АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4635/17 Справа № 202/8033/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Авдіївський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Індустріальне відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про зняття арешту з майна та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про визнання права власності на автомобіль та зняття з-під арешту. В обґрунтування позову зазначив, що 10 жовтня 2008 року ОСОБА_2 за розпискою придбав у ОСОБА_3 автомобіль марки «ЗАЗ 110307», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, в підтвердження чого на його ім'я останньою була видана генеральна довіреність від 10 жовтня 2008 року, посвідчена приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4, із строком дії до 10 жовтня 2018 року. Відповідно вищезазначеної довіреності ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_2 розпоряджатися та експлуатувати (продати, обміняти, здавати в оренду, закладати тощо) транспортний засіб марки «ЗАЗ 110307» номерний знак НОМЕР_1. Вартість автомобіля була визначена сторонами в сумі 22000 грн., яку позивач передав ОСОБА_3 З вказаного часу позивач на власний розсуд користувався та розпоряджався спірним автомобілем. 11 грудня 2016 року позивач був зупинений працівниками патрульної поліції, де йому стало відомо, що постановою державного виконавця Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.08.2016 року накладено арешт на майно ОСОБА_3, в тому числі на спірний автомобіль. Огляд та затримання транспортного засобу було здійснено у звязку з постановою Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про розшук майна боржника від 04.10.2016 року. У звязку з вищезазначеним автомобіль НОМЕР_2 у позивача був вилучений та доставлений на зберігання до Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області. Зазначає, що на підставі ч.1 ст.344 ЦК України є власником спірного автомобіля, оскільки більше ніж пять років безперервно володіє цим транспортним засобом. На підставі викладеного просить суд зняти арешт з автомобіля НОМЕР_3, накладений державним виконавцем Авдіївського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29 серпня 2016 року по виконавчому провадженню №52058337 та визнати за ним право власності на вищезазначений автомобіль.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як було встановлено місцевим судом та підтверджено матеріалами справи, 10 жовтня 2008 року ОСОБА_3 довіреністю серії ВКТ №994212 уповноважила ОСОБА_2 строком до 10 жовтня 2018 року бути її представником з питання експлуатування, з правом тимчасового виїзду за кордон та розпорядження належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ АНС №246722, виданого ВРЕР міста Ясинувата при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 03.10.2008 року, автомобілем марки «ЗАЗ 110307», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1

Як вбачається з розписки від 10 жовтня 2008 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 22000 грн. в рахунок продажу автомобілю марки «ЗАЗ 110307», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

02 листопада 2011 року на імя ОСОБА_2 видано поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АА №5911263, яким забезпечено транспортний засіб «ЗАЗ 110307», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. Пізніше позивач також, експлуатуючи спірний автомобіль, здійснював страхування своєї цивільно-правової відповідальності, що підтверджується копіями полісів серії АЕ №1395069 від 21.12.2012 року, АІ №6200300 від 23.12.2013 року, АІ №7325487 від 06.01.2015 року, АІ №8783804 від 06.01.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 серпня 2016 року Авдіївським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на підставі наказу від 26.04.2016 року №900/878/16, виданого Господарським судом Донецької області, було відкрито виконавче провадження, боржником за яким є ОСОБА_3

29 серпня 2016 року у даному виконавчому провадженні державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

04 жовтня 2016 року заступником начальника Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області була винесена постанова про розшук майна боржника, а саме, автомобіля марки «ЗАЗ 110307», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1

11 грудня 2016 року у м. Дніпро у зв'язку із розшуком було затримано спірний автомобіль, яким керував ОСОБА_2 В подальшому спірний автомобіль доставлено для зберігання на спеціальний майданчик, що підтверджується актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 11 грудня 2016 року.

12 січня 2017 року заступником начальника Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області була винесена постанова про доручення здійснення опису та арешту майна, а саме, спірного транспортного засобу.

Із пояснень позивача встановлено, що 10 жовтня 2008 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 за 22000 грн. автомобіль марки «ЗАЗ 110307», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. У підтвердження угоди останньою була надана письмова розписка.

У судовому засіданні місцевого суду встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АН9053ЕА, виданого ВРЕР м.Ясинувата при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 03.10.2008 року, власником автомобілю марки «ЗАЗ 110307», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, є ОСОБА_5

Факт реєстрації транспортного засобу за ОСОБА_3 також підтверджується листом Територіального сервісного центру №1444 регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області від 07 вересня 2016 року за вих. № 31/5-1444-1786.

Аналіз обставин справи дає підстави для висновку про те, що заява від відповідача ОСОБА_3 про зняття з обліку автомобіля не подавалася і його огляд органами ДАІ не здійснювався, у зв'язку з чим, транспортний засіб залишився зареєстрованим за відповідачем ОСОБА_3

Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу: сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Вимоги п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України та положення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, передбачають письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів, яким довіреність на розпорядження автомобілем в інтересах довірителя не є договором купівлі-продажу.

Встановивши, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 договір купівлі-продажу спірного автомобіля належним чином не укладено і що власником автомобіля є саме відповідач ОСОБА_3, суд першої інстанції з урахуванням наведених норм матеріального права обгрунтовано відмовив у позовних вимогах про визнання права власності на рухоме майно, скасування арешту майна.

Відповідно доводи апелянта про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

З приводу доводів апелянта про набуття у власність автомобіля за набувальною давністю, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи із змісту зазначеної норми закону, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Таким чином, норми статті 344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобовязань, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Виняток прямо передбачено законом це наявність між набувачем і власником договору, строк дії якого закінчився, а власник не заявив позову про витребування цього майна.

Між тим, в обґрунтування добросовісності володіння спірним автомобілем позивач посилався лише на те що, після оформлення довіреності між Позивачем та Відповідачем, почав особисто володіти та користуватися вказаним автомобілем.

Окрім того, у судових засіданнях суду першої інстанції та апеляційного суду було достовірно встановлено, що позивач не лише не підтвердив факт, що він не знав та не міг знати про те, що спірне авто зареєстровано на іншу особу та належить їй, а навпаки у позові та своїй скарзі вказував, що право власності на спірне авто було зареєстровано на іншу особу, а саме ОСОБА_3

Оскільки позивач знав, що право власності на спірне авто на іншу особу, і цієї власності вона не була позбавлена у встановленому законом порядку, позивач достовірно був обізнаний, що він фактично володів чужим майном на підставі довіреності, а тому апеляційний суд вважає, що користування позивачем таким майном не можна визнати добросовісним в розумінні ст. 344 ЦК України.

На думку колегії суддів вищевказані обставини свідчать виключно про тимчасовий характер володіння позивачем чужою річчю, оскільки останній весь цей час був обізнаний про те, що право власності на таке авто зареєстровано на іншу особу.

Посилання апеляційної скарги, на неправомірність рішення в значній мірі повторюють доводи, що були викладені Позивачем в суді першої інстанції у вигляді обґрунтування позовної заяви та які були предметом дослідження місцевого суду, а тому додаткового правового аналізу не потребують.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим воно підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_6