Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 431/272/16-ц
Провадження № 22ц/782/549/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Луганської В.М.,

суддів Карташова О. Ю., Дронської І.О.,

за участю секретаря: Коротенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 21 червня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

у х в а л и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 01 травня 2015 року позивач позичила у борг ОСОБА_2 грошову суму 13 000 доларів США, еквівалентних сумі 297 814, 50 грн., про що відповідачем власноруч було складено розписку. Згідно із розпискою відповідач зобов'язувався повернути грошові кошти в строк до 15 липня 2015 року. У строк вказаний у розписці відповідач повернула лише частину боргу у сумі 200 доларів США. З 15 липня 2015 року залишок боргу у сумі 12800 доларів США відповідач не повернула. У зв'язку з чим позивач просила суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 12 800 доларів США, що в еквіваленті складає 297 814,50 грн., три відсотки річних в розмірі 5 211,78 грн., витрати по сплаті судового збору, витрати на правову допомогу та витрати на послуги ТВБВ «Ощадбанк» за виготовлення довідки по курсу долару США у загальному розмірі 3 303,15 грн.

Під час розгляду справи позивач 15 травня 2017 року уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 12 800 доларів США, що в еквіваленті складає 297 814,50 грн., три проценти річних від простроченої суми за період з 15.07.2015 року по 15.01.2016 року у сумі 5 211, 78 грн., три проценти річних від простроченої суми за період з 01.02.2016 року по 01.05.2017 року у сумі 11 291,85 гривні, суму боргу з урахуванням індексу інфляції за 2016 рік у розмірі 38 542,85 грн. та судові витрати у розмірі 3 303, 15 грн.

Повторним заочним рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 21 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у сумі 12 800 доларів США, еквівалент 297 814, 50 копійок, три відсотки річних від простроченої суми за період з 15.07.2015 року по 15.01.2016 року у сумі 5 211, 78 грн.; три відсотки річних від простроченої суми за період з 01.02.2016 року по 01.05.2017 року у сумі 11 291, 85 грн., суму боргу з урахуванням індексу інфляції за 2016 рік у розмірі 38 542, 85 копійок. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 978, 15 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 250, 00 грн.

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 21 червня 2017 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким відмови ОСОБА_3 у задоволенні її позовних вимог у повному обсязі. Апелянт посилається в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не повністю зясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам, суд першої інстанції не взяв до уваги, що предметом боргової розписки були грошові кошти в іноземній валюті доларах США, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, позивач при уточненні заявлених вимог не сплатила судовий збір, суд в порушення вимог закону не надав позивачу строк для сплати судового збору.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином.

ОСОБА_3 та її представник апеляційну скаргу не визнали вважають, що немає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, осіб, які зявилися до судового засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Задовольняючи заявлені вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що ним було встановлено, що 01.05.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 13000 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути у строк до15 липня 2015 року. На підтвердження договору позики та отримання грошових коштів відповідач 01.05.2015р. надав розписку, в якій підтвердив, що грошові кошти дійсно ним одержані. Згідно довідки ТВБВ «Ощадбанк» №73/04-42/08-67 від 13.01.2016 року офіційний курс НБУ доларів США по відношенню до гривень станом на 13.01.2016 року складає 2326,6758 гривень за 100 доларів США. Суд першої інстанції дійшов висновку, що строк простроченого зобов'язання починає перебіг з 15.07.2015 року, а тому вимоги позивача про стягнення боргу у розмірі 12 800 доларів США, що еквівалентно 297 814,50 грн., трьох відсотків річних від простроченої суми за період з 15.07.2015 року, суми боргу з урахуванням індексу інфляції за 2016 рік у розмірі 38542,85 грн. обґрунтовані.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону.

Так, згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Дійшовши обґрунтованого висновку про укладення між сторонами 01 травня 2015 року договору позики на суму 13 000 доларів США за умови її повернення у строк до 15 липня 2015 року та часткової сплати боргу відповідачем у сумі 200 доларів, суд першої інстанції залишив поза увагою, та не дав правової оцінки твердженню відповідача, що в рахунок боргу нею перераховувалися кошти у розмірі 3 000 доларів США.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 14.08.2015 року здійснила перерахунок грошових коштів у розмірі 2 000 доларів США ОСОБА_3 грошовим переказом Western Union ( а.с. 20), та 10.08.2015 року грошовий переказ у сумі 1 000 доларів США (а.с.21). Вказані грошові кошти отримані позивачем. За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідачем частково сплачено борг у сумі 200 доларів США, що не заперечується позивачем та 3 000 доларів США, тобто загальна заборгованість за договором позики складає 9 800 доларів США, що в еквіваленті станом на 13.01.2016 року складає 227 948, 00 гр

У відповідності з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів не бере до уваги заперечення позивача що грошові кошти, які були переказані переводом відповідачем у сумі 3 000 доларів США це інший борг, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 має перед позивачем інший борг по іншим борговим розпискам. В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що ці грошові кошти вона позичала відповідачу восени чи наприкінці літа. Однак, як вбачається з матеріалів справи грошові кошти відповідач переказувала позивачу 14 серпня та 10 серпня 2015 року, тобто після 15.07.2015 року, коли сплинув строк повернення боргу.Доказів того, що вказані вище грошові кошти у сумі 3 000 доларів США відповідач віддавала по іншому боргу суду не надано.

В судовому засіданні ОСОБА_3 надала суду оригінал боргової розписки, що, за правилом ст. 545 ЦК України, свідчить про невиконання позичальником зобов'язання.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 заявляла вимоги про стягнення з ОСОБА_2 трьох відсотків річних від простроченої суми за період з 15.07.2015 року по 15.01.2016 року у сумі 5 211, 78 грн., трьох відсотків річних від простроченої суми за період з 01.02.2016 року по 01.05.2017 року у сумі 11 291, 85 грн., суми боргу з урахуванням індексу інфляції за 2016 рік у розмірі 38 542, 85 грн. в порядку ст. 625 ЦК України, зазначаючи, що прострочення виконання відповідачем свого фінансового зобов'язання по поверненню коштів є підставою для нарахування і стягнення даних сум.

Задовольняючи вказані позовні вимоги, стягуючи з ОСОБА_2 нараховані за період з 15.07.2015 року по 15.01.2016 року три відсотки річних в розмірі 5 211, 78 грн.. та за період з 01.02.2016 року по 01.05.2016 року в розмірі 11 291, 85 грн. суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що відповідач неналежно виконував свої зобовязання, а тому позивач має право на отримання 3% річних, що передбачено ст.625 ЦПК України, однак судом визначена сума на підставі розрахунку наданого позивачем без врахування того, що відповідачем сплачено частково у рахунок боргу 3000 доларів США.

Колегія суддів судової палати вважає, що розрахунок 3% річних за період з 15.07.2015 по 15.08.2015 року слід провадити із суми боргу 12 800 доларів США, що в еквіваленті складає 297 728, 00грн. і сума за один місяць складе 744, 32 грн. ( 297 728, 00 *3:100:12= 744, 32 грн).

Три проценти річних за період з 15.08.2015 року по 15.01 2016 року складає 4 163, 54 грн. ( 227 948 грн.*3:100:12*6=3 419, 22 грн. + 744, 32 грн.).

Три проценти річних за період з 01.02.2016 року по 01.05.2017 року складає 7 978, 18 грн. (227 948 грн.*3:100:12*14=7 078, 18 грн.).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України №6771цс15, і яка в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, за змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

За таких підстав, норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_3 вказувала на те, що сумою боргу є іноземна валюта в розмірі 13 000 доларів США, яка станом на день подачі позову за офіційним курсом НБУ складала 297 814, 50 грн. Оскільки предметом позову є грошове зобов'язання, яке виражено у іноземній валюті, а не у гривневому еквіваленті, застосування ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат законом не передбачено, а тому позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат в сумі 38 542, 85 грн. не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню.

В зв'язку з вищевикладеним, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заявлених вимог ОСОБА_3

Колегія суддів судової палати не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в частині того, що відповідач грошових коштів від позивача не отримувала, а насправді ці кошти позичав її колишній співмешканець ОСОБА_4 ОСОБА_1, оскільки в судовому засідання оглядався оригінал розписки, згідно якої ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_3 13 000 доларів США, з зобовязанням віддати грошові кошти 15.07.2015 року. На розписці стоїть підпис відповідача. Справа неодноразово розглядалася в суді першої інстанції до якого відповідач надала заперечення 25.02.2016 року (а.с.16-19) згідно яких відповідач зазначала, що вона частково виконала свої зобовязання за договором позики та перерахувала грошовим переказом позивачці 1 000 доларів США та 2 000 доларів США та посилається на особисту переписку між нею та позивачем, що позивач підтверджувала отримання від неї грошових коштів. Тобто відповідач визнавала існуючий її борг перед позивачем. Колегія суддів не приймає до уваги копію розписки, яку відповідач надала до апеляційного суду та письмових пояснень ОСОБА_4, оскільки вказані обставини спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів судової палати зазначає, що позивачем не було сплачено судовий збір при подачі уточненої позовної заяви і суд першої інстанції на це не звернув уваги, однак вказані порушення не є підставою для відмови у задоволенні заявлених вимог позивачу.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 400, 90 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 250, 00 грн.

Керуючись ст. 209, 303, 304, 307, 309,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 21 червня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 9 800 доларів США, що еквівалентно станом на 13.01.2016 року складає - 227 948 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 15.07.2015 року по 15.01.2016 року у сумі - 4163,54 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 три проценти річних від простроченої суми боргу за період 01.02.2016 року по 01.05.2017 року у сумі - 7 978, 18 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2400, 90 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 250, 00 грн.

В іншій частині заявлених вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відмовити за необґрунтованістю.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Cудді: