Справа № 520/4608/17
Провадження № 2/520/7371/17
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.,
при секретарі Єгоровій Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом
до Одеської міської ради
про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,
Позивач - ОСОБА_1 19.04.2017 року звернулась до Київського районного суду міста ОСОБА_2 з позовом до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в якому просить суд визначити їй ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3, померлої 29 липня 2010 року, терміном в два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що 29 липня 2010 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕД №255177, виданим Кам'янобрідським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції.
Після її смерті залишилась земельна ділянка, що знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Маячний, 1/5 , що підтверджується державний актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ 660494 від 09.08.2007 р.
Позивачка вказує, що відповідно до заповіту від 04.03.2003 року, ОСОБА_3 все своє майно, що буде належати їй на момент її смерті, заповідала їй - ОСОБА_1
Позивачка зазначає, що 27.01.2011 року нею було складено заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, та рекомендованим поштовим відправленням направлена до Першої Луганської держаної нотаріальної контори.
Також позивачка вказує, що після того, як вона отримала повідомлення про отримання Першою Луганською державною нотаріальною конторою повідомлення її заяви про прийняття спадщини, вона зателефонувала до нотаріальної контори де в розмові їй повідомили, що її заяву дійсно отримали та була заведена спадкова справа, після померлої 29 липня 2010року ОСОБА_3, у звязку з чим, ОСОБА_4В. вважала себе такою, що прийняла спадщину та в силу спочатку особистих причин, а потім в силу причин, що відбувалися в державі, не зверталася за отриманням свідоцтва про право на спадщину.
14.03.2017 року, як зазначає позивачка, вона звернулася до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак 16.03.2017 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було надано лист-відповідь за №92/02-14, в якому приватний нотаріус повідомила її про пропуск строку для прийняття спадщини до майна померлої ОСОБА_3, та запропонувала звернутись до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.
Позивачка вважає, що вона у встановлений строк подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до Першої Луганської державної нотаріальної контори, що підтверджується поштовим відправленням та розпискою нотаріальної контори про отримання такої заяви, однак з незрозумілої для неї причини на сьогоднішній день у спадковому реєстрі відсутні будь-які записи про відкриття спадкової справи.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
У судовому засіданні 18.09.2017 року позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, а також зазначили, що не заперечують проти заочного розгляду справи.
У судове засідання 18.09.2017 року представник відповідача не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне у матеріалах справи, але 06.06.2017 року надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника Одеської міської ради (а.с. 27).
Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
У звязку з чим, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності представника відповідача.
Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, за згодою позивачки та її представника, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та її представника, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.
У судовому засіданні встановлено, що 04.03.2003 року ОСОБА_3 було складено заповіт, з якого вбачається, що все своє майно, яке буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, вона заповідає ОСОБА_1 (а.с. 4).
Зазначений заповіт посвідчений ОСОБА_5, приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №312.
29 липня 2010 року у місті Луганські Луганської області ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1-ЕД № 255177, актовий запис №427 від 30 липня 2010року, видане Камянобрідським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції (а.с.5).
Після її смерті, 27.01.2011 року ОСОБА_1 надіслала на адресу Першої Луганської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_3, яка була отримана Першою Луганською державною нотаріальною конторою 31.01.2011 року, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 9).
З метою отримання свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1 звернулася до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 з відповідною заявою.
Листом від 16.03.2017 року №92/02-14 Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 про те, що нею пропущено строк для прийняття спадщини до майна померлої ОСОБА_3, 29.07.2010р., згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Рекомендовано звернутись до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. У Спадковому реєстрі відсутні будь-які записи про відкриття спадкової справи, після померлої 29.07.2010р. ОСОБА_3 (а.с. 7).
На виконання вимог ухвали суду Перша Сєвєродонецька державна нотаріальна контора надіслала на адресу суду інформаційну довідку зі Спадкового реєстру від 30.06.2017року, зі змісту якої вбачається, що у Спадковому реєстрі відсутні будь-які записи про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_3, померлої 29 липня 2010 року (а.с. 53).
Крім того, Перша Сєвєродонецька державна нотаріальна контора повідомила про те, що після смерті ОСОБА_3, померлої 29 липня 2010 року, з заявами про прийняття спадщини та постановою про пропущений строк прийняття спадщини до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ніхто не звертався. Архів Першої Луганської державної нотаріальної контори знаходиться на непідконтрольній території у м. Луганськ (а.с. 52).
У звязку з вищевикладеним, позивачка була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України).
Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).
На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).
Проте «право на суд» не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.
Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року). З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).
Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.
Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Відповідно до п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004року, письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщ ини. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.
Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_1, відповідно до ст. 1270 ЦК України, тобто в межах встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, звернулася до Першої Луганської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої 29 липня 2010року ОСОБА_3, однак відповідна спадкова справа заведена не була, у звязку з чим, суд вважає можливим визначити їй додатковий строк для подання такої заяви.
Зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, з урахуванням відсутності заперечень, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачкою не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213, 215, 224-228, 292, 294 ЦПК України, ст.ст. 1272 ч. 3 ЦК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.

Головуючий Калініченко Л. В.