Єдиний унікальний номер 233/555/17 Номер провадження 22-ц/775/1035/2017
Єдиний унікальний номер 233/555/17 Головуючий у 1 інстанції Мартиненко В.С.
Номер провадження 22-ц/775/1035/2017 Доповідач Мірута О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мірути О.А.

суддів Соломахи Л.І., Хейло Я.В.

за участю секретаря Яворського О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди

У Х В А Л И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в наступному уточнив (а.с. 36), в якому просив стягнути з ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» середній заробіток за час затримки розрахунку та за час вимушеного прогулу , з урахуванням індексації, а також грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві посилався на те, що при звільненні 29.12.2016 року з підприємства ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» йому не була видана трудова книжка, а також не проведений розрахунок по заробітній платі, сума якої сторонами не оспорювалась, в звязку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача суму грошових коштів, яка складається з наступного: середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з 29.12.2016 р. по 24.01.2017 р. з індексацією в розмірі 4817,44 грн., середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок затримки видачі трудової книжки за період з 29.12.2016 по 03.01.2017 р. в розмірі 916 грн. 35 коп., а також моральної шкоди у розмірі 3000 грн., яку обґрунтував душевними стражданнями від факту неотримання заробітної плати.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача : середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.12.2016 р. по 22.01.2017 р. в розмірі 3184,00 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.12.2016 по 03.01.2017 р. включно в розмірі 398 грн. 00 коп., а також моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, обґрунтувавши її наступним.

При обчисленні середньої заробітної плати ОСОБА_1 суд неправильно взяв два повних місяці його роботи, без урахування обовязкових утримань із заробітної плати, що була нарахована в умовах неповного робочого тижня. Вважає неправильним одночасне застосування стягнення за ст. 117 КЗпП України та за ч. 5 ст. 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку. Також вважає, що позов не повинен бути задоволеним, оскільки наявність висновку Донецької торгово-промислової палати від 06.08.2014 року №2199 виключає вину підприємста в спірних правовідносинах, а тому і обов»язок у відшкодуванні заявлених позивачем виплат.

У судове засідання сторони не зявились, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності із положеннями ст.74 ЦПК України.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить розглянути справу без його участі (а.с. 169).

Відповідач ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» 23.08.2017 року подало суду заяву про підтримання доводів апеляційної скарги та розгляд справи без участі його представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін, які не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював у структурному підрозділі ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» - Костянтинівському управлінні по газопостачанню та газифікації на посаді юрисконсульта з 05.10.2016 року по 29.12.2016 року, з 4 х денним робочим тижнем. Близько 16 години 29.12.2016 року ОСОБА_1 та роботодавцем було погоджено звільнення в той же днем за угодою сторін, про що того ж дня було винесено відповідний наказ №188-К. Ознайомлення з наказом про звільнення та видача трудової книжки ОСОБА_1 відбулись 03.01.2017 року, остаточний розрахунок по заробітній платі було зроблено 23.01.17 року, шляхом перерахування коштів в розмірі 1561, 96 грн. на банківський рахунок, які ОСОБА_1 отримав 24.01.2017 року. Зазначені обставини підтверджуються копіями трудової книжки, наказу №188-к від 29.12.2016 р., витягу з особової картки працівника та платіжного доручення №383 від 23.01.2017 р. Зазначені обставини сторонами не оспорювалися.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що встановлена наявність вини відповідача зобов»язує його здійснити виплату працівнику середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд не враховує, в підтвердження обставин непереборної сили, сертифікати Донецької торгово-промислової палати, оскільки сертифікати видаються по кожному окремому договору. Інших обставин непереборної сили, ніж ті, що засвідчені сертифікатами, на час порушення зобов»язання не існувало, щодо неможливості вчасно розрахуватися по заробітній платі за трудовими договорами відповідач до ТППУ не звертався. Під час визначення умов трудового договору роботодавець врахував обставини непереборної сили та врахував їх. Виплата середнього заробітку за затримку розрахунку по заробітній платі при звільненні є притягненням роботодавця до відповідальності за порушення трудового законодавства, а виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу - є відшкодування шкоди робітнику, тобто має компенсаційний характер, тому одночасне їх застосування можливе. Не здійснення з робітником тривалий час розрахунку по заробітній платі, а також створення умов для вимушеного прогулу призвели до моральних страждань позивача, втрату нормальних життєвих зв»язків і вимагає від робітника додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів не погоджується с висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та частково погоджується в частині стягнення моральної шкоди з огляду на наступне.

Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За положеннями ст.ст. 117 , 235 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні, також за затримку видачі трудової книжки є наявність вини підприємства.

Ч.1 ст. 9 ЦК України передбачено, що положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникли у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведені ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював у структурному підрозділі ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» - Костянтинівському управлінні по газопостачанню та газифікації на посаді юрисконсульта з 05.10.2016 року по 29.12.2016 року.

29.12.2016 року ОСОБА_1 за наказом №188-К був звільнений.

Трудова книжка ОСОБА_1 була видана 03.01.2017 року.

Остаточний розрахунок по заробітній платі здійснений 23.01.17 року шляхом перерахування коштів в розмірі 1561, 96 грн. на банківський рахунок, які ОСОБА_1 отримав 24.01.2017 року.

Зазначені обставини підтверджуються копіями трудової книжки, наказу №188-к від 29.12.2016 р., витягу з особової картки працівника та платіжного доручення №383 від 23.01.2017 р.

Ці обставини відповідачем не оспорюються і не є доводами апеляційної скарги.

Відповідно до висновку Донецької торгово-промислової палати: № 2059 від 30.07.2014 року (а.с. 68-69) засвідчено настання обставин непереборної сили ( наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв»язку із цим антитерористичної операції) з 01 липня 2014 року для Публічного акціонарного товариства ««По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов»язкових платежів.

Отже, настання непереборної сили, що встановлене цим висновком, свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України.

Такий правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16.

Тому доводи апеляційної скарги щодо неправомірності встановлення вини відповідача та стягнення з нього на користь позивача ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та за затримку видачі трудової книжки є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з постановленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Також, колегія суддів не може погодитись із одночасним застосуванням стягнення середнього заробітку за статтею 117 КЗпП України та за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це не є співмірним з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

Тому при здійсненні стягнення зазначених сум, суд повинен враховувати, яким порушенням викликане більш тривале порушення трудових прав.

Такий правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16.

Тому апеляційна скарга в цій частині заслуговує на увагу, але не впливає на вищевикладений висновок суду апеляційної інстанції.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилання суда першої інстанції при вирішенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди на ст. 23 ЦК України і не посилання на ст. 237-1 КЗпП України є неправильним.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від

форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про доведеність спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки судом встановлено, що дійсно мале місце порушення прав позивача на отримання розрахунку при звільненні. Таке порушення тривало менше місяця та безумовно, як встановив суд першої інстанції, призвело до душевних страждань позивача. Але при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції безпідставно врахував ступень вини відповідача, тому його розмір підлягає зміні.

Колегія суддів вважає, що порушення прав ОСОБА_1 на отримання розрахунку при звільненні призвело до його моральних страждань, оскільки змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує конкретні обставини справи, а саме тривалість та характер порушення прав позивача, тяжкість і істотність вимушених змін у житті та зусиль, вжитих для відновлення порушених прав та визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у 100 гривень.

На підставі викладеного, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу- скасуванню, а в частині стягнення моральної шкоди зміні.

В зв»язку з частковим задоволенням позовних щодо стягнення моральної шкоди, у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України з Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на користь держави підлягає стягненню судового збору, які розраховуються наступним чином: 10000: 3000 = 3,3%; 640 х 3,3% = 21,12 гривень.

Керуючись ст.ст. 303,307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» задовольнити частково .

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2017 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 30 грудня 2016 року по 22 січня 2017 року включно в розмірі 3184 (три тисячі сто вісімдесят чотири ) гривні та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період часу з 30 грудня 2016 року по 03 січня 2017 року включно в розмірі 398 (триста дев»яносто вісім) гривень - скасувати, в частині стягнення відшкодування моральної шкоди та стягнення судового збору змінити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 (сто) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в дохід держави судовий збір в розмірі 21 (двадцять одну) гривню 12 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: