АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 361/1307/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Луценко О.М.
Провадження № 22-ц/796/7773/2017 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання договору факторингу недійсним,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») про визнання договору факторингу недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове. Просить визнати недійсним договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права вимоги за кредитним договором №1703/0808/55-031 від 04 серпня 2008 року, укладеним між ним та ПАТ «Сведбанк»; визнати недійсним з моменту укладення договір про передачу прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, укладений між ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині передачі прав по договору іпотеки укладеному між ним та ПАТ «Сведбанк». Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» № 231 від 03 квітня 2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за № 373/16389, до фінансової послуги факторингу віднесено, зокрема, набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. Кредитний договір укладався ним як фізичною особою, а не як суб'єктом господарювання. Відповідно до кредитного договору №1703/0808/55-031 від 04.08.2008 року йому був наданий валютний кредит. Проте, ФК «Вектор Плюс і ТОВ «Кредитні ініціативи» валютної ліцензії не мають. Оспорюваний договір факторингу суперечить ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Також ТОВ «ФК «Вектор Плюс» здійснило подальше відступлення права грошової вимоги без дозволу та згоди Банку всупереч ст.1083 ЦК України та п.2.6 договору факторингу, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ФК «Вектор Плюс» 28 листопада 2012 року. Відповідачем не надавалися будь-які докази проведенння оплату за відступлення права вимоги по договору факторингу від 28 листопада 2012 року від ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ТОВ «Кредитні ініціативи».

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

В судове засідання представник ТОВ "Кредитні ініціативи" не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 серпня 2008 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк», було укладено кредитний договір№ 1703/0808/55-031.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступило ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, визначених у реєстрі заборгованості боржників тат у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, зокрема, і за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1.(а. с. 103-109).

28 листопада 2012 року між ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, відповідно до якого ФК «Вектор Плюс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи»свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, визначених у реєстрі заборгованості боржників тат у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, зокрема, і за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1 Цього ж дня між ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про передачу прав за іпотечним договором (а. с. 17, 115-126).

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання недійсними договору факторингу від 28 листопада 2012 року, укладеного між ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права вимоги за кредитним договором №1703/0808/55-031 від 04 серпня 2008 року, укладеним між ним та ПАТ «Сведбанк», а також договору про передачу прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, укладеним між ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині передачі прав по договору іпотеки укладеному між ним та ПАТ «Сведбанк». Посилався на те, що вказані договори укладені з порушенням вимог чинного законодавства.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільногозаконодавства, а такожінтересам держави і суспільства, йогоморальним засадам.

Недодержання вказаних вимог є підставою для визнання правочину недійсним (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК, якщонедійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечуєйого дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюванийправочин).

Відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розглядуцивільних справ про визнанняправочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9, відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосуваннянаслідків його недійсності, а такожвимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однієюз сторін правочину, так і іншоюзаінтересованою особою, права та законніінтереси якої порушено вчиненнямправочину.

Заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваномудоговорі.

Отже, вказівка в ч.3 ст.215 ЦК на те, щоправочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієїі з сторін договору, а й за позовом заінтересованої особи, стосується тих випадків, коли заінтересована особа домагається відновлення порушеного договором її права, вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану.

ОСОБА_1не є стороною оспорюваних договору факторингу та договору про передачу прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, укладених між ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи».

Вказаними договорами не вирішено питання про права та обов'язки ОСОБА_1, наявність договорів про передачу прав вимоги за кредитним та іпотечним договором не змінює обсяг прав та обов'язків позивача.

Таким чином, ОСОБА_1 не наділене правом на оспорення договору факторингу та договору про передачу прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, укладених між ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи»..

Визнання недійсними вказаних договорів не відновлює його права, а тому не є необхідним.

Крім того, заявляючи вимоги про визнання недійсним договору про передачу прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, укладених між ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», позивач визначив відповідачем лише ТОВ «Кредитні ініціативи». Вимог до ФК «Вектор Плюс», яка є стороною оспорюваних договорів позивач не заявляв.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним в матеріалах справи доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді