05.09.2017 227/2819/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Тимофєєвої Г.Л.,

при секретарі Сухіна О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 04 вересня 2017 року звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті його матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 року у м.Донецьк, Україна. Свою заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_8 р. за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 померла його мати ОСОБА_2, про що КЗ «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 4» м. Донецька видано лікарське свідоцтво про смерть №365 від 01.06.2017 р.

При зверненні до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану з метою державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть йому було відмовлено, з тих підстав, що для підтвердження факту смерті, пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті". Встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення та необхідно для отримання свідоцтва про смерть виданого державним органом України.

Заявник у судове засідання не з'явився. Надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності.

Зважаючи на викладене, керуючись ч. 2 ст. 158 та ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд, вважає за можливе, розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст. 257-1 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, зареєстрованого «Куйбишевским р - бюро Загс г. Сталино» (російською мовою), актовий запис №3463 від 20 листопада 1959 р. (а.с.9).

Згідно ксерокопії паспорту громадянина України НОМЕР_3, виданого 03 листопада 2001 року Куйбишевським РВ ДМУ України в Донецькій області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженець м.Донецьк, зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с.4-5).

Відповідно до довідки від 29 серпня 2017 року № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1, тобто заявник по справі, на теперішній час фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.7).

Як вбачається з копії лікарського свідоцтва про смерть № 365 від 01 червня 2017 року, виданого КЗ «Центр первинної медико - санітарної допомого № 4» м.Донецька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року у Київському районі м.Донецьк. Зазначена безпосередньо причина смерті - церебральний атеросклероз з гіпертензією. Вказану обставину підтверджує довідка про причину смерті від 01 червня 2017 р., що видана цією медичною установою (а.с.10).

Як вбачається з листа № 15.32-1483 від 04.09.2017 р. Добропільський районний відділ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області відмовив у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 з підстав, того, що заявником надані документи, форма яких не відповідає формі, визначеній Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті" (а.с.8).

Крім цього, суд бере до уваги додані до матеріалів справи фотокартки, з місця поховання ОСОБА_2 (а.с.12).

Встановлення факту має юридичне значення, оскільки у відповідності до ст. 17 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово - медичною установою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Крім цього, форма медичних документів, які були надані заявником не відповідають формі, визначеній Наказом Міністерства охорони здоров'я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті» від 08.08.2006 року №545, вони є недійсними та не створюють правових наслідків, оскільки видані на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Втім, згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, органами реєстрації актів цивільного стану, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Суд враховує роз'яснення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2017р., викладені в інформаційному листі № 9-1130/0/4-16 від 15.04.2017р. щодо розгляду справ зазначеної категорії.

Крім того, згідно позиції Верховного суду України, викладеної в п. 18 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

З урахуванням викладеного, оцінивши усі зібрані по справі докази, які у їх сукупності підтверджують факт смерті особи, приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту смерті та з метою захисту прав і свобод заявника, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті його матері ОСОБА_2 оскільки в даному випадку це єдиний спосіб отримати свідоцтво про смерть, виданого державним органом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 212-215, 223, 234, 257-1, 259 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи,- задовольнити.

Встановити юридичний факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженки м.Донецьк, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року в м.Донецьк, Україна, в результаті церебрального атеросклерозу з гіпертензією.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті.

На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Г.Л.Тимофєєва

05.09.2017