Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/9752/16-ц Головуючий у 1-й інст. Бондарчук В. В.
Категорія 19 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року представник ОСОБА_1 академії внутрішніх справ звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача вартість витрат повязаних із утриманням в навчальному закладі в сумі 35477,32 грн., а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 01.09.2009 ОСОБА_2 був зарахований курсантом денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ (правонаступником якого є ОСОБА_1 академія внутрішніх справ). Під час навчання відповідач перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Відповідно до умов договору № 09-292 про підготовку фахівця у КНУВС, укладеного між сторонами 29.09.2009 року, відповідач зобовязувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу в органах внутрішніх справ, а у разі відмови - відшкодувати витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі.

Після здобуття вищої освіти відповідач був направлений до органів внутрішніх справ для подальшого проходження служби, однак за власним бажанням звільнився до спливу трирічного терміну перебування на службі, що є порушенням умов вищевказаного Договору, тому позивач просив стягнути з відповідача вартість витрат, повязаних із його утриманням у навчальному закладі на вказану вище суму.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19 червня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 академії внутрішніх справ вартість витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі у сумі 35 477 гривень 32 копійки. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивачем не було виконано умови договору щодо його щорічного інформування про розмір фактичних витрат, повязаних з його утриманням, а було ознайомлено під підпис лише з однією довідкою, де зазначено вказані витрати за весь період навчання. Умовами договору чітко не визначено у який спосіб після закінчення навчання курсант повинен відпрацювати в органах внутрішніх справ період не менше 3 років. Вважає, що поскільки умови договору сторонами виконані не були, вони не можуть нести один перед одним цивільно-правової відповідальності.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав та пояснив, що він повторно прийнятий на службу в поліцію, проходить службу в системі МВС, до якої відноситься і позивач, однак при вирішення спору суд першої інстанції не застосував постанову Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року №261, яка була чинною на час ухвалення рішення та безпідставно задовольнив позовні вимоги.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу та доводи відповідача ОСОБА_1 академія внутрішніх справ зазначила, що постанова Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року №261 «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських» відповідно до ст. 58 Конституції України не має зворотної дії в часі; на момент вступу, навчання, випуску з НАВС та звільнення відповідача з органів внутрішніх справ діяла постанова КМУ №313 від 01.03.2007 року, яку необхідно застосовувати при вирішенні спору.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно витягу із наказу Київського національного університету внутрішніх справ № 568 від 31.07.2009 року за рішенням Центральної приймальної комісії КНУВС ОСОБА_2 зараховано на навчання на 1 курс КНУВС за спеціальністю «Правознавство» з 01.09.2009 року (а.с. 15).

29 вересня 2009 року між КНУВС та ОСОБА_2 укладено договір № 09-292 про підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за державним замовленням на денній формі навчання, а в подальшому 27.07.2012 року укладено додатковий договір №1 (а.с. 11-13).

Пунктами 2.2.3, 2.3.5 Договору передбачено, що НАВС зобовязується призначити ОСОБА_2 на посаду, визначену державною комісією розподілу фахівців чи на іншу посаду за його письмовою згодою, а ОСОБА_2 в свою чергу зобовязується після завершення навчання прибути у до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обовязків за посадою і відпрацювати не менше трьох років.

Відповідно до п. 2.3.6. Договору, відповідач зобов'язався у разі звільнення з ОВС по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п. З Договору відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення з ОВС за власним бажанням без поважних причин.

Розпорядженням Кабінету міністрів України від 27.08.2010 р. № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» КНУВС реорганізовано в ОСОБА_1 академію внутрішніх справ (НАВС). Відповідно до вищезазначеного розпорядження, НАВС є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ.

З 01.09.2009 по 14.06.2013 відповідач перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовий майном, грошовим утриманням та житлом і наданням комунальних послуг. Відповідно до наданих розрахунків, фактичні витрати, пов"язані з утриманням відповідача у навчальному закладі за період з 01.09.2009 по 14.06.2013, становлять 35 477,32 грн.

Згідно рішення Державної екзаменаційної комісії №11 НАВС від 14 червня 2013 року протокол №19/2 ОСОБА_2 як випускнику факультету підготовки кадрів для підрозділів боротьби із незаконним обігом наркотиків у 2013 році присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Павознавство», видано диплом (а.с.16) та направлено на службу у Житомирський міський відділ УМВС України в Житомирській області оперуповноваженим сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків.

Наказом УМВС України в Житомирській області від 20.03.2014 №70 о/с, лейтенанта міліції ОСОБА_2 (М-203325), оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Житомирського міського відділу, звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту, за п. 64 «ж» (за власним бажанням) (а.с. 17).

Згідно трудової книжки відповідача та довідки Управління патрульної поліції у м. Житомирі від 24.03.2017 року після звільнення з 05.08.2014 року по 30.11.2015 року ОСОБА_2 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, з 11.01.2016 року і по теперішній час проходить службу в Головному управлінні ОСОБА_1 поліції в Житомирській області (а.с. 75).

На адресу відповідача позивачем направлявся лист від 02.06.2015 за №46/9105 щодо відшкодування фактичних витрат за навчання, розмір яких за період навчання відповідача з 01.09.2009 по 14.06.2013 становить 35 477 грн. 32 коп. (а.с. 10,14, 18-28). Однак, вказана вимога позивача виконана відповідачем не була.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції керувався, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 р. № 313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ».

Проте, на час вирішення спору зазначена постанова втратила чинність у звязку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 12 квітня 2017 р. № 261 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських». Вказана постанова набрала законної сили 20 квітня 2017 року.

Пунктом 1 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №261 від 12.04.2017 року визначено механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, повязаних з їх утриманням у таких закладах, у разі звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Пунктом 9 Порядку передбачено, що стягнення суми витрат припиняється в разі:

поновлення на навчанні особи, що була відрахована з вищого навчального закладу;

повторного прийняття особи на службу в поліцію.

Встановлено, що ОСОБА_2 повторно прийнятий на службу в ОСОБА_1 поліцію з 11 січня 2016 року (наказ ГУНП в Житомирській області від 11.01.2016 року №5о/с) та проходить службу по теперішній час.

А тому, оскільки зазначений Порядок уже передбачає припинення стягнення сум витрат у разі повторного прийняття особи на службу в поліцію, яким є відповідач, то задоволення вимог позивача про стягнення таких витрат із відповідача, буде вступати у протиріччя із Урядовою постановою.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Колегія суддів вважає, що зазначена норма Конституції не є пересторогою у застосуванні до спірних правовідносин постанови Кабінету Міністрів України №261 від 12.04.2017 року, оскільки спір між сторонами не вирішено і вказаний нормативно-правовий акт скасовує відповідальність відповідача.

Окрім того, одночасне присудження та припинення стягнення сум витрат на навчання свідчитиме про відсутність правової визначеності та логіки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 червня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді