18.09.2017 Справа № 696/1980/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року м. Камянка

Камянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Шкреби В.В.,

при секретарі Степановій Н.В.,

за участі

позивача ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Камянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобудкомплекс-К» (, вул. Святошинська, б. 34 м. Київ, індекс 03680) про скасування наказу, стягнення незаконно утриманої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказав, що працював у ТОВ «Автобудкомплекс-К» (далі - Відповідач) на посаді водія. 14 серпня 2015 року його було мобілізовано до Збройних Сил України. Після чого, йому стало відомо, що на підставі наказу Відповідача від 20.08.2015 року з нього було утримано збитки в сумі 7562, 63 грн. З тексту наказу вбачається, що збитки були встановлені за результатами перевірки технічного стану автомобіля «Mersedes-Benz 4141 B», за яким в якості водія було закріплено Позивача. При цьому, вважав, що його провина у виявлених пошкодженнях автомобіля не доведена. Крім цього, не погоджувався з утриманням з нього в травні 2015 року 2000 грн. через порушення режиму використання автомобіля. Просив суд, стягнути з Відповідача на його користь 9562,63 грн. зайво утриманих коштів, 10000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати.

В судовому засіданні сторона Позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Сторона Відповідача надали суду письмові заперечення та просили в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено, що Позивач на підставі наказу №480/к від 09.09.2013 року був прийнятий на роботу до Відповідача на посаду водія автомобільної колони № 3 (а.с. 49).

Відповідно до акту від 17.09.2013 року за Позивачем закріплено автомобіль НОМЕР_1 (а.с. 50) та на Позивача покладено відповідальність за технічний стані збереження цього майна. Цим же, актом, автомобіль закріплений за водієм ОСОБА_3

27 травня 2015 року були виявлені пошкоджені пломби на вказаному автомобілі, про що складено акт (а.с. 51).

Відповідно до наказу № 508-1 від 29 травня 2015 року для Позивача за втручання в роботу обладнання автомобіля здійснено зменшення нарахування преміальних виплат за травень 2015 року на суму 2000 грн. (а.с. 57).

Наказом Відповідача № 812-1 від 20 серпня 2015 року на підставі доповідної записки про виявлені пошкодження віреного вищевказаного транспортного засобу з Позивача утримано 7562,63 грн., в які оціненено розмір пошкоджень авто (а.с. 61-63).

Статтею 1 КЗпП України визначено, що цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Так, відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно з ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

З роз'яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" вбачається, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Як встановлено судовим розглядом, за вищевказаним автомобілем був закріплений не тільки Позивач, а й інший водій.

Сторона Відповідача не надала суду доказів, з яких вбачалося б, що саме з вини Позивача відбулось пошкодження майна, йому спричинена конкретна сума збитків і між пошкодженням та збитками наявний причинний зв'язок.

Водночас, відповідно до ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбаченихстаттею 130цього Кодексу.

Оскаржуваний наказ виходячи з переліку його додатків виносився лише на підставі доповідної записки, тоді як розрахунок збитків не надавався.

Таким чином перед винесенням оскаржуваного наказу Відповідач повинен був довести, зокрема, в чому полягала вина Позивача у виникненні пошкоджень автомобіля, та які його дії чи бездіяльність були протиправними.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року за №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що суд розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсування), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст.135-1 може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

"Перелік посад і робіт, що заміщаються та виконуються працівниками з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування у процесі виробництва" затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС №447/24 від 28 грудня 1977 року, (зі змінами та доповненнями , внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 14 вересня 1981 року № 259/16-59) і посада водія не передбачена в даному Переліку посад, з якими можливо укладати договори про повну матеріальну відповідальність.

Таким чином, суд приходить до висновку, що покладення на Позивача повної матеріальної відповідальності на підставі акту-передачі йому транспортного засобу не відповідало діючому законодавству, а тому такі положення акту є недійсними і Позивач не міг нести повну матеріальну відповідальність за спричинені збитки. На це ж вказано у правовому висновку ВСУ від 25.04.2012 у справі №6-16цс12.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову в частині скасування наказу про утримання коштів з Позивача та стягнення з Відповідача суми в розмірі 7562,63 грн., яка була утримана з Позивача згідно цього наказу.

Між тим, суд приходить до висновку про необґрунтованість стягнення з Відповідача заявлених ще 2000 грн., так як ці кошти утримувались з Позивача не на рахунок відшкодування спричиненої шкоди, а за вчинення дисциплінарного проступку. В свою чергу Позивач не скористався належним способом захисту порушеного права в цій частині, та не предявляв вимог про скасування наказу про депреміювання, що є відмінним від способу захисту як оскарження наказу про утримання коштів з робітника за спричинену шкоду.

При вирішенні вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку, що хоч в судовому засіданні було підтверджено факт порушення права Позивача, проте заявлені розміри моральної шкоди до відшкодування не були підтвердженні Позивачем будь-якими доказами.

У звязку з вказаним, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно статті 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені судові витрати пропорційно до частини задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 10, 11, 57, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 1, 130,132, 134, 136, 138 КЗпП України, ст.ст. 16, 23 ЦК України,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобудкомплекс-К» (, вул. Святошинська, б. 34 м. Київ, індекс 03680) про скасування наказу, стягнення незаконно утриманої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Скасувати наказ в.о. директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобудкомплекс-К» (, вул. Святошинська, б. 34 м. Київ, індекс 03680) від 20 серпня 2015 року № 812-1 «Про утримання із заробітної плати водія автоколони № 3 ОСОБА_1В.».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобудкомплекс-К» (, вул. Святошинська, б. 34 м. Київ, індекс 03680) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2 кошти в сумі 7 562 (сім тисяч пятсот шістдесят дві) грн. 63 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобудкомплекс-К» (, вул. Святошинська, б. 34 м. Київ, індекс 03680) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2 понесені витрати на правову допомогу на суму 773 грн. 20 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобудкомплекс-К» (, вул. Святошинська, б. 34 м. Київ, індекс 03680) на користь держави 188 грн. 35 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :