Справа № 750/5061/17 Провадження № 22-ц/795/1639/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Карапута Л. В. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка Є.М.,
суддів:Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,
при секретарі:Нечасному О.Л.,
за участю:представника позивача ОСОБА_5,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та відсотків,

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 липня 2017 року задоволено позов ОСОБА_6, стягнуто з ПАТ «Українська інноваційна компанія» на користь позивача заборгованість за договором про розміщення банківського вкладу №10-1384875 від 17 вересня 2015 року в розмірі 1497,96 доларів США, яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 1162,76 доларів США та заборгованості по відсотках в розмірі 335,20 доларів США. Також стягнуто з відповідача 640 грн. судового збору на користь держави.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ «Українська інноваційна компанія» звернулося до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду в частині стягнення заборгованості по сплаті відсотків на суму 335,20 доларів США скасувати в повному обсязі, в частині стягнення заборгованості за договором розміщення банківського вкладу на суму 1497,96 доларів США - скасувати частково та стягнути на користь ОСОБА_6 фактичну заборгованість в сумі 371,13 долари США.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом прийнято до розгляду позовну заяву з порушенням вимог ст.ст.119, 120 ЦПК України, адже ОСОБА_6 не було сплачено судовий збір. Апелянт вважає, що позивач в даній категорії справ не звільняється від сплати судового збору, тому суд мав залишити позов без руху, адже представник ПАТ «Українська інноваційна компанія» наголошував на цьому в судовому засіданні, а в подальшому залишити позов без розгляду. Крім того, апелянт вважає, що судом не вірно було визначено суму сплати судового збору, яка мала бути сплачена позивачем при подачі позову, ця сума повинна складати як мінімум 8000 грн.

Також апелянт зазначає, що вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації. А оскільки тимчасова адміністрація була введена 24 грудня 2015 року і на той час курс долара становив 22,997289 грн., то позивачу було виплачено не 7837,24 долари США, як він вважав, а 8969,67 доларів США. З залишком боргу перед позивачем в розмірі 371,13 долари США відповідач погоджується.

Не погоджується відповідач і з відсотками, нарахованими в період з 19 грудня 2015 року по 25 травня 2017 року, оскільки під час тимчасової адміністрації відсотки взагалі не нараховуються, тому дані вимоги є безпідставними. Вказує також, що згідно ч.8 ст.49 Закону України «По систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними, а 22 березня 2016 року Правлінням НБУ було прийнято постанову №180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанк», а Виконавчою дирекцією ФГВФО - рішення №385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Апелянт зазначає також, що в правовій позиці Постанови ВСУ по справі №6-37цс16 зазначено: «враховуючи сутність пені та беручи до уваги вимоги постанови Правління НБУ, якою встановлено обмеження щодо здійснення виплат банками на певний період, не можна кваліфікувати дії банку як неналежне виконання покладених на нього зобов'язань». Однак судом першої інстанції на дану обставину не звернуто увагу.

Апелянт зазначає, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів меморіальним ордером №402829 від 25 травня 2016 року визнано акцептовані вимоги ОСОБА_6 4 черги Реєстру кредиторів за №2209/0/7-16 від 18 квітня 2016 року, на суму 371,13 доларів США, що еквівалентно 9327 грн. 87 коп., які були затверджені рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №755 від 18 травня 2016 року. В той же час, всі позовні вимоги позивача по виплаті відсотків за користування вкладом після 24 грудня 2015 року є безпідставними, на думку апелянта, з огляду на те, що законом чітко передбачено про те, що під час введення тимчасової адміністрації усі нарахування по відсоткам припиняються.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем зобов'язання за договором в повному обсязі не виконані, тому залишок депозитного вкладу в розмірі 1162,76 доларів США, а також 10% відсотків за користування коштами, які передбачені умовами договору, за періоди з 19 грудня 2015 року по 10 березня 2016 року та 11 березня 2016 року по 25 травня 2017 року підлягають стягненню на користь позивача.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Судом встановлено, що між ОСОБА_6 та ПАТ «УКРІНБАНК» 17 вересня 2015 року було підписано Заяву-договір про розміщення банківського вкладу №10-1384875. За умовами даного договору ОСОБА_6 вклав 9000 доларів США під 10% річних з терміном розміщення з 17 вересня 2015 року по 19 жовтня 2015 року з виплатою відсотків в кінці терміну та можливістю автоматичної пролонгації на строк, що дорівнює попередньому строку, якщо вкладник не вимагає повернення вкладу в день його закінчення (а.с.5).

Кошти в сумі 9000 доларів США були внесені позивачем 17 вересня 2015 року, що підтверджується меморіальним ордером №11326407 (а.с.5 зв.).

Правлінням Національного банку України було винесено постанову від 24 грудня 2015 року №934 «Про віднесення ПАТ «Укрінбанк» до категорії неплатоспроможних».

На підставі вказаної постанови Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 24 грудня 2015 року було прийнято рішення №239 «Про впровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», яким розпочато процедуру виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 25 грудня 2015 року по 24 березня 2016 року та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Укрінбанк».

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

У зв'язку з цим, 11 березня 2016 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснив виплату позивачу коштів в сумі 200000 грн., контрольний номер грошового переказу: (а.с.6).

В подальшому, Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 16 березня 2016 року було визнано незаконною та скасовано постанову Правління Національного банку України №934 від 24 грудня 2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УкрІнБанк» до категорії неплатоспроможних». Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24 грудня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УкрІнБанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», а також зобов'язано Національний банк України надати термін в 95 днів для відновлення платоспроможності Публічного акціонерного товариства «УкрІнБанк» (а.с.8-12).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 16 березня 2016 року залишено без змін (а.с.13-18).

Ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 31 серпня 2016 року постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 16 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року залишено без змін (а.с.19-21).

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зважаючи на те, що постановою суду в адміністративній справі, яка набрала законної сили, було встановлено незаконність та скасовано постанову Правління НБУ №934 від 24 грудня 2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УкрІнБанк» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24 грудня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УкрІнБанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», що призвело до подальшого скасування індивідуально-правових актів, винесених на підставі даних рішень, районний суд дійшов вірного висновку про наявність підстав вважати, що між позивачем та відповідачем діють договірні відносини.

В подальшому постановою Правління НБУ від 22 березня 2016 року №180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «УкрІнБанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22 березня 2016 року№385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УкрІнБанк» з 23 березня 2016 року по 22 березня 2018 року.

Однак і дана постанова та рішення були скасовані судовим рішенням по справі №826/5325/16. Таким чином, фактично процедура ліквідації ПАТ «УкрІнБанк» визнана незаконною з моменту її запровадження.

ПАТ «Український Інноваційний банк» 31 березня 2017 року змінило назву на ПАТ «Українська інноваційна компанія» (а.с.22-24).

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59, ч.1 ст.64 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що між сторонами у даній справі фактично діють договірні зобов'язання, які належним чином не виконані. Протилежного Банк не довів. Вірність розрахунку боргу, здійсненого позивачем відповідачем не оскаржується.

Апеляційний суд вважає, що надані у справі докази, достовірно підтверджують про дію договору банківського вкладу ОСОБА_6

Доводи апеляційної скарги, щодо несплати судового збору ОСОБА_6 при поданні позовної заяви та невірного розрахунку судом першої інстанції розміру судового збору, не заслуговують на увагу.

Так, дійсно, Законом України «Про судовий збір» з відповідними змінами станом на 17 травня 2017 року, не передбачено звільнення споживача при поданні позовної заяви. Проте, в п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ (зі змінами ), передбачено, що оскільки ст.5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад… ст.22 Закону України від 22 травня 1991 року №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів». Тобто, ОСОБА_6, як споживач банківських послуг, звільнений від сплати судового збору при поданні позовної заяви про захист своїх прав.

Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно по1 ч.2 ст.4 Закону за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем має бути сплачено судовий збір в розрахунку 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи. Враховуючи, що прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01 січня 2017 року становив 1600 грн., то судом першої інстанції було вірно розраховано стягнутий судовий збір з відповідача в дохід держави в сумі 640 грн. (1600 х 0,4).

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи загалом зводяться до того, що існувала тимчасова адміністрація, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив позивачу 200000 грн. заборгованості по договору банківського вкладу, що за курсом НБУ на час запровадження адміністрації складала 8969,67 доларів США та згідно закону на даний вклад не можуть бути нараховані відсотки, однак, оскільки судовими рішеннями запровадження процедури ліквідації банку визнано незаконним, для застосування положень ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» при розрахунку відсотків за вкладом немає підстав.

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, враховуючи що апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: