Справа № 405/3223/15-ц
Провадження №2/405/65/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 січня 2017 рокуЛенінський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого судді Іванової Л.А.
при секретарі Береді Я.І., Левченко Я.В., Шумейко Ю.В.,
за участю представника
позивача адвоката ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що він (позивач) є власником квартири № 3 у житловому будинку № 25 по вул. Шевченка у м. Кіровограді на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.06.2005 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4за реєстровим № 1551, та, після придбання даної квартири він (позивач) дозволив тимчасово зареєструватись у ній відповідачуБолгарову О.І., при цьому, договір найму житла між ними не укладався, будь-яких домовленостей стосовно його (відповідача) проживання в квартирі немає, відповідач не є членом його сімї. Зазначив, що вказана квартира використовується під офіс його (позивача) підприємств ПП «Агроплюс-К» та ПП «Агронива-Технотрейд» та є не придатною для проживання.Відповідно до довідки ЖЕО № 2 від 24.03.2015 року в даній квартирі зареєстрований, як квартирант, ОСОБА_3. На його (позивача) прохання про звільнення квартири та зняття з реєстрації відповідач не реагує; про теперішнє місце проживання відповідача йому (позивачу) не відомо.
Крім того, 14 березня 2016 року представником позивача ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_1 подана уточнена позовна заява, в якій з посиланням на ст. ст. 16, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 71, 72 ЖК Українипозивач ОСОБА_2 просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою № 3 в будинку № 25 по вул. Шевченка в м. Кіровоград, та зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1.
Представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданніпозовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, просила позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, судом повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом направлення судових повісток за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання відсутні.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання відсутні.
Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч.1 ст.225 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в судовому засіданні представник позивача не заперечувала.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши предмет та підстави позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх часткове задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 червня 2005 року серії ВСС № 231478, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за №1551, позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира №3, розташована в місті Кіровограді по вулиці Шевченка, вбудинку № 25.
Судом також встановлено, що відповідно до довідки, виданої КП «ЖЕО №2 Кіровоградської міської ради» від 24.03.2015 року № 611 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 04.05.2007 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, як квартирант.
При цьому, як встановлено під час судового розгляду справи реєстрація місця проживання відповідача за вказаною адресою відбулася за згодою позивача, поряд з цим, будь-яких угод щодо проживання та користування зазначеною квартирою між сторонами не укладалось.
Крім того, відповідно до паспортних даних відповідача ОСОБА_3 (паспорт серія ЕА 799000), останній з 04.05.2007 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, при цьому, судом відзначається, що в копії паспорту запис про тимчасову реєстрацію відповідача за зазначеною адресою, - відсутній.
Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 18.05.2015 року місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 04.05.2007 року зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Окрім того, встановлено, що 20 березня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до відповідач ОСОБА_3 із заявою про зняття (останнього) з реєстраційного обліку, яка (заява) отримана ОСОБА_3 особисто 21.03.2015 року, та у якій (заяві) позивач зазначив, що відповідач протягом року не проживає у спірній квартирі, комунальні послуги та інші платежі не сплачує, договору найму з ним ( позивачем) не укладав.
Також встановлено, що відповідно до договору оренди приміщення від 01.01.2014 року, укладеного між ПП «Агроплюс-К», як Орендарем, та ОСОБА_2, як Орендодавцем, зазначена квартира АДРЕСА_3 використовується Орендарем для розміщення офісу та є придатною для використання у відповідності до мети оренди.
Допитані в судовому засіданні за клопотанням представника позивача свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 пояснили, зокрема, свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, та за адресою по вул.Шевченка, 25, практично ніхто не проживає, це старе (напівзруйноване приміщення), використовується під офіс близько 10-ти років, для проживання не пристосоване, при цьому, приміщення, яке використовується під офіс за зазначеною адресою, здається під сигналізацію. Відповідача по справі ОСОБА_3 за адресоюм.Кропивницький, АДРЕСА_4 вона (свідок) ніколи не бачила та не чула про нього (відповідача) нічого.
Свідок ОСОБА_6 пояснив, що з 1985 року він зареєстрований і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5. Зазначив, що позивач ОСОБА_2 зявився в будинку №25 близько 10-ти років тому назад, придбавши в будинку №25 по вул.Шевченка квартиру, в якій ніколи не проживав, та квартира використовується ним під розміщення офісу, в даній квартирі ніхто не проживає, та за зазначеною адресою він (свідок) ніколи не зустрічав та не бачив осіб, які б там проживали.
Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, а також ст.3 ЦПК України, ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб'єктивних цивільних прав це закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів судом передбачений ст.16 ЦК України, при цьому, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, та, відповідно, з цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний останнім спосіб.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.11, ст.ст.27, 31 ЦПК України, позивач, який вважає, що його субєктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.
Підставу позову складають власне не норми матеріального права, які просить застосувати позивач, а зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин.
Так, позивач ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, як на підстави позовних вимог зазначив, що за його дозволом (згодою) в квартирі АДРЕСА_5 був зареєстрований відповідач ОСОБА_3, який не є його (позивача) родичем чи членом сімї, договір найму житла з ним не укладався, будь-яких домовленостей щодо його проживання в квартирі немає, крім того, зазначена квартира непридатна для проживання, так як використовується ним (позивачем) під офіс його (позивача) власних підприємств та періодично передається в іпотеку в забезпечення кредитних зобовязань цих підприємств.
Також позивач зазначив, що на його прохання про зняття з реєстрації за вказаною адресою відповідач не реагує, в свою чергу, реєстрація відповідача за казаною адресою створює йому (позивачу), як власнику зазначеного обєкту нерухомого майна, перешкоди в отриманні кредитів та передачі належного йому на праві приватної власності майна в іпотеку.
Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження своєю власністю.
Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Крім того, відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В свою чергу, ст.47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство ( ч.2 ст.64 ЖК України).
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутисядо суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, і з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Поряд з цим, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаноїнорми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене на підставі рішення суду про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Тим самим, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою, відповідно вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української РСР; ст. 405 ЦК України).
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.
З огляду на викладене вище, судом відзначається, що позивач ОСОБА_2 як власник квартири №3, що знаходиться в будинку № 25 по вул. Шевченка у м. Кропивницький, має право вимагати усунення перешкод у користуванні власністю, у тому числі, шляхом звернення до суду з позовом про визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування зазначеною квартирою.
Оскільки, під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач без поважних на те причин не проживав в ІНФОРМАЦІЯ_6, з моменту реєстрації, і даний факт не спростовано під час судового розгляду справи, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_2 про визнання відповідачаБолгарова О.І. таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням.
Крім того, згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 59, 60, 61, 88, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, таким, що втратив право користування квартирою №3 в будинку №25 по вул.Шевченка у м.Кропивницькому (м.Кіровограді).
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
В порядку статті 233 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя
Ленінського районного
суду м. Кіровограда Л.А. Іванова