Номер провадження: 22-ц/785/3658/17
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д.

суддів: Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

у відкритому судовому засіданні

розглянула апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Одеса від 28 лютого 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ПАТ КБ «Аваль»

про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

у квітні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду м. Одеса до відповідача ОСОБА_2 з позовом про поділ спільного майна подружжя, шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, та визнання за відповідачем права власності на іншу 1/2 частку вказаної квартири.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у період шлюбу зі ОСОБА_2 за спільні кошти, ними була придбана квартира АДРЕСА_1, яка відповідно до норм діючого законодавства є спільним майном подружжя та підлягає розподілу у рівних частках.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала.

Рішенням Київського районного суду м. Одеса від 28 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ПАТ КБ «Аваль» про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.202-203).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнання за ОСОБА_3 права власності 1/2 частини спірної квартири відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційному суді апелянт та її представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Позивач, його представник вважають рішення законним та обгрунтованим.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія дійшла висновку відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_2 з наступних підстав.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами СК України, нормами ЦК України.

По матеріалам встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були у зареєстрованому шлюбі з 27.08.2004 року до 30.05.2014 року.

У період шлюбу на ім'я відповідача ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №3722 від 29.07.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Гурською О.В. була придбана квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до інформації, яка міститься у Державному реєстрі правочинів №1292004 від 29.07.2005 року, реєстраційний номер:742516, сформованим приватним нотаріус Гурською О.В., власником вказаної спірної квартири є відповідач ОСОБА_2

Відповідно до вимог статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України ( ч.1 ст. 57 СК ).

Враховуючи вказані вище норми закону, майно, придбане за час шлюбу за спільні кошти подружжя, є спільним сумісним майном подружжя, частки яких у цьому майні є рівними.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції звернув увагу на правову позицію, яка викладена в Постановах Верховного суду України від 01.07.2015 р. (справа № 6-612цс15 та від 16.12.2015 р. справа № 6-2641цс15).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Таким чином, для встановлення того, чи є придбане за час шлюбу майно спільною власністю подружжя, суд повинен встановити правову природу коштів, за які було придбане майно.

В ході розгляду справи відповідач та її представник посилалися на те, що спірна квартира була придбана під час шлюбу, але за особисті кошти дружини, відповідача ОСОБА_2

За поясненнями сторони відповідача квартира була придбана частково за кошти, які відповідач отримала від своєї матері, ОСОБА_5. В підтвердження цього доводу надана розписка від 29.07.2005 року, відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_5, своєї матері, 43000 доларів США для придбання квартири ( а.с. 168). В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_5, яка підтвердила, що надала кошти для придбання квартири своїй доньці, від неї отримала розписку про зобов'язання доньки повернути кошти.

Також на придбання спірної квартири були витрачені кошти, які за умовами кредитному договору №014/0054/74/33763 від 29.07.2005 року, ОСОБА_2 отримала кредит з лімітом 15000 доларів США ( а.с 77-80). В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 було укладено 03.08.2005 року іпотечний договір, предметом іпотеки є спірна квартира (а.с. 81-83).

Перевіряючи вказані доводи, встановлено наступне.

Кредитний договір від 29.07.2005 року та Договір іпотеки від 03.08.2005 року були укладені відповідачем ОСОБА_2 з відома та згоди її чоловіка, ОСОБА_3 Відповідно до п.1.7 Договору іпотеки предмет іпотечного договору, спірна квартира, передана в іпотеку зі згоди чоловіка, ОСОБА_3, що підтверджується його заявою, яка приєднана до іпотечного договору і зберігається в нотаріальній справі.

Вказане вище є доказом тому, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2, незважаючи на те, що кредитний договір та іпотечний договір були укладені між Банком та ОСОБА_2, як подружжя брали на себе всю відповідальність за виконання умов договорів. Перебуваючи у шлюбі, позивач працював (був звільнений з роботи з 01.01.2014р.), відповідно, гроші, які він отримував внаслідок своєї трудової діяльності, йшли на вирішення всіх питань щодо утримання сім'ї, сплати комунальних послуг, сплати кредитних платежів. Представник позивача звернув увагу, що на час розірвання шлюбу, на 30.05.2014 рік зобов'язання за кредитним договором від 29.07.2005 року були виконані майже на 90 відсотків, залишок заборгованості склав 1748 доларів США, що підтверджується довідкою Банку.

Крім того, позивач в ході розгляду справи посилався на те, що гроші, які були отримані в кредит, пішли на облаштування квартири, придбання меблів.

Дав оцінку вказаним вище доказам, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що гроші, які були отримані в кредит, були використані подружжям на потреби сім'ї, зобов'язання за кредитним договором були виконані подружжям сумісно, що спростовує доводи відповідача, що спірна квартира була придбана нею в тому числі і за частку кредитних коштів, кредит вона погашала самостійно.

Суд також перевірив доводи відповідача щодо розписки від 29.07.2005 року, за якою, як посилалася ОСОБА_2, вона особисто отримала від своєї матері для придбання квартири 43000 доларів США (а.с.168).

Як пояснювала відповідач, на час купівлі - продажу спірної квартири, на 29.07.2005 рік, у її чоловіка не було достатьої кількості грошей, тому вона взяла гроші у матері. Відносно походження грошей у її матері, пояснила, що 12.07.2005 року, її матір продала квартиру, яка їй належала на праві власності, за адресою: АДРЕСА_3, продаж було вчинено за 15700 грн. (а.с.75).

Аналізуючи вказані доводи, колегія звертає увагу на наступане.

Внаслідок продажу своєї квартири, мати відповідача отримала 15700грн., в борг своїй доньці передала 43000 доларів США, не пояснюючи походження вказаної грошової суми. Крім того, розписка від 29.07.2005 року про отримання відповідачем ОСОБА_2 від своєї матері грошової суми 43000 доларів США підписана самою ОСОБА_2, підпису позивача розписка не містить. Якщо приймати до уваги дату складання розписки, то вона написана тоді, коли сторони по справі, були у зарестрованому шлюбі. Як пояснював позивач, раніше він ніколи не був ознайомлений з тим, що мати підповідача надала їм гроші для придбання квартири, інформація про цю розписку з'явилася лише при розгляді спору щодо поділу майна подружжя. Враховуючи зазначене, колегія погоджується з висновком суду, що розписка від 29.07.2005 року, на яку посилається відповідач не може вважатися доказом тому, що спірна квартира була придбана за особисті гроші відповідача і за гроші її матері, ОСОБА_2

За висновком суду спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя, в якому долі подружжя є рівними.

Уточнив позовні вимоги, позивач просив здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши за кожним із колишніх подружжя право власності на 1/2 ідеальну частку спірного майна. Вимог щодо отримання грошової компенсації позивачем заявлено не було, тому суд задовольнив позов і визнав за кожною стороною право власності на рівні ідеальні частки, по 1/2 за кожним.

Рішення суду відповідає вимогам закону, доказам, що зібрані по справі. Доводам апеляційної скарги надана оцінка в ухвалі суду, тому рішення місцевого суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Київського районного суду м. Одеса від 28 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ПАТ КБ «Аваль» про поділ спільного майна подружжя залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: Н.Д. Плавич

Л.М. Вадовська

Л.Г. Ващенко