв'язку із укладенням договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року. За цим договором цедент передав, а цесіонарій прийняв права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку №1 до цього договору (а.с.15-16).

Згідно з виписки з додатку №1 до договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року, передано та прийнято право вимоги за згаданим договором №0 договір "Порука клієнтів без покриття", №0 "Договір іпотеки (нежитлова нерухом.)" (а.с.17).

Згідно з актом приймання-передачі прав вимоги, складеного 12 грудня 2011 року на виконання договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року, клієнт (ПАТ "Укрсиббанк") передав права вимоги факторові, а фактор (ТзОВ "Кей-Колект") прийняв права вимоги. Клієнт і фактор визнали, що відступлення прав вимоги набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього акта (а.с.61).

Розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до положень ст. ст.1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Положення ст. 24 Закону України «Про іпотеку» визначено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням, якщо не буде доведено інше, відступлення за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Сторонами в договорі відступлення права вимоги є первісний кредитор, тобто особа, яка має право вимоги (цедент), та новий кредитор (цесіонарій).

Особа, право вимоги до якої відступається, не є суб'єктом у договорі цесії. Відповідно законодавство не містить будь-якого застереження про необхідність повідомлення такої особи про намір цедента та цесіонарія укласти такий договір. Навпаки, у ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора в зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник лише повідомляється про факт вже укладеного договору відступлення права вимоги. При цьому обов'язковість такого повідомлення передбачена лише у випадках відступлення прав за іпотечним договором (ст. 24 Закону України «Про іпотеку»). У решті ж випадків законодавство не містить обов'язку повідомляти боржника про заміну кредитора.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, про те, що оскільки ПАТ УкраСиббанк» відступив свої права за договором факторингу ТзОВ «Кей-Колект» за основним зобов'язанням, тобто за договором споживчого кредиту №0, то останній мало всі права укладати договір про відступлення прав вимоги і за договором іпотеки одночасно з договором факторингу, яке є похідним від основного зобов'язання та відповідно до чинного законодавства заміна кредитодавця у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 11.04.2014 року, що набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» акціонерного товариства "УкрСиббанк", ТзОВ "Кей-Колект" про визнання договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року та додатку до договору в частині передачі прав вимоги за кредитним договором №0 від 22 грудня 2006 року про надання споживчого кредиту від первіснного кредитора ПАТ "УкрСиббанк" до нового кредитора ТзОВ "Кей-Колект", що стосується зобов'язань ОСОБА_1, МПП "Берізка", недійсним - відмовлено.

З матеріалів справи вбачається , що ПАТ "УкрСиббанк" було направлено на адресу позичальника листи - повідомлення про зміну кредитора у зобов'язанні, що відповідає приписам Закону , які регулює дані правовідносини та п.2.2.1 Договору іпотеки.

Доводи апелянта про те, що виключно він як боржник має право передачі третім особам право вимоги за кредитним договором з покликанням на п. 6.7 Договору Іпотеки ( «Іпотекодавець надає згоду на те, що ця іпотека зберігає силу у випадку, коли у встановленому законом порядку відбувається переведенням Боржником боргу за кредитним договором на іншу особу») є безпідставними та такими, що зроблені з порушенням норм Закону.

Так відповідно до ст. 520 ЦК, переведення боргу - це заміна боржника в зобов'язанні: первісний боржник вибуває з існуючого зобов'язання і передає свій борг іншій особі, тобто новому боржникові. Переведення боргу є можливим як стосовно грошових зобов'язань, так і стосовно інших боргових зобов'язань (наприклад, у разі передачі товару, надання послуги тощо). Заміна боржника в зобов'язанні допускається лише за згодою кредитора (ст. 520 ЦК), яка має бути виражена в письмовій формі.

Тобто даний пункт Іпотечного договору стосується заміни боржника, що регулюються ст.520 ЦК України, а в даному випадку відбулась заміна кредитора відповідно до ст. 512 ЦП України, що мають абсолютно різні поняття.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12 грудня 2011 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект», предметом якого є частина нежитлового приміщення колишнього магазину «1001 дрібниць», не містить положень щодо зміни обсягу прав та обов'язків нового кредитора та іпотекодавця, зазначені договори укладені з дотриманням вимог чинного законодавства, сторонами дотримано порядок нотаріального посвідчення договору про відступлення прав та його держаної реєстрації, а тому підстав для визнання його недійним не має.

Посилання апелянта на те, що даний договір відступлення прав вимоги не відповідає вимогам нормам ЦК України, зокрема в додатку до договору про відступлення прав вимоги не зазначено, площі нежитлового приміщення, яку саме частину нежитлового приміщення відступлено відповідно до договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором, не заслуговує на увагу.

У разі відступлення прав вимоги за договором іпотеки, даний договір іпотеки не втрачає свою юридичну силу він залишається таким самим як до відступлення прав вимоги, лише змінюється кредитор.

А тому не зазначення в додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011 року площі нежитлового приміщення, не є підставами для визнання такого договору недійсним.

Законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом

Крім того, позивач також просить скасувати відомості, внесені стосовно договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки до державного реєстру іпотеки.

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора в зобов'язанні вчиняється в такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. А в разі коли право вимоги виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, такий правочин має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до абзацу 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.

З матеріалів справи вбачається, що договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12 грудня 2011 року посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Еліною Володимирівною та зареєстровано в реєстрі за №5207-5208 відповідно до «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Позивач не вказав в чому полягає незаконність дій нотаріуса, щодо реєстрації та внесення відомостей в державний реєстр з приводу договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12 грудня 2011 року.

Відмовивши у задоволенні вимог про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, суд першої інстанції цілком обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог щодо скасування відомостей з державного реєстру іпотек, які є похідними від основних вимог, за відсутності окремого обґрунтування незаконності дій нотаріуса, щодо реєстрації та внесення відомостей в державний реєстр.

Враховуючи зазначене, всупереч вимогам ст.ст. 10,60 Цивільного процесуального кодексу України позивач не надав суду належних і допустимих доказів того, що при укладенні договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011 року були порушені норми Закону, які є підставою для визнання договору недійсним та особисто його права та законні інтереси.

Виходячи з викладеного, давши правильну правову оцінку обставинам справи, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 29 червня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: