АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6316/17 Справа № 176/1464/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу Жовтоводської міської ради Дніпропетровської області на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Жовтоводської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з уточненим позовом до КП Жовтоводська міська комунальна аварійно-рятувальна служба, Жовтоводської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи тим, що розпорядженням міського голови м.Жовті Води Дніпропетровської області №201/01-09р-13 від 13 вересня 2013 року її було призначено на посаду директора КП Жовтоводська міська комунальна аварійно-рятувальна служба (далі - КП Жовтоводська МКАРС), згідно статуту КП Жовтоводська МКАРС засновником цього КП є Жовтоводська міська рада, та відповідно до ст.91 Податкового Кодексу України фінансування КП Жовтоводська «МКАРС проводиться за рахунок місцевого бюджету Жовтоводської міської ради.

Вказувала на те, що розпорядженням міського голови м.Жовті Води Дніпропетровської області №129/01-09р-15 від 31 березня 2015 року її було звільнено з посади директора КП Жовтоводська МКАРС відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року по справі за її позовом до Жовтоводської міської ради, міського голови м.Жовті Води про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вказане розпорядження було визнано незаконним та поновлено її на роботі на посаді директора КП Жовтоводська МКАРС, стягнуто з Жовтоводської міської ради середньомісячний заробіток за період вимушеного прогулу у розмірі 42.194 грн.24 коп.

Зазначала, що 21 квітня 2016 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року скасовано в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з подальшою відмовою у задоволенні цих позовних вимог.

Посилаючись на те, що вона будучі поновленою на роботі, як незаконно звільнена, але заробітну плату за вимушений прогул так і не отримала, а тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з Жовтоводської міської ради, як правонаступника КП Жовтоводська МКАРС, заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 122.556 грн. 84 коп.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2016 року провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до КП Жовтоводська МКАРС про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрито та в цій частині ухвала суду залишена без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з Жовтоводської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 квітня 2015 року по 14 грудня 2015 року включно у розмірі 38.161 грн.70 коп.

В апеляційній скарзі Жовтоводська міська рада Дніпропетровської області ставить питання про скасування рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 липня 2017 року та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст.11 ЦПК України).

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.97 КЗпП та ст.15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року було задоволено позов ОСОБА_2 до Жовтоводської міської ради, міського голови м.Жовті Води про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Цим рішенням суду визнано незаконним та скасовано розпорядження міського голови м.Жовті Води ОСОБА_3 від 31 березня 2015 року №129/01-09/15 про розірвання контракту та звільнення ОСОБА_2 з посади директора КП Жовтоводська МКАРС. ОСОБА_2 поновлено на посаді директора КП Жовтоводська МКАРС. Стягнуто з Жовтоводської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 квітня 2015 року по 14 грудня 2015 року в розмірі 42.194 грн.24 коп. (а.с.17-21).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року скасовано в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і в цій частині позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с.22-24).

Постановляючи таке рішення, апеляційний суд виходив з того, що позивач ОСОБА_2 знаходилася в трудових відносинах саме з КП Жовтоводська МКАРС, а не з Жовтоводською міською радою.

Рішенням Жовтоводської міської ради У1 скликання (пятдесят пята сесія) від 03 грудня 2014 року припинено діяльність КП Жовтоводська МКАРС шляхом ліквідації юридичної особи (а.с.58).

Рішенням Жовтоводської міської ради УП скликання (четверта сесія) від 03 лютого 2016 року внесено зміни до рішення Жовтоводської міської ради від 03 грудня 2014 року, затверджено новий склад ліквідаційної комісії для здійснення організаційно-правових заходів ліквідації КП Жовтоводська МКАРС (а.с.59).

Рішенням Жовтоводської міської ради УП скликання (девята сесія) від 06 липня 2016 року затверджено ліквідаційний баланс Жовтоводської міської комунальної аварійно-рятувальної служби (а.с.62,77).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Жовтоводської міської ради УП скликання (восьма сесія) від 25 травня 2016 року №303-8/УП «Про дозвіл на передачу основних засобів та інших матеріальних цінностей, які обліковуються на балансі Жовтоводської МКАРС, майно ліквідованого підприємства передано у комунальну власність виконавчому комітету Жовтоводської міської ради, то обовязок по виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу слід покласти на Жовтоводську міську раду.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

За правилами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування ;в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Нетривалий час роботи працівника на підприємстві чи незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України №6-60цс11 від 21 листопада 2011 року, №6-64цс13 від 03 липня 2013 року, №6-144цс13 від 29 січня 2014 року та №6-159цс13 від 22 січня 2014 року, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117,237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч.2 ст.104 ЦК України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 09 серпня 2016 року проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи КП Жовтоводська МКАРС за рішенням засновників.

Тобто припинення підприємства, з яким позивач перебувала у трудових відносинах, відбулося в результаті його ліквідації (а.с.64-66).

Поняття: «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання», «банкрутство», «скорочення чисельності або штату працівників» стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Визначення юридичної особи, поняття ліквідації юридичної особи та порядок її ліквідації міститься у ст.ст.80,104,110,111 ЦК України, ст.ст.6266,7992 ГК України, ст.ст.122 Закону України «Про господарські товариства».

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

Філії та представництва, як і інші структурні підрозділи підприємства, установи, організації не мають статусу юридичних осіб і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством (ст. 95 ЦК України, ч. 4 ст. 64 ГК України).

Колегія суддів наголошує на тому, що виходячи з аналізу змісту норм ст.ст.104,105,110 ЦК України ліквідація є такою формою припинення юридичної особи за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами у передбачених ними випадках, у результаті якої вона припиняє свою діяльність (справи і майно) без правонаступництва, тобто без переходу прав та обов'язків до інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ч.2 ст.104 ЦК України).

Статтею 105 ЦК України встановлено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Відповідно до статті 107 ЦК України після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), які мають містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов'язань юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Підписані головою і членами комісії з припинення юридичної особи та затверджені учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про припинення юридичної особи, примірники передавального акта та розподільчого балансу передаються в орган, який здійснює державну реєстрацію юридичної особи, що припиняється, за місцем її державної реєстрації, а також в орган, який здійснює державну реєстрацію юридичної особи - правонаступника, за місцем її державної реєстрації.

У звязку з наведеним доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач повинна подати свої вимоги до ліквідаційної комісії підприємства є обґрунтованими.

Стаття 240-1 КЗпП України носить імперативний характер та покладає на власника ліквідованого підприємства, установи, організації обов'язок виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

З акту ліквідаційної комісії Жовтоводської МКАРС від 22 червня 2016 року, затвердженого рішенням Жовтоводської міської ради УП скликання (девята сесія) від 06 липня 2016 року, вбачається, що ліквідаційна комісія закрила рахунки підприємства, відкриті у фінансових установах, залишивши один для розрахунків з кредиторами (а.с.62).

З матеріалів справи вбачається, що Жовтоводська міська рада не є власником (правонаступником) ліквідованого підприємства.

Прийняття на баланс майна ліквідованого підприємства не може слугувати підставою для задоволення позову.

Відповідно до п.п.4.2,4.3 статуту Жовтоводської МКАРС, майно, що є комунальною власністю та закріплене за МКАРС для виконання статутних завдань, належить йому на праві оперативного управління. Відчуження майна від МКАРС та надання його від заставу здійснюється виключно з дозволу або за рішенням засновника.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року, яке є чинним на даний час, було встановлено, що Жовтоводська міська рада не провина відповідати за фінансовими зобовязаннями Жовтоводської МКАРС.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Жовтоводської міської ради Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 липня 2017 року скасувати та ухвали нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Жовтоводської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_4