Справа № 535/783/17
Провадження № 2/535/403/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року смт Котельва

КОТЕЛЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

Головуючого - Мальцева С.О.;

з секретарем судового засідання - Білик Н.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Котелевського району Полтавської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області - ,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 селищної ради Котелевського району Полтавської області, в якому просить:

- встановити факт родинних відносин як рідних тітку і племінницю між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, та ОСОБА_3, яка померла 20.03.2000 року.

- встанови факт, що державний акт серії Р1 №523897 на право приватної власності на землю, площею 3,18 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території ОСОБА_2 селищної ради Котелевського району Полтавської області, виданий 29.05.2001 року на підставі рішення 14-ї сесії 23 скликання ОСОБА_2 селищної ради народних депутатів на ім'я ОСОБА_4, дійсно належить ОСОБА_3, яка померла 20.03.2000 року.

- визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на спадкове нерухоме майно в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 3,18 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №523897, виданого ОСОБА_2 селищною радою, 29 травня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1654, яка до дня смерті належала померлій ОСОБА_3, яка померла 20.03.2000 року.

Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином.

Позивач ОСОБА_1 через канцелярію Котелевського районного суду Полтавської області подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 селищна рада Котелевського району Полтавської області в судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином, надали до канцелярії суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, в заяві зазначили, що позовні вимоги визнають повністю, наслідки визнання позову передбачені ч. 4 ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України їм відомі та зрозумілі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області у судове засідання не зявився, до канцелярії суду надали заяву з проханням розглянути справу без участі представника, у прийнятті рішення покладаються на розсуд суду.

Третя особа, ОСОБА_2 державна нотаріальна контора повідомлена належним чином, надали письмову заяву, в якій зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі, розгляд справи провести без участі державного нотаріуса.

Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) є спадкоємницею за законом після померлої 20.03.2000 року тітки ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії І-КЕ №147600, від 20.03.2000 року) (а.с. 15).

На момент смерті тітки, ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_5 постійно проживали з нею у будинку за адресою смт. Котельва, вул. Миколаївська 116 (стара назва вул. Леніна 116, Леніна 104). Зазначене підтверджується довідкою ОСОБА_2 селищної ради №1530 від 31.03.2017 року (а.с. 19).

Після смерті тітки вона фактично вступила в управління спадковим майном померлої та почала безпосередньо володіння правовстановлюючими документами на нього.

Проте при усному зверненні до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори із питання оформлення спадкових прав після померлої 20.03.2000 року ОСОБА_3, їй було надано відповідь №717/01-16 від 19.07.2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії та розяснено процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Зокрема повідомлено, що згідно архівних даних, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась, свідоцтво про спадщину за законом не видавалось. Окрім того повідомлено, що відсутні документи які підтверджують факт родинних відносин, а належність державного акту на право приватної власності на землю саме ОСОБА_3 не можливо встановити через технічну помилку у державному акті при написанні імені власника землі (а.с. 18).

Спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 - земельна ділянка, площею 3,18 га за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р-1 №523897 має перейти у спадок ОСОБА_1, але відмова у вчиненні нотаріальної дії свідчить про перешкоди в оформленні спадкових прав у нотаріальному порядку.

У відповідності з ч. 1 п. 5 ст. 234, п. 1 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами при неможливості відновлення втрачених документів.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Мати, ОСОБА_6, яка померла 27.02.1995 року є рідною сестрою ОСОБА_3, яка померла 20.03.2000 року.

Документи які збереглись, та підтверджують факт їх родинних стосунків є свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 серії 1-КЕ №286645 в якому значиться прізвище ОСОБА_6 та по-батькові Кузьмівна (а.с. 16).

Факт родинних відносин позивача та її матері ОСОБА_6 підтверджено свідоцтвом про народження ОСОБА_7 серії 1-КЕ №258318 (а.с. 17).

Встановлення зазначеного факту необхідно для реалізації спадкових прав, оскільки відсутні всі необхідні документи для посвідчення родинних зв'язків зі спадкодавцем.

Як встановлено п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Державний акт серії Р1 №523897 на право приватної власності на землю, площею 3,18 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території ОСОБА_2 селищної ради Котелевського району Полтавської області, виданий 29.05.2001 року на підставі рішення 14-ї сесії 23 скликання ОСОБА_2 селищної ради народних депутатів на ім'я ОСОБА_4.

Проте згідно свідоцтва про смерть серії І-КЕ №147600, від 20.03.2000 року правильне імя особи, на яку видано зазначений акт «Елизавета» (а.с. 15).

Законодавством не визначено органу, до повноважень якого входить усунення помилок в раніше виданих правовстановлюючих документах на землю, а також не передбачено порядку усунення таких помилок.

Тому, відділ Держгеокадастру у Котелевському районі позбавлений можливості видати новий правовстановлюючий документ (державний акт) на землю, або виправити чи внести зміни до існуючого державного акту.

Таким чином врегулювати питання, щодо виправлення описки у державному акті на право власності на земельну ділянку, у позасудовому порядку не має можливості.

Через не правильне написання імені ОСОБА_3 існують складнощі у оформленні спадкових прав на зазначену земельну ділянку.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української УРСР.

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року, що діяла на час виникнення правовідносин визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Положеннями статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилася.

Як вбачається з положень п. 113 Інструкції вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 18/5 від 14. 06. 1994 р., яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07. 07. 1994 р. за № 152/361 та була чинна до 03. 03. 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР ). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Так, ОСОБА_1 у 2000 році почала фактично управляти спадковим майном, та безпосередньо володіти правовстановлюючими документами на нього.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст.530 при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Проте, оскільки рідна сестра спадкодавця - ОСОБА_6 померла, не успадкувавши майно своєї сестри, відповідно до ч.3 статті 1266 Цивільного кодексу України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до п. 10 роз'яснень Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу та інших цивільно-правових угод, прийняття спадщини.

Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Котелевського району Полтавської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності відповідно до вимог ст. 3 ч. 1 п. п. 5, 6 Цивільного кодексу України.

Підсумовуючи все вище викладене суд, вважає за необхідне встановити факт родинних відносин як рідних тітку і племінницю між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, та ОСОБА_3, яка померла 20.03.2000 року та встановити факт, що державний акт серії Р1 №523897 на право приватної власності на землю, площею 3,18 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території ОСОБА_2 селищної ради Котелевського району Полтавської області, виданий 29.05.2001 року на підставі рішення 14-ї сесії 23 скликання ОСОБА_2 селищної ради народних депутатів на ім'я ОСОБА_4, дійсно належить ОСОБА_3, яка померла 20.03.2000 року.

Підсумовуючи все вище викладене суд, вважає, що ОСОБА_1 є спадкоємець за законом земельної ділянки площею 3,18 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №523897, виданого ОСОБА_2 селищною радою, 29 травня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1654, яка до дня смерті належала померлій ОСОБА_3, яка померла 20.03.2000 року.

Керуючись ст. 548, 549 1258, 259, 265, ЦК України, в редакції 1963 року, враховуючи положення Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», ОСОБА_8 Спеціалізованого суду України, з розгляду цивільних і кримінальних справ, №24-753/0/4-13, від 16.05.2013 року, ст.ст.5,10, 60, 61, 88, 174,213-215, 218, 256,259 ЦПК України,

ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1225, 1258, 1268, 1296 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Котелевського району Полтавської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області - задовільнити повністю.

Встановити факт родинних відносин як рідних тітку і племінницю між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, та ОСОБА_3, яка померла 20.03.2000 року.

Встанови факт, що державний акт серії Р1 №523897 на право приватної власності на землю, площею 3,18 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території ОСОБА_2 селищної ради Котелевського району Полтавської області, виданий 29.05.2001 року на підставі рішення 14-ї сесії 23 скликання ОСОБА_2 селищної ради народних депутатів на ім'я ОСОБА_4, дійсно належить ОСОБА_3, яка померла 20.03.2000 року.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на спадкове нерухоме майно в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 3,18 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №523897, виданого ОСОБА_2 селищною радою, 29 травня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1654, яка до дня смерті належала померлій ОСОБА_3, яка померла 20.03.2000 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, мають право на його оскарження протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Котелевського районного суду

Полтавської області ОСОБА_9