№ 207/5924/14-ц
№ 2/207/268/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Тюлюнової В.Г.

при секретарі Куцевол Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кам'янське Дніпропетровської області справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста Камянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 04 Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» про визнання прилюдних торгів, договору купівлі-продажу та свідоцтва недійсними й застосування реституції.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 19.02.2014 року ОСОБА_4 04 Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» на виконання рішення суду про стягнення з нього кредитної заборгованості були проведені прилюдні торги з реалізації його майна, а саме: квартира АДРЕСА_1. Зазначив, що вказані торги були проведені з порушенням Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, яке діяло на момент проведення прилюдних торгів, а саме: порушення строків публікації оголошень про проведення торгів; неповідомлення позивача про дату проведення торгів; проведення торгів на підставі звіту про оцінку вартості майна, який втратив чинність та порушення правил переоцінки майна. Додатково зазначалося про участь в прилюдних торгах членів сімї (батько та донька), що на думку позивача, теж є порушенням процедури проведення цих торгів, бо таким чином не досягається мета з якою і проводиться аукціон (торги).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, подав заяву, якою підтримав позов у повному обсязі, та просив розглянути справу за його відсутності.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 позов підтримав у повному обсязі та зазначив, що прилюдні торги від 19.02.2014 року були фактично третіми, що є грубим порушенням порядку проведення торгів.

Відповідач ОСОБА_4 04 Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста Камянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_6 позов не визнала та просила суд у його задоволені відмовити в повному обсязі, зазначивши, що торги з реалізації майна були проведені із дотриманням порядку, а треті торги були проведені через помилку при складанні акту про переоцінку майна.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, представники за довіреністю просили розглядати справу за її відсутністю.

Представники відповідача ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_7, та ОСОБА_8. проти задоволення позову заперечували, зазначали, що оскарження дій чи бездіяльності виконавчої служби повинно бути предметом іншого судового розгляду, що є рішення суду, яким визнано дії державної виконавчої служби законними та, що законом не визначається кількість проведення торгів і не було порушено процедури їх проведення, бо позивача належним чином повідомляли про проведення торгів, оцінку майна та інше. Також, зазначили, що форма правочину була дотримана, дієздатність учасників торгів була підтверджена і спору з цього приводу не виникало.

Розгляд справи неодноразово відкладався, провадження по справі було зупинено ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 31.03.2015 року та відновлено ухвалою від 16.02.2017 року.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що на примусовому виконанні у Баглійському ВДВС Дніпродзержинського МУЮ знаходилось виконавче провадження по виконанню виконавчого листа по справі № 2-920/11 від 08.08.2011р. виданого Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агентство по збору боргів» заборгованості в сумі 54929,06 грн. та витрат, які повязані з розглядом справи 669,29 грн., а всього 55598,35 грн. Це підтверджується поясненнями сторін та ухвалою Баглійського суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.06.2016 року у справі № 207/1958/14-ц (а.с. 132 - 135) за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державних виконавців державної виконавчої служби, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2017 року (а.с. 136 - 138).

З вищевказаної ухвали Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області випливає, що 02.09.2011 року державним виконавцем Баглійського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, керуючись ст.ст. 17, 19, 20, 25 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на той момент) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 28702703.

10.11.2011 року державним виконавцем згідно ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про звернення стягнення на майно боржника.

08.02.2013 року згідно технічної документації державним виконавцем було складено акт опису й арешту майна боржника, а саме: квартири АДРЕСА_2 (колишня назва Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області.

17.04.2013 року державним виконавцем на підставі ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова (а.с. 176) про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання для участі у виконавчому проваджені, яким було складено звіт (а.с. 177 - 188) про незалежну оцінку вартості двокімнатної квартири, яка належала позивачу ОСОБА_1, а саме: квартири АДРЕСА_2 (колишня назва Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області. За цим звітом вирогідна ринкова вартість майна складає 74490,00 грн.

Уперше торги з реалізації майна позивача (боржника) були призначені на 01.10.2013 року. Торги не відбулися за відсутності зареєстрованих покупців. Ця обставина була визнана сторонами, а також підтверджується належно завіреною копією листа ОСОБА_4 04 Приватного підприємства НИВА-В.Ш. від 01.10.2013 року за № 2762 (а.с. 171). На підставі ст. 62 ЗУ Про виконавче провадження складено акт від 26.11.2013 року переоцінки арештованого нерухомого майна яке було уцінено на 10% з 74490,00 грн до 67041,00 грн. (а.с. 174).

Вдруге торги з реалізації майна, позивача були призначені на 19.11.2013 року, які теж не відбулися за відсутності зареєстрованих покупців. Ця обставина була визнана сторонами і підтверджується копією листа ОСОБА_4 04 Приватного підприємства НИВА-В.Ш. від 19.11.2013 року за № 3113 (а.с. 172). Майно було повторно уцінено на підставі акту від 25.12.2013 року (а.с. 175) з 67041,00 грн. до 52143,00 грн.

Втретє торги були призначені на 19.02.2014 року. Ця обставина визнається сторонами, а також підтверджується копією листа ОСОБА_4 04 Приватного підприємства НИВА-В.Ш. від 03.02.2014 року за № 3450 (а.с. 173), які є такими, що відбулися. Відповідно до протоколу № 0413316-1 про проведення торгів (а.с. 169) нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_2 (колишня назва Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, була реалізована.

27.02.2014 року державним виконавцем було складено акт про проведення аукціону по реалізації арештованого нерухомого майна (а.с. 170), згідно з яким у торгах приймали участь ОСОБА_3 та ОСОБА_8. Переможцем торгів стала ОСОБА_3. Кінцева ціна продажу складає 52250,00 грн.

З урахуванням норм частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у звязку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та, враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові від 29 червня 2016 року у справі №6-370цс116, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Правила проведення прилюдних торгів встановлені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, яким визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну та передбачено певні правила проведення цих торгів.

Пунктом 4.9 Тимчасового положення (у редакції, яка була чинною на момент проведення торгів) визначено, що якщо майно не було продане або прилюдні торги не відбулися, то майно знімається з прилюдних торгів.

Пунктом 7.3 Тимчасового положення (у редакції, яка була чинною на момент проведення торгів) визначено, що якщо прилюдні торги не відбулися двічі, то майно знімається з торгів, про що спеціалізована організація в триденний термін повідомляє державного виконавця.

Отже, прилюдні торги, які відбулися 19.02.2014 року, були фактично третіми, що суперечить Тимчасовому положенню (у редакції, яка була чинною на час проведення торгів), яким передбачено виключно перші та повторні торги.

Така позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові від 3 червня 2015 року у справі №6-72цс15, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суд не приймає до уваги доводи відповідачів про те, що треті торги відбулися у зв'язку з допущенням помилки в акті про переоцінку майна, тому що це не спростовує того факту, що торги проводилися тричі тоді, як передбачено проведення лише перших та повторних торгів. До суду не було надано жодних доказів на підтвердження того, що торги проводилися двічі, а не тричі, та інших фактів, які б свідчили про вплив помилки на результати проведення торгів або інші наслідки.

Також, суд відкидає доводи відповідачів, що законодавством необмежена кількість проведення торгів, так як, частиною 5 ст. 62 ЗУ Про виконавче провадження (в редакції, що діяла на момент проведення торгів) передбачається уцінка майна та повторна уцінка у разі його нереалізації, а частиною 6 та 7 встановлюється, що майно після повторної нереалізації за певних умов або передається стягувачу, або знімається з торгів. Отже, кількість торгів є обмеженою і, як зазначалося вище, передбачається проведення виключно перших та повторних торгів.

Суд не приймає доводи відповідачів, що ухвалою Баглійського суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.06.2016 року у справі № 207/1958/14-ц (оскарження дій державного виконавця) встановлено законність дій державного виконавця з проведення прилюдних торгів.

У відповідності з ч. З ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом у справі № 207/1958/14-ц не розглядалося питання законності проведення прилюдних торгів. Розглядалася скарга на дії державного виконавця, який, на думку скаржника, не повідомляв його про виконавчі та інші дії, не надавав певних документів і не ознайомлював з матеріалами виконавчого провадження.

Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 2427, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85).

Отже, оспорення торгів не було предметом розгляду у цивільні справі № 207/1958/14-ц, про будь-які інші рішення судів, предметом розгляду яких було б оспорення прилюдних торгів та визнання результатів проведення цих торгів недійсними, сторони не повідомляли, копій цих рішень до суду не надавали.

Разом з тим, суд погоджується з запереченнями відповідачів щодо того, що звіт про оцінку майна, який на день проведення торгів втратив чинність, не повинен бути підставою для визнання результатів цих торгів недійсними.

Частиною третьою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону, згідно з якою визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до частини пятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців, з дня його підписання субєктом оціночної діяльності субєктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Частиною пятою статті 62 цього Закону, пунктом 7.1 Тимчасового положення, абзацом третім підпункту 5.12.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, передбачено підстави й порядок призначення повторних прилюдних торгів, а також порядок уцінки нереалізованого майна. Так, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця та з інших, визначених Тимчасовим положенням причин, прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися. У такому разі призначаються повторні прилюдні торги, на яких стартова ціна лота може бути зменшена, але не більше ніж на 30 відсотків. Уцінка майна проводиться державним виконавцем у десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, після чого реалізація майна за вказаною ціною повинна бути проведена впродовж місяця з дня проведення уцінки.

За правилами проведення прилюдних торгів, передбачених Тимчасовим положенням, спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою, та інші відомості. Визначення стартової ціни лота здійснюється на підставі початкової вартості майна за результатами проведеної оцінки майна незалежним субєктом оціночної діяльності.

Тобто, на момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних прилюдних торгів, для визначення вартості обєкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним.

Враховуючи зазначене, можна зробити висновок про те, що повторні прилюдні торги повинні відбутись у межах шестимісячного строку з моменту підписання звіту про оцінку майна. Після збігу шестимісячного строку обовязковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна. Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме частини пятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення.

Проведення переоцінок (уцінок) спірного майна державним виконавцем у звязку з тим, що прилюдні торги не відбулися, не може вважатися новою оцінкою у розумінні положень частини пятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на зазначене, можна зробити висновок про те, що проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові від 29 червня 2016 року у справі №6-370цс116, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Позивачем не було надано жодних доказів про порушення його прав і законних інтересів у звязку із реалізацією майна на підставі звіту, який втратив чинність. Посилання позивача на зміну курсу іноземної валюти, розмір якої зазначений у звіті, не підкріплені належними та допустимими доказами і є його припущеннями. До того ж, доводи позивача про можливе збільшення ціни (вартості) майна в результаті підвищення курсу іноземної валюти також є його припущеннями, адже повторної оцінки вартості майна не проводилося, про проведення експертизи позивачем не заявлялося, інших доказів до суду не подавалося, ані позивач, ані його представник не є фахівцями (спеціалістами) в сфері оцінки майна, доказів цього до суду не надавали, в якості фахівців (спеціалістів) суд їх не залучав. Отже, відсутні підстави вважати, що проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними.

Суд не приймає до уваги доводи відповідачів щодо форми правочину та дієздатності осіб, які приймали участь у торгах, бо позивач не заявляв про ці обставини, як підставу для визнання результатів проведення торгів недійсними. Також, суд не приймає доводи позивача про те, що у прилюдних торгах приймали участь батько і донька, тобто члени сімї, що, на думку позивача, ставить під сумнів мету та результати проведення торгів. Діючим законодавством не заборонено приймати участь в прилюдних торгах членам сімї, а можливий обман чи зловмисна домовленість сторін правочину чи інша підстава недійсності правочину є предметом іншого судового розгляду, бо позивачем така підстава у позові не заявлялася, докази щодо цього до суду не надавалися. Отже, такі твердження позивача є його припущеннями.

Щодо доводів позивача про порушення строків проведення торгів, то суд погоджується із доводами відповідачів, що ці порушення є предметом іншого судового розгляду і оскаржуються в окремому порядку. Також, з огляду на положення абз. 2 п. 30 Постанови пленуму Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року за № 5, суд має дати оцінку тому, чи є порушення, на які посилається позивач, суттєвими та чи вплинули вони на результат торгів. Отже, порушення щодо строків проведення торгів суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням та діючим законодавством, не вважає суттєвим порушенням, однак, як зазначалося вище, таким суттєвим порушенням є проведення третіх торгів, замість перших та повторних, що порушує права та інтереси позивача і є підставою для визнання результатів прилюдних торгів недійсними.

Натомість, суд відмовляє позивачу у позові в частині вимог про скасування запису права власності ОСОБА_3 і поновлення запису за ОСОБА_9, так як, до повноважень суду не належить скасування та поновлення цих записів, бо спір є цивільно-правовим, а не адміністративним (оскарження дій державного реєстратора). Підстави для внесення запису до Державного реєстру перераховані у ст. 19 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. При визнанні недійсним правочину, який був підставою для внесення запису до Державного реєстру, внесення змін до цього реєстру має бути проведене в порядку визначеним вказаним законом.

Також, суд відмовляє позивачу у позовній вимозі про витребування матеріалів виконавчого провадження, як такої, що не передбачена діючим законодавством, тобто не є способом захисту цивільних прав, а є процесуальною дією, яка проводиться у встановленому процесуальним законом порядку.

Окремо суду зазначає, що вимога про застосування наслідків недійсності правочину не була заявлена позивачем.

Частиною 5 ст. 216 ЦК України передбачено, що суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Водночас відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто, виходячи зі змісту ст. 11 ЦПК України, суд не має права вийти за межі позовних вимог.

Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що є суперечність між нормами ст. 11 ЦПК України та ч. 5 ст. 216 ЦК України, яка фактично дає суду право вийти за межі позовних вимог, що суперечить принципу диспозитивності цивільного процесу. Згідно з ч. 5 ст. 216 ЦК Українисуд може застосувати з власної ініціативи лише наслідки недійсності нікчемного правочину тоді, коли предметом цього судового розгляду є оспорюваний правочин.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до частини 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд надав сторонам час та можливість реалізувати усі свої процесуальні права та обовязки додержуючись принципу рівності та диспозитивності, чим забезпечив реалізацію положень ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист основоположних прав і свобод.

Витрати повязані з розглядом справи, судовий збір 887 грн. 90 коп., суд вважає за можливе покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсними проведені 19.02.2014 року прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна двокімнатної квартири АДРЕСА_3 (колишня назва Дніпродзержинськ), Дніпропетровської області.

Скасувати протокол № 0413316-1 від 19.02.2014 року про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна двокімнатної квартири АДРЕСА_3 (колишня назва Дніпродзержинськ), Дніпропетровської області.

Скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації арештованого нерухомого майна двокімнатної квартири АДРЕСА_3 (колишня назва Дніпродзержинськ), Дніпропетровської області від 21.03.2014 року, серія ВТ № 179862, реєстр № 254, виданого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_10

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Витрати повязані з розглядом справи, судовий збір 887 грн. 90 коп., покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Г. Тюлюнова