Ухвала

іменем україни

6 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Мале колективне багатопрофільне підприємство «Георад», Київська міська рада, про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визнання права на приватизацію, зобов'язання не чинити перешкоди в приватизації земельної ділянки, визнання правомірним акта встановлення та погодження в натурі зовнішніх меж земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від

22 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2016 року,

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_4 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1. Рішенням Київської міської ради від 6 жовтня 2011 року їм передано у приватну власність для обслуговування житлового будинку і господарських споруд земельну ділянку площею 0,10 га у рівних частках. Зазначала, що з метою виділення в натурі та подальшої приватизації належної їй частини земельної ділянки звернулась до землевпорядної організації, яка виготовила акт встановлення та погодження зовнішніх меж спірної земельної ділянки, але відповідач відмовився підписати його.

Ураховуючи викладене та зміну предмету позову, ОСОБА_3 просила: визначити порядок користування земельною ділянкою площею

0,10 га, яка розташована по АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно з їхніми частками у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1, а саме: відповідно до плану поділу земельної ділянки ОСОБА_3 виділити у користування частину земельної ділянки, точки повороту меж якої позначено літерами в дужках, тобто від (А) до (Б), від (Б) до (В) від (В) до (Г) від (Г) до (А), а ОСОБА_4 частину земельної ділянки, точки повороту меж якої позначено літерами без дужок, тобто від А до Б, від Б до В від В до А; визнати за ОСОБА_3 право на приватизацію земельної ділянки в розмірі, що відповідає її частці у домоволодінні від загального розміру земельної ділянки, що знаходиться у спільному з відповідачем користуванні. Зобов'язати відповідача не чинити перешкод в здійсненні ОСОБА_3 приватизації земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 в розмірі що відповідає її частці у домоволодінні за вказаною адресою, саме: 1/2 від загального розміру земельної ділянки що знаходиться у їхньому спільному з відповідачем користуванні; Визнати акт встановлення та погодження в натурі (на мсцевост зовнішніх меж землекористування

від 9 липня 2014 року відповідно до якого ОСОБА_3, має намір приватизувати частину земельної ділянки, точки повороту меж якої визначено літерами в дужках, а саме: від (А) до (Б), від (Б) до (В) від (В) до (Г) та від (Г) до (А).

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3. просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що у випадку непідписання акту погодження меж спір про право відсутній. Зазначав, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

Установлено, що ОСОБА_3 на підставі договору міни

від 3 листопада 1999 року на праві власності належить 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_4 є власником іншої 1/2 частки цього ж будинку на підставі договору купівлі-продажу від 9 квітня 2005 року.

Рішенням Київської міської ради від 6 жовтня 2011 року сторонам передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд загальною площею 0,10 га в рівних частках, тобто по 1/2 частці кожному.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на те, що з метою реалізації права на приватизацію Ѕ спірної земельної ділянки вона звернулася до землевпорядної організації, яка виготовила акт встановлення та погодження зовнішніх меж спірної земельної ділянки, але відповідач його не підписує.

Відповідно до ст. 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Способи захисту цивільних прав визначені в ст. 16 ЦК України.

Так, приписами ст. 16 ЦК УКраїни визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник або землекористувач може вимагати усунення порушень його прав на землю.

Отже, відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України способом захисту цивільних прав, у тому числі у сфері земельних правовідносин, є право власник або землекористувач на усунення порушень його прав на землю.

З обставин справи, встановлених судом, убачається, що між справи існує спір щодо земельної ділянки, яка перебуває у спільному користуванні сторін.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи попередні судові рішення, ухвалені у даній справі та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, суд касаційної інстанції не погодився з висновком суду про те, що питання встановлення порядку користування земельною ділянкою має вирішуватись після приватизації спірної земельної ділянки.

Проте погоджуючись з рішення місцевого суду про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 214, 315, 338 ЦПК України належним чином вимоги ухвали суду касаційної інстанції не виконав.

Так, за змістом ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Згідно з п. "б" ч. 2 ст. 198 ЗК України кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Мотивуючи ухвалу, апеляційний суд посилався на те, що позивач просить визначити порядок користування розмір земельної ділянки, який визначений на плані поділу земельної ділянки, залучений позивачем до уточненої позовної заяви відповідає Витягу з бази даних земельного кадастру та становить 1 108,12 га, однак доказів на підтвердження правомірності користування земельною ділянкою поза межами 0,10 га позивачем не надано.

Відповідно до частин 1,2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.

Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (ч. 5 ст. 319 ЦК України).

Обґрунтовуючи заяву про зміну предмету позову, ОСОБА_3 посилалась на те, що після остаточних вимірів меж земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 в користуванні ОСОБА_3 перебуває земельна ділянка площею 0,0500 га, про що зазначено в акті встановлення та погодження в натурі (на місцевості) зовнішніх меж землекористування. Вказувала, що саме така площа спільної земельної ділянки відповідає розміру належної їй частини будинку № 19, розташовану за вказаною адресою.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Перевіряючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції суд, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 57, 59, 212, 303, 315 ЦПК України не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не дав належної оцінки доводам позивача, яким обґрунтовано вимоги та письмовим доказам на їх підтвердження, у рішенні не навів відповідні мотиви та правову норму, з яких підстав не можливо встановити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками будинку, запропонований позивачем, у межах її частки.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська