Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_6звернулася до суду із указаним позовом, в якому просила усунути перешкоди їй у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом її вселення до житла та зобов'язати ОСОБА_7 не чинити перешкод у користуванні частиною квартири шляхом надання можливості провести роботи, необхідні для переобладнання квартири на дві ізольовані квартири, на виконання рішення Шепетівського міськрайонного суду від 11 серпня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем із 25 травня 1996 року. Шлюб між ними розірвано рішенням суду від 11 серпня 2014 року. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2015 року визнано квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права їх спільної сумісної власності, визнано за ними право власності на квартиру по 1/2 частині за кожним та проведено поділ квартири з належними до неї господарськими будівлями. Разом з тим, відповідач зачинив вхід до будинку, гаражу, бані та унеможлививдоступ до будинку. Зазначала, що відповідач безпідставно зайняв належну їй на праві власності частину квартири і створює перешкоди у реалізації права користування належним майном.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 01 грудня 2016 року, позов задоволено частково. Вселено ОСОБА_6 в Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_7 не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_6 належною їй на праві власності Ѕ частиною квартири АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 25 травня 1996 року. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2014 року, яке набрало законної сили 22 серпня 2014 року, шлюб між ними розірвано.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2015 року, яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року, квартиру АДРЕСА_1 визнано об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7, визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину квартири з належними до неї господарськими будівлями; іншу 1/2 частину квартири залишено за ОСОБА_7, проведено розподіл квартири з належними до неї господарськими будівлями. Виділено ОСОБА_6 приміщення в будинковолодінні по АДРЕСА_1: в житловому будинку «А-1»: частину коридору 1-1 площею 9,0 кв. м, житлову кімнату 1-2 площею 14,6 кв. м, житлову кімнату 1-3 площею 7,5 кв. м, кухню 1-6 площею 7,0 кв. м; надвірні будівлі: веранду «а», гараж «В», баню, дворову вбиральню, залишено в спільному користуванні: ворота, хвіртку, огорожу штахетну, огорожу з азбестоцементних плоских листів, огорожу з металопрофилю, криницю, що становить 51/100 вартості будинковолодіння.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_6 про усунення їй перешкод у користуванні часткою у квартирі та вселення, суди виходили із того, що рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2015 року визнано право власності позивача на частку у спірній квартирі, що у зв'язку із порушенням цього права відповідачем підлягає захисту у порядку ст. ст. 317, 391 ЦК України.

Висновки судів узгоджуються із правильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 317, 391 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 14 ЦПК України).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є однією з підстав для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»до кола заявників щодо проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно належить власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Враховуючи принцип обов'язковості судових рішень (ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 14 ЦПК України) та обов'язкову дію у зв'язку з цим рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2015 року, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що право власності ОСОБА_6 на частку у спірній квартирі встановлено судовим рішенням, тобто позивач є власником у розумінні ст. 391 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування часткою у квартирі.

Відсутність державної реєстрації цього права впливає лише на таку складову права власності на нерухоме майно (ст. 317 ЦК України), як розпорядження ним, проте не свідчить про відсутність у ОСОБА_6 права володіння і користування часткою у власності на нерухоме майно, яке виникло в неї за рішенням суду.

Правильно застосувавши норми ст. 391 ЦК України до спірних правовідносин, суди дійшли обґрунтованого висновку про обґрунтованість негаторного позову ОСОБА_6

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_6 не є власником Ѕ частини квартири, оскільки не зареєструвала це право у встановленому законом порядку, зводяться до неправильного розуміння змісту ст. 391 ЦК України, на законність судових рішень у справі не впливають.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик