АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні дітей, визначення способів участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними,

Справа № 753/14473/16
Апеляційне провадження: №22-ц/796/8699/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.

встановила:

у серпні 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнено 14 березня 2017 року, про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у вихованні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зобов'язання відповідача передавати дітей в дні та години, визначені розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації №137 від 10 березня 2016р. «Про визначення участі батька у вихованні його дітей». Також просив встановити в перші два місяці з дати набрання рішенням суду законної сили наступний порядок виконання розпорядження: впродовж першого місяця з дати набрання рішенням суду законної сили зустрічі батька з донькою ОСОБА_5 провести у присутності матері та психолога ОСОБА_7 без ночівлі доньки у житловому приміщенні батька, впродовж другого місяця з дати набрання рішенням суду законної сили зустрічі батька з донькою ОСОБА_5 провести у присутності психолога ОСОБА_7 без присутності матері, без ночівлі доньки у житловому приміщенні батька, починаючи з третього місяця з дати набрання рішенням суду законної сили встановити спосіб виконання розпорядження відповідно до ч.1 позовних вимог, зобов'язати відповідача впродовж першого місяця з дати набрання рішенням суду законної сили відвідувати разом з донькою ОСОБА_5 та сином ОСОБА_8 Міський центр дитини служби у справах дітей Київської міської ради для проведення сімейної медіації за участю батька, зобов'язати відповідача забезпечити особисту явку дитини на заходи медіації та стягнути судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва, яке набрало законної сили 9 вересня 2015р., був розірваний їх з відповідачем шлюб. Вони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з відповідачем в квартирі, що належить її матері ОСОБА_9

Позивач стверджував, що починаючи з часу окремого проживання, відповідач чинить перешкоди йому у спілкуванні та участі у вихованні дітей, у зв'язку з чим він звернувся до органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, і

- 2 -

розпорядженням №137 від 10 березня 2016р. був встановлений графік його спілкування з дітьми: щосереди з 16.00 до 19.00 години; І, ІІІ п'ятниця місяця з 18.00 години до 15.00 години неділі; під час літніх канікул - протягом перших десяти днів щомісяця; другу половину осінніх, зимових, весняних канікул. Проте відповідач уникає добросовісного виконання вказаного розпорядження, не надає можливості спілкуватися з дітьми.

З часу розгляду спору органом опіки та піклування він бачився лише з сином ОСОБА_10, при цьому в побачення намагається втрутитись відповідач та ускладнити його, а з донькою ОСОБА_5 спілкування так і не було налагоджено із-за перешкод, які створювала відповідач.

Позивач зазначав, що з січня 2015р. відповідач не допускала його на територію, де проживають діти, коли вони хворіють, а 16 січня 2016р., 21 січня 2016р., 17 квітня 2016р., 22 травня 2016р. та 1 червня 2016 року відповідач не дала можливості йому зустрітися з дітьми з різних підстав, у зв'язку з чим він 2 червня 2016р. звернувся до служби у справах дітей Дарницької РДА в м. Києві, а згодом до ДВС Дарницького районного управління юстиції в м. Києві щодо примусового виконання вказаного розпорядження.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 травня 2017 року позов задоволено частково. Визначено способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, щосереди з 16-00 год. до 19-00 год., І та III п'ятниці кожного місяця з 18-00 год. до 15-00 год. неділі, під час літніх шкільних канікул протягом перших десяти днів щомісяця, другу половину осінніх, зимових та весняних шкільних канікул. Впродовж трьох місяців від дня набрання рішенням законної сили зустрічі батька ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_5 проводити щосереди з 16- 00 до 19-00 год. та І і III п'ятниці кожного місяця з 18-00 год. до 20-00 год. в присутності матері ОСОБА_1 без ночівлі дитини у житловому приміщенні батька, зобов'язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сином ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 та вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Відповідач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим доказам, так як суд не врахував, що сама дочка не бажає спілкуватися з батьком, а вона не може її примусити до такого спілкування.

Також відповідач вважає, що визначаючи способи спілкування батька з дочкою та зобов'язуючи її бути присутньою при таких зустрічах щосереди з 16год до 19год., суд не врахував, що вона працює, у неї негативні стосунки з позивачем, який її бив, тому вона не може привозити дочку у його помешкання та перебувати з ним наодинці.

Крім того відповідач вважає, що надані позивачем докази, не доводять наявність перешкод у спілкуванні з дітьми, а підтверджують наявність насилля в сім'ї зі сторони батька, чим також пояснюється небажання доньки спілкуватись з батьком. При цьому умови проживання батька не надають можливості залишати дітей з ночівлею у орендованій ним квартирі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення позивача та його представників, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. народження.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2015р. шлюб сторін розірвано, діти після припинення шлюбу залишилися проживати разом із матір'ю.

Розпорядженням Дарницької районної м. Києві державної адміністрації № 137 від 10

- 3 -

березня 2016р. встановлено графік спілкування батька з дітьми: щосереди з 16.00 до 19.00 години; І, ІІІ п'ятниця місяця з 18.00 години до 15.00 години неділі; під час літніх канікул - протягом перших десяти днів щомісяця; другу половину осінніх, зимових, весняних канікул. Зобов'язано батька дітей ОСОБА_2 дотримуватись режиму навчання, розвитку та відпочинку дітей, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дітей. Зобов'язано матір дітей ОСОБА_1 не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дітей та спілкуванні з ним, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дітей.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися конфліктні стосунки, які призводять до нерозуміння ними суті і мети рішення органу опіки та піклування та перешкоджають їм діяти виключно в інтересах дітей, тому наявні підставі щодо реалізації батьківських прав позивача у судовому порядку.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з яким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Частиною 2 вказаної норми передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно з ст. 3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою ВР України від 27.02.91 р. N 798-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини, а у статті 18 даної Конвенції зазначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 4 Конвенції «Про контакт з дітьми» від 15 травня 2003р., яка ратифікована Україною Законом № 166-V від 20.09.2006р. та набрала чинності для України з 1 квітня 2007р. зазначено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами виникають непорозуміння стосовно участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, а також стосовно виконання розпорядження органу опіки та піклування, тому є доцільним вирішити даний спір у судовому порядку.

- 4 -

Також суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що небажання дочки сторін ОСОБА_5 на спілкування з батьком не є підставою для позбавлення його права на спілкування з дочкою, оскільки під час судового розгляду не було встановлено, що таке спілкування зашкодить інтересам дитини, або що поведінка позивача була жорстокою по відношенню до дочки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив спосіб участі батька у вихованні дітей та графік зустрічей батька з дітьми.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні з дочкою суперечить інтересам дочки, яка не бажає спілкуватися з батьком, та нехтує її думкою, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки під час судового розгляду не було встановлено, що небажання дочки ОСОБА_12 спілкуватися з батьком викликане жорстокою поведінкою батька з дочкою або застосування насильства до дитини, а їх спілкування буде перешкоджати нормальному вихованню дитини.

Враховуючи вік ОСОБА_5, вона не може надати реальну та об'єктивну оцінку тим обставинам, які склалися у її родині, а напруженні стосунки, які склалися між її батьками, відсутність намагання батька порозумітися з дочкою, призвело до загострення стосунків між батьком та дочкою, але вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення батька спілкування з дочкою, а також позбавлення його можливості налагодити стосунки з дитиною, яка повинна відчувати турботу обох батьків та мати можливість виховуватися обома батьками.

Саме з метою відновити стосунки між батьком та дочкою, налагодити родинні стосунки між ними без психологічної травми дитини, судом першої інстанції був встановлений порядок зустрічей батька з дочкою протягом трьох місяців з моменту набрання рішенням законної сили щосереди з 16- 00 до 19-00 год. та І, III п'ятниці кожного місяця з 18-00 год. до 20-00 год. без ночівлі дитини у житловому приміщенні батька.

Крім того, враховуючи відношення дочки до батька, її прихильність до матері та для забезпечення участі обох батьків у знаходженні шляхів порозуміння з дитиною, суд першої інстанції визначив проведення таких зустрічей у присутності матері.

При цьому, посилання у апеляційній скарзі на те, що суд примушує відповідача, нехтуючи бажанням дитини, примусово передавати її батькові, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спілкування дитини з батьком є її правом, а не обов'язком і силувати її ніхто не має права. Однак, відповідач повинна також розуміти, що дитина повинна зростати в оточенні обох батьків, які повинні про неї піклуватися, тому батьки повинні виконати покладенні на них обов'язки.

Як зазначено у ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008р. у справі "Савіни проти України" зазначається " що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням суду визначено, що дитину проти її волі батько матиме право забирати з ночівлею майже на дві доби, та під час шкільних канікул на більш тривалий час, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки, як вже зазначалося вище, силувати дитину до зустрічей з батьком, примушувати її ночувати у батька та проводити з ним час під час шкільних канікул, ніхто не має права, але проводити певну роз'яснювальну роботу з дитиною є обов'язком обох батьків.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що суд зобов'язав відповідача привозити дітей до житлового приміщення позивача та перебувати там з ним, є безпідставними, оскільки такого рішення судом ухвалено не було. Зустрічі батька з дітьми, і зокрема з дочкою, можуть

- 5 -

відбуватися у громадських місцях, батько може її супроводжувати під час відвідування дочкою гуртків та релігійних заходів, додаткових занять.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано ту обставину, що відповідач працює і не може бути присутньою під час зустрічей батька з дочкою щосереди з 16год до 19год., колегія суддів вважає правомірними, тому рішення суду в цій частині підлягає зміні, що не позбавляє можливості у визначенні дні та часи батьку зустрічатися з дочкою.

Також обґрунтованими вважає колегія суддів твердження у апеляційній скарзі про недоведеність позовних вимог про зобов'язання відповідача не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з дітьми.

У порушення вимог ст.213 та 215 ЦПК України суд у рішенні не навів обґрунтування задоволення вказаних позовних вимог та не надав оцінку доводам позивача та відповідача в цій частині.

Звертаючись із вказаними позовними вимогами, позивач зазначав, що не виконуючи розпорядження органу опіки та піклування від 10 березня 2016р., відповідач не надала йому можливості зустрітися з дітьми 17 квітня 2016р., 22 травня 2016р., 1 червня 2016 року, 13 липня 2016р. та без погодження з ним у червні 2016р. відправила дітей на відпочинок у табір.

Однак, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що 17 квітня та 22 травня 2016р. діти приймали участь у заходах з приводу святкування Паски Христової та Дня Києва, що підтверджується довідкою Церкви християн віри євангельської «Ісус Христос - шлях, правда та життя», а зустрічі з батьком не повинні позбавляти можливості дітей приймати участі у відповідних заходах.

З наявних у матеріалах справи розписок вбачається, що позивач спілкувався з сином 13, 15 та 16 квітня 2016р. (с.с.85-87 т.1), 19, 20 та 21 травня 2016р. (с.с.77-79 т.1), 28 травня 2016р. (с.с.76 т.1), був обізнаний про те, що діти у червні 2016р. будуть відпочивати у таборі, і суду не надано доказів, що діти заперечували проти такого відпочинку.

Також з матеріалів справи вбачається, що 1 липня 2016р. позивач забрав сина, якого зобов'язався повернути 10 липня 2016р., та повідомив, що він буде перебувати за його місцем проживання у м. Києві.

Однак, протягом зазначеного часу відповідач була позбавлена можливості спілкуватися з сином, телефон якого був відключений, а відповідач разом із сином за місцем свого проживання був відсутній, у зв'язку із чим відповідач була вимушена звернутися до правоохоронних органів та служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, а син повернувся від батька схвильований і сторонився брата та сестри. Саме вказані обставини були підставою відмови відповідача у наданні сина позивачу 13 липня 2016р.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вищевикладені обставини не свідчать про те, що відповідачем чинилися перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми у зазначенні позивачем дати.

З наявних у матеріалах справи розписок вбачається, що позивач регулярно спілкується з сином ОСОБА_8, а позивачем не було зазначено, як саме відповідач чинила йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, яка за власним бажанням не спілкувалася з батьком.

Твердження представника позивача про те, що мати зобов'язана перевиховувати дитину, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обов'язок займатися вихованням дитини має не тільки мати, а і батько. Однак, позивачем під час судового розгляду не було надано доказів його намагання налагодити стосунки з дочкою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що під час судового розгляду позивачем не було надано достатніх та належних доказів у підтвердження того, що відповідачем йому чиняться перешкоди у спілкування з сином та дочкою, тому рішення суду в частині зобов'язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з сином та дочкою підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

- 6 -

В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 травня 2017 року в частині визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, змінити, виключивши зазначення, що зустрічі батька ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_5 проводяться щосереди з 16год. до 19год. у присутності матері ОСОБА_1.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 травня 2017р. в частині зобов'язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, та сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. народження, скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: