Справа № 344/5459/17
Провадження № 2/344/2438/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Островського Л.Є.,

при секретарі с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру стягуваних аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат та аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру стягуваних аліментів, стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1600 грн., мотивуючи тим, що в нього нерегулярний та мінливий дохід у звязку з відсутністю працевлаштування, погіршенням матеріального становища, оскільки проживає з жінкою з якою несе витрати на оренду квартири, спільний побут, що збільшує місячні видатки. Відповідачка ОСОБА_3 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дочку ОСОБА_4 в розмірі 7000 грн., які повязані з розвитком та оздоровленням дитини на морі та стягнення аліментів в розмірі 35% від доходу позивача-відповідача до досягнення дитиною повноліття.

Представник позивача - відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити та заперечив щодо позовних вимог ОСОБА_3

Відповідачка - позивачка в судовому засіданні вимоги позову заперечила з мотивів викладених в письмових запереченнях, просила в задоволенні позову відмовити, вважає, що підстав для зміни способу та розміру стягнення аліментів немає. Свій позов про стягнення додаткових витрат та аліментів на утримання дитини підтримала в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.04.2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі не менше 1/3 від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму до досягнення нею повноліття (а.с.4-5).

Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_1 України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно.

За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту позовних вимог позивач-відповідач фактично просить суд змінити спосіб присудження аліментів із частки (відсоток) від заробітку на тверду грошову суму.

Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 143 цс 13, зазначив, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Позивач-відповідач за зустрічним позовом просить змінити спосіб сплати та розмір аліментів посилаючись на те, що в нього нерегулярний, мінливий дохід та погіршення матеріального становища, однак, такі твердження є безпідставними, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких своїх вимог суду не надав.

Згідно ст. 185 Сімейного кодексу України (надалі СК України), той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Позивачкою на підтвердження вимог, які вона понесе у майбутньому у звязку із оздоровленням дочки жодних документів, квитанцій чи рахунків про вартість поїздки не надано.

Відповідно до ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Сторонами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги сторін є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, ст. ст. 75, 180, 181, 182, 183, 184, 192 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 11, 88 Цивільно-процесуального кодексу України, п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», керуючись ст. ст. 60, 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру стягуваних аліментів та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат та аліментів на утримання дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Є. Островський