АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 654/3306/16-ц Головуючий в І інстанції Ширінська О.Х.
Провадження №22-ц/791/1388/17 Доповідач: Ігнатенко П.Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоІгнатенко П.Я.
Суддів:Воронцової Л.П.
Полікарпової О.М.
СекретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_6 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 14 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 01 квітня 2011 року між нею та ОСОБА_7 укладено договір суборенди земельної ділянки несільськогосподарського призначення загальною площею 0,4775 га під розміщення бази відпочинку «Авіатор», яка знаходиться в с.Більшовик Голопристанського району Херсонської області. В обґрунтування своїх доводів позивачка вказує на те, що в зазначеному договорі відсутні істотні умови, а саме: не визначено сторону, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відсутні умови щодо індексації, форми внесення та не зазначено кому вноситься орендна плата; умови повернення земельної ділянки. В зв'язку з відсутністю цих умов в договорі суборенди, відповідач безоплатно користувався земельною ділянкою. Враховуючи викладене, ОСОБА_6 просила суд визнати недійсним вказаний вище договір суборенди від 01 квітня 2011 року.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 14 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, діючий в інтересах ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та пояснив, що в договорі суборенди не врегульовано всі істотні умови, чим порушено права позивачки, зокрема, орендна плата ОСОБА_7 не вносилась, намагання врегулювати питання не дали результатів. Сторони погодили розірвання договору суборенди та склали акт приймання-передачі від 01.11.2014 року, за яким земельна ділянка повернута позивачці. Окрім того, послання на пропуск строку позовної давності вважає безпідставним, оскільки при погодженні розірвання договору та повернення земельної ділянки у 2014 році, строк позовної давності було перервано, а отже при подачі позову у 2016 році він не закінчився.

Представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 апеляційну скаргу не визнав та пояснив, що умови договору його довірителем виконувались, однак письмові докази цього, зокрема, сплати орендної плати у його сторони відсутні. Посилається на те, що ОСОБА_7 оспорює угоду про дострокове розірвання договору суборенди, не заперечуючи факту складання і підписання сторонами акту приймання-передачі та повернення земельної ділянки позивачці 01.11.2014 року. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення договору оренди землі) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-78цс13, яка відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

З матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір суборенди земельної ділянки, зареєстрований відділом Держкомзему в Голопристанському районі 01 квітня 2011 року за НОМЕР_1 (а.с.7).

Зі змісту договору суборенди вбачається, що сторони погодили суму орендної плати, а також інші істотні умови договору. Земля передана ОСОБА_7 і перебувала у його користуванні до 01.11.2014 року.

Відсутність у договорі суборенди істотних умов, які б порушували права позивача та давали б підстави для визнання недійсним цього договору судом не встановлені.

Доводи позивачки щодо несплати орендної плати ОСОБА_7 не спростовані належними і допустимими доказами як в суді першої, так і апеляційної інстанції.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду встановлено порушення вимог щодо сплати орендної плати, однак це не є підставою для визнання договору недійсним. Невнесення орендної плати відповідно до умов договору та невиконання вимог ст.ст. 24,25 Закону України «Про оренду плату» є підставою для захисту порушеного права ОСОБА_6 припиненням договору шляхом його розірвання, однак такі вимоги не заявлялись.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем таких порушень її прав та законних інтересів, які б давали підстави для визнання договору суборенди недійсним, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим, судова колегія не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо відмови позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог також і з підстав пропуску нею строку позовної давності, оскільки в задоволенні позову відмовлено по суті заявлених вимог, що є самостійною підставою для такої відмови ( пункт 11 роз'яснень які містяться в постанові Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»). Окрім того, строк позовної давності у 2014 році переривався за вказаних вище обставин.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні та виключенню із його мотивувальної частини посилання суду як на підставу відмови позивачу в задоволенні позовних вимог на пропуск строку позовної давності. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИ Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_6,- задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 14 червня 2017 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання суду як на підставу відмови позивачу в задоволенні позовних вимог на пропуск строку позовної давності.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова