04 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 01 березня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Миколаїобленерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що він працював на посаді заступника начальника Кривозерського РЕМ ПАТ «Миколаївенерго».
18 березня 2015 року його призвано на військову службу у зв'язку
із оголошенням Указу Президента України від 14 січня 2015 року
№ 15 часткової мобілізації та укладено контракт про проходження військової служби до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію.
Наказом ПАТ «Миколаївобленерго» від 04 листопада 2016 року
№ 1558-к його звільнено на підставі Указу Президента України від
26 вересня 2016 року № 411/2016, п. 3 ст. 23 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» та ч. 3 ст. 36 КзПП України.
Позивач зазначав, що вказаний наказ є незаконним, оскільки рішення про демобілізацію не приймалося і особливий період, на який укладався контракт не закінчився.
Ураховуючи наведене, позивач просив скасувати наказ про звільнення, поновити його на роботі, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у сумі 15 000 грн.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 січня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним і скасовано наказ генерального директора

ПАТ «Миколаївобленерго» від 04 листопада 2016 року № 1558-к про звільнення з 28 вересня 2016 року ОСОБА_4 з посади інспектора інспекції енергонагляду групи енергоінспекції філії Кривоозерського району Західного округу з 28 вересня 2016 року.

Поновлено ОСОБА_4 на роботі у ПАТ «Миколаївобленерго» на посаді інспектора інспекції енергонагляду групи енергоінспекції філії Кривоозерського району Західного округу з 28 вересня 2016 року.

Стягнуто з ПАТ «Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 вересня

2016 року по 27 січня 2017 року у сумі 20 804 грн 70 коп. з відрахуванням із вказаної суми податків та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з ПАТ «Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської від 01 березня 2017 року рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від

27 січня 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Миколаївобленерго» просить скасувати рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області

від 27 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області

від 01 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції,

з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з їх обґрунтованості.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом

ПАТ «Миколаївобленерго» від 17 вересня 20212 року № 1628-К

ОСОБА_4 прийнято на роботу до філії Кривоозерського району групи енергоінспекції дільниці № 3 на посаду інспектора інспекції енергонагляду.

Згідно з повідомленням Любашівського районного військового комісаріату Одеської області від 07 листопада 2016 року № 1278, 18 березня 2015 року позивача призвано на військову службу до Збройних Сил України по частковій мобілізації на виконання Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію» та він проходить військову службу у даному комісаріаті.

Наказом командувача військ оперативного командування «Південь» від 19 листопада 2015 року № 72 прийнято рішення про укладання зі

ОСОБА_4 контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію.

В цей же день вказаний контракт укладено. Пункт 3 контракту передбачає, що він є строковим та укладається за погодженням сторін на термін до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію.

04 листопада 2016 року ПАТ «Миколаївобленерго» видано наказ

№ 1558-к про припинення з 28 вересня 2016 року трудового договору

зі ОСОБА_4 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, Указу Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/2016, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу».

Згідно з виписним епікризом з 15 по 23 листопада 2016 року

№ 17714 позивач перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні

у кардіоревматологічному відділенні кардіологічної клініки.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 119 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25 березня 1992 року для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Відповідно до Указу Президента України від 26 вересня 2016 року

№ 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня № 15» у вересні - жовтні 2016 року проведено звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15

«Про часткову мобілізацію», крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.

Положеннями ст. 119 КЗпП України передбачено, що на час виконання державних або громадських обов'язків, якщо за чинним законодавством України ці обов'язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівники, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» і Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу, Закону України

«Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації, та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову.

Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв'язку із оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв'язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільського господарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що особливий період в Україні розпочався 18 березня 2014 року згідно з Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, і триває по даний час, оскільки загальновідомим є факт існування іноземної агресії щодо України та дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача було незаконним, оскільки проведено з порушенням вимог ст. 119 КЗпП України.

У зв'язку із цим, висновки судів попередніх інстанції щодо стягнення

з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є правильним.

При цьому, в матеріалах справи є достатньо доказів на підтвердження обставин заподіяння позивачу моральної шкоди діями відповідача.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 січня 2017 року та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 01 березня 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго»відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 01 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко