АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

05 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Лапчевської О.Ф.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1,

на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 22 липня 2013 року

у справі за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2013 року головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві ДикихО.О. (далі - ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві), посилаючись на те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує свої боргові зобов'язання за рішенням суду, а у разі його виїзду закордон виконати рішення суду взагалі неможливо буде виконати.

УхвалоюОболонського районного суду м. Києва від 22 липня 2013 року задоволено подання державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України та тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань згідно рішення Господарського суду м. Києва від 12.10.2010.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що у суду були відсутні підстави для задоволення подання, оскільки державним виконавцем не наведено обставин, які свідчать про навмисне та спрямоване ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Зазначав також, що державним виконавцем на обґрунтування своїх вимог не надано жодних доказів, що ОСОБА_1 тривалий час ухиляється від виконання рішення суду приховує доходи, майно, змінював місце проживання чи роботи, перешкоджає в реалізації арештованого майна.

ОСОБА_1, посилаючись на те, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України порушує його конституційні права на свободу пересування, просив скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 22 липня 2013 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Оболонський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1, будучи повідомленим про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 12.10.2010, від 07.11.2011 та від 24.11.2011, тривалий час не виконує рішення суду, що свідчить про ухиляння боржника від виконання судового рішення, а тому наявні правові підстави для задоволення подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає його правильним, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 12 жовтня 2010 року стягнуто з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Відрадненське» Солом'янської районної у м. Києві ради 38 135,83 грн. боргу та 614,07 грн. судових витрат.

На виконання вказаного рішення Господарським судом м. Києва 26 жовтня 2010 року видано наказ № 30/68 про примусове виконання рішення Господарського суду м. Києва від 12.10.2010, яке набрало законної сили 26.10.2010 (а.с. 41).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 07 листопада 2011 року стягнуто з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Меблі ЛВС» борг у сумі 100 692,00 грн. та судові витрати у розмірі 1242,92 грн.

На виконання рішення від 07.11.2011 Господарським судом м. Києва 25 листопада 2011 року видано наказ № 41/475 про примусове виконання рішення Господарського суду м. Києва від 07.11.2011, яке набрало законної сили 25.11.2011 (а.с. 26).

24 листопада 2011 року Господарським судом ухвалено рішення про стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівс-КМ» заборгованості в сумі 74 650,00 грн. та судові витрати у розмірі 982,50 грн.

На виконання рішення суду від 24.11.2011 Господарським судом м. Києва 16 грудня 2011 року видано наказ № 38/450 про примусове виконання рішення Господарського суду м. Києва від 24.11.2011, яке набрало законної сили 12.12.2011 (а.с. 33).

27.02.2013 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського РУЮ у м. Києві Диких О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 36743800 про примусове виконання наказу № 41/475 від 25.11.2011 (а.с. 24); 05.03.2013 - постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 36862970 про примусове виконання наказу № 38/450 від 16.12.2011 (а.с. 31); 14.05.2013 - постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 37842218 про примусове виконання наказу № 30/68 від 26.10.2010 (а.с. 39).

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що рішення суду є обов'язковим до виконання.

Пунктом 19 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 17.02.2017 (далі - Закон) передбачено, що виконавець зобов'язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Положенням статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Приписи наведених положень закону вказують на те, що наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, та від яких особа ухиляється, є підставою для обмеження такої особи у праві виїзду за межі України.

Зокрема, про ухиляння боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків свідчать наступні дії: вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, установлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; несвоєчасне з'явлення за викликом державного виконавця; неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем при примусовому виконанні рішення суду вчинені усі можливі виконавчі дії, а саме: зроблено запити до відповідних органів щодо наявності у ОСОБА_1 рухомого та нерухомого майна, наявність банківських рахунків; винесено постанову про арешт коштів боржника; винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; здіснено неодноразові виклики боржника до виконавчої служби для сплати боргу або надання підтверджуючих документів про сплату.

Крім цього, державним виконавцем направлено ОСОБА_1 копії постанов про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Документи надсилалися за адресою: АДРЕСА_1, яку ОСОБА_1 також зазначив в своїй апеляційній скарзі.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме копією виконавчого провадження, долученого державним виконавцем до подання (а.с. 7-41).

Наведені вище обставини підтверджують факт того, що ОСОБА_1 відомо, що існують зобов'язання, покладені на нього судовим рішенням.

Однак, будучи обізнаним про наявність зобов'язання, ОСОБА_1 не виконує рішення суду протягом тривалого часу, що свідчить про ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання судового рішення та факт такого ухиляння, оскільки такі доводи ґрунтуються на особистому тлумаченні боржником слова «ухилення».

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так:

1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають не лише у навмисному, а також у іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

В матеріалах справи наявні докази, досліджені судом першої інстанції, які свідчать про те, що боржник свідомо ухилявться від виконання обов'язку, а саме мав змогу виконати зобов'язання, що найменше частково, але не робив цього без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи рішення суду про стягнення заборгованості на загальну суму 213 495,83 грн. не виконуються з 2010 та 2011 років, про що достовірно відомо ОСОБА_1, а статтею 129-1 Конституції України визначено, що рішення суду є обов'язковим до виконання.

Матеріали справи не містять доказів, що боржник вчиняв дії для реалізації належного нерухомого майна, повідомляв державного виконавця про одержаний дохід та вчиняв інші дії на погашення існуючого зобов'язання. Крім того в матеріалах справи відсутні докази наявності непереборної сили та того, що боржник є непрацездатним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення подання, оскільки обов'язковість рішення закріплено у ч. 1 ст. 14 ЦПК України, якою передбачено, що судові рішенні, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають негайному виконанню на території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Доводи ОСОБА_1 про те, що задовольняючи подання, суд першої інстанції позбавив його права на вільне пересування та право вільно покидати Україну та повертатися до України не заслуговують на увагу судової колегії, оскільки обмеження у праві виїзду за межі України є тимчасовим і діє до виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням суду, а матеріали справи містять докази, що у ОСОБА_1 наявні невиконані боргові зобов'язання.

Ураховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції питання щодо тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України вирішено з дотриманням норм процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі таких висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу судової колегії.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1, ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 22 липня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/10155/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9102/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Сушко Л.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.