Справа №592/5496/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Щербаченко М. В.
Номер провадження 22-ц/788/1367/17 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
У Х В А Л А

30 серпня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Тростянецького районного суду Сумської області від 05 липня 2017 року

за заявою ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 05 липня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_3 з вказаною ухвалою не погодилася, оскаржила її в апеляційному порядку та просить ухвалу скасувати і постановити нову, якою встановити обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального злочину через навмисне невиконання рішення суду і направити ухвалу в прокуратуру або направити справу в суд першої інстанції для вирішення зазначеного питання.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_3 вказує, що 09 березня 2017 року набрало законної сили рішення суду стосовно захисту її честі та гідності, яке відповідач не виконує, у зв'язку з чим його слід притягнути до відповідальності шляхом ухвалення додаткового рішення або в інший передбачений законом спосіб та накласти штраф за ч. 1 ст. 382 КК України. Висновки суду про необхідність звернутися до виконавчої служби для вирішення питання щодо відповідальності відповідача заявниця вважає безпідставними, оскільки відповідач зобов'язаний добровільно виконати рішення суду з моменту набрання ним законної сили, а звертатися до виконавчої служби закон не зобов'язує. Крім того, вона вказує на порушення строків розгляду справи, у якій ухвалено рішення на користь заявниці, метою якого було очікування суддею ухвалення змін у Законі України «Про виконавче провадження» в частині збільшення розміру авансового внеску для примусового виконання судового рішення, який вона не може сплатити через скрутне матеріальне становище.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 20 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 09 березня 2017 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково та визнано недостовірною і такою, що порочить її честь і гідність деяку інформацію, поширену відповідачем ОСОБА_4

Крім того, відповідача зобов'язано протягом 30 днів після набрання рішенням законної сили здійснити письмове спростування поширеної ним інформації шляхом надсилання листа на адресу та ім'я позивачки.

29 травня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, в якому просила притягнути до відповідальності ОСОБА_4 за невиконання зазначеного вище судового рішення та накласти на нього штраф шляхом прийняття додаткового судового рішення або в інший передбачений законодавством спосіб.

Обґрунтовуючи доводи свого клопотання, ОСОБА_3 послалась на передбачені ст. 279 ЦК України правові наслідки невиконання рішення суду про захист особистого немайнового права у виді накладення штрафу відповідно до ЦПК України.

Розглядаючи вимоги вказаного клопотання, місцевий суд вважав, що заявницею порушується питання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі, однак за відсутності передбачених процесуальним законом підстав відмовив у його ухваленні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає, що вказані заявницею доводи не є підставою для ухвалення додаткового рішення.

Як зазначалося вище, рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 січня 2017 року в даній справі набрало законної сили 09 березня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що із заявою про видачу виконавчого листа позивачка не зверталася, тобто, питання виконання судового рішення у межах процедури виконавчого провадження заявницею не реалізовано.

Докази стосовно виконання чи невиконання відповідачем рішення суду, крім тверджень ОСОБА_3 про його невиконання, матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується з твердженням ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що звернення до виконавчої служби із заявою про примусове виконання судового рішення є її правом, а не обов'язком, проте, у такому разі обставина невиконання рішення суду та передбачений ст. 279 ЦК України наслідок його невиконання у вигляді накладення судом штрафу реалізований бути не може, оскільки процесуальним законом не передбачений порядок реалізації цієї норми.

Ураховуючи, що способу реалізації ст. 279 ЦК України у ЦПК України не передбачено, тому поставлене заявницею питання про накладення на відповідача штрафу за невиконання рішення суду у даній справі у інший спосіб не може бути вирішене.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати.

Вказаний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним.

Таким чином, питання відповідальності ОСОБА_4 за невиконання рішення з передбачених ч. 1 ст. 220 ЦПК України підстав шляхом ухвалення додаткового рішення, про що заявниця вказала у своєму клопотанні, задоволене бути не може.

Доводи апеляційної скарги висновків суду стосовно відмови у задоволенні клопотання не спростовують.

Отже, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції.

Оскільки сплату заявницею судового збору у сумі 320 грн. на підставі ухвали апеляційного суду від 31 липня 2017 року відстрочено до ухвалення судового рішення у даній справі, проте судовий збір ОСОБА_3 не сплатила, тому зазначена сума судового збору підлягає стягненню з позивачки на користь держави.

Керуючись ст.ст. 307 ч. 2 п. 1; 312 ч. 1 п. 1; 314 ч. 1 п. 4; 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Тростянецького районного суду Сумської області від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 320 грн. судового збору за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -