Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/619/17

Провадження №2/377/279/17

08 вересня 2017 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф., при секретарі Щуковській А.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

У С Т А Н О В И В:

03 серпня 2017 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачкою.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідачка перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 лютого 2003 року виконкомом Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області, актовий запис № 07. Під час шлюбу в сторін народився син: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Причиною звернення до суду стало те, що подружнє життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та обовязки. Шлюбні відносини припинились з вересня 2016 року.

У судове засідання позивач та відповідачка не зявилися, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу.

Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, виданого 14 лютого 2003 року виконкомом Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області, копія якого долучена до справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 14 лютого 2003 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 07. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_1, дружині ОСОБА_1.

Під час шлюбу в сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є позивач, мати відповідачка, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи.

Як вбачається із змісту позовної заяви, подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, а також через різні погляди на сімейне життя та обовязки. В звязку з чим виникали сварки, які поступово призвели до того, що позивач та відповідачка стали зовсім чужими людьми. Подружні відносини між ними припинилися з вересня 2016 року. З цього часу спільне господарство не ведеться. За домовленістю між ними син залишається проживати разом з батьком, позивачем у справі.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сімї неможливо.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що сімя розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки і відповідача.

Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно поданої до суду заяви відповідачка бажає надалі іменуватися прізвищем ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 213 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 14 лютого 2003 року виконкомом Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області, актовий запис № 07.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 гривень.

Прізвище дружини після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Ф. Теремецька