Справа № 755/534/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

за участі секретаря Бурячек О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дідков» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дідков», звертаючись з позовом до суду, просило визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що є предметом позову.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що 26 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дідков» укладено Договір купівлі-продажу квартири, за цим договором до ТОВ «Дідков» перейшло право власності на квартиру АДРЕСА_1 звертаючись з цим позовом до суду, ТОВ «Дідков» просить захистити його права, як нового власника квартири, шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, обґрунтовуючи свою позицію представник позивача посилається на абз.2 п.34 Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де зазначено, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи (а.с.33-35), посилаючись на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, враховуючи той факт, що з 02 квітня 2016 року відповідач разом з малолітніми дітьми знялась з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, тому відсутні правові підстави для звернення до суду з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 26 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дідков» укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу у Бойко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 730. (а.с.2)

Відповідно до предмету договору, Продавець продає, а Покупець купує у приватну власність квартиру за АДРЕСА_1

Квартира належить Продавцю на підставі Іпотечного договору №2706/0708/71-457-Z-1, посвідченого 18.07.2008 року за реєстровим №2290 Голубничою О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

За змістом ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Передбачені законом способи захисту цивільних прав та інтересів закріплені у ст.16 Цивільного кодексу України, суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Власник порушеного права може скористатися не будь - яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

За змістом положень частини другої ст.386 Цивільного кодексу України, власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За нормою статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з предмету позову, ТОВ «Дідков» пред'явило позов до ОСОБА_2, як колишнього власника квартири, з вимогами визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на положення ст. ст. 316, 317, 321, 346, 383, 387, 391, 405 Цивільного кодексу України, якими регулюється захист прав власника.

Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду, позивач посилається на той факт, що відповідачем порушуються права ТОВ «Дідков», нового власника квартири, вільно розпоряджатись цим майном, однак у позовній заяві не міститься посилання на наявність обставин, які давали б підстави вважати, що з боку відповідача створюються перешкоди, які обмежують право позивача реалізувати право на користування та розпорядження житлом, ці обставини не доведено позивачем під час розгляду даної справи по суті, та не вставлено судом під час розгляду справи, в той же час відповідно до положень ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, ОСОБА_1 та її неповнолітні діти - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 були зняті з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, 02 квітня 2016 року, ці обставини підтверджені інформацією, яка викладена у листі Дніпровського районного відділу Головного управління Державіної Міграційної служби в місті Києві ДМС України від 27 квітня 2016 року вих. №05/4385. (а.с.36)

За умовами п.6 та п.8 Договору купівлі-продажу квартири від 26 квітня 2016 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дідков», передбачено, що продавець стверджує, внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі, але не виключно, малолітніх дітей, неповнолітніх, непрацездатних та інших осіб, яких Продавець зобов'язаний утримувати за законом чи договором, що підтверджується Довідкою, виданою 12.04.2016 р. за №11 Житлово-будівельним кооперативом «Політехнік-3».

Квартира, що відчужується, оглянута Покупцем до підписання цього Договору. Недоліки, які б перешкоджали використанню квартири за цільовим призначенням, на момент огляду не виявлено. Претензій до Продавця щодо якісних характеристик квартири, Покупець не має.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України)

Частиною 2 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Виходячи із загального обсягу доказів, які долучено до позову, позивачем не надано суду докази того, що відповідач, як колишній власник квартири, проживає в квартирі, що була передана в іпотеку, та в подальшому відчужена на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», більше одного року, що є предметом доказування у розумінні положень ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України.

За встановлених судом обставин, суд вважає доведеним той факт, що відповідач, до набуття позивачем права власності на квартиру, звільнила займане житлове приміщення та знялась з реєстраційного обліку разом з малолітніми дітьми, ці обставинами підтвердив в судовому засіданні представник відповідача, надавши суду докази, які підтверджують зазначені обставини, інших обставин, які б свідчили, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користування та розпорядженні квартирою, що потребує захист в судовому порядку у спосіб, визначений у позовній заяві, судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 41, 47, 55 Конституції України, ст.ст. 316-319, 325, 386, 391 та 405 ЦК України, ст. ст. 9, 109 ЖК України під правом власності слід розуміти право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і тільки власникові у повній мірі належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Тільки він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При цьому власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності, в тому числі і через суди.

В силу глави 3 ЦК України та статей 11, ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно ЦПК України, в межах заявлених вимог, в тому числі і щодо способу захисту, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зокрема, якщо власник, має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, то він може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, в тому числі, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов), або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

При цьому, з негаторним позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує правопорушення. Якщо ж перешкоди в користуванні чи розпорядженні майном усунуті, то відповідно відсутні підстави і для звернення з негаторним позовом. Зазначене у повній мірі стосується і прав власника квартири.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст.4 Цивільного процесуального кодексу України)

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов'язків. Відповідно до них цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дідков» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 41, 47, 55 Конституції України, ст.ст.3,11, 15, 16, 319, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57, 59, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України ,суд

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Дідков» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я