Ухвала

іменем україни

30 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., ФаловськоїІ.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення незаконно отриманих коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів на його користь стягнуті з нього на користь відповідачів за вироком Київського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2009 року кошти, а саме з ОСОБА_4 3029,72 грн, ОСОБА_5 -6029,72 грн, ОСОБА_6 - 2004,72 грн, а також витрати понесені ним у зв»язку зі сплатою судового збору у розмірі 551 грн 20 коп.

Позов мотивовано тим, що вироком Київського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2009 року, зміненим ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 12 травня 2010 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_5 6000 грн, на користь ОСОБА_4 3000 грн, на користь ОСОБА_6 1975 грн. На виконання вказаного вироку були видані виконавчі листи, які виконані державною виконавчою службу та в процесі виконання з позивача був стягнутий виконавчий збір по 29,72 грн за кожним виконавчим листом. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 лютого 2015 року вирок Київського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2009 року відносно ОСОБА_3 в частині вирішення цивільних позовів скасований, справу в цій частині передано на новий розгляд у порядку цивільного судочинства, у зв'язку із чим, позивач просив стягнути з відповідачів на його користь стягнуті з нього за вказаним вироком кошти.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10 жовтня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що вироком Київського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2009 року, зміненим ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 12 травня 2010 року ОСОБА_7 визнаний винним у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 122 КК України. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 - 6 000 грн, на користь ОСОБА_4 - 3 000 грн, на користь ОСОБА_9 - 1 975 грн.

На виконання вказаного вироку суду видані виконавчі листи, які виконувались у примусовому порядку Ленінським відділом державної виконавчої служби по м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

В ході примусового виконання останніх, вищезазначені кошти стягнуті з боржника на користь стягувачів ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_4, у зв'язку з чим виконавчі провадження закриті на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 травня 2010 року скасовано, з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Під час нового апеляційного розгляду, ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 лютого 2015 року вирок Київського районного суду м. Полтави від 20 жовтня 2009 року відносно ОСОБА_3 в частині вирішення цивільних позовів скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

У подальшому, потерпілі ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулись до Київського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_7 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої злочином.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 серпня 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином, оскільки ОСОБА_3 фактично вже сплатив 10 975 грн на користь позивачів на відшкодування матеріальної та моральної шкоди і це підтверджено копіями постанов державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з чим повторне стягнення цих коштів буде суперечити нормам чинного законодавства.

Розглядаючи вказаний позов в порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, оскільки протиправними діями відповідача потерпілим від злочину була завдана моральна та матеріальна шкода при обставинах, встановлених вироком суду, які згідно до положень ст. 61 ЦПК України, повторному доказуванню не підлягають.

При цьому, суд першої інстанції погодився з розміром матеріальної та моральної шкоди, визнавши її співмірною з характером та обсягом моральних страждань потерпілих, а також прийшов до висновку про доведеність розміру матеріальної шкоди.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що кошти у розмірі 10 975 грн були враховані при розгляді позову потерпілих у порядку цивільного судочинства як обґрунтоване відшкодування за спричинену внаслідок злочину моральну та матеріальну шкоду, а підставою для відмови у їх повторному стягненні став факт виплати засудженим цих коштів у порядку примусового виконання вироку, дійшов правильного висновку, що зазначені кошти не можуть бути визнанні незаконно отриманими, на підставі чого обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді: В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська