Ухвала

іменем україни

11 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4, звернувшись до суду з указаним позовом, зазначала, що ОСОБА_5 є її донькою.

28 квітня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_4 продала ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1.

Після укладення даного договору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 поїхали проживати до Німеччини.

29 червня 2016 року позивач повернулась з Німеччини до України.

16 серпня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 28 квітня 2016 року на підставі ст. 230 ЦК України, обґрунтовуючи тим, що оспорюваний договір був укладений нею під впливом обману зі сторони ОСОБА_5, оскільки вона обіцяла здійснювати за нею догляд. Після переїзду до Німеччини відповідач змінила своє ставлення до неї та намагалася здати її до будинку пристарілих. Якби вона знала, що її донька не має наміру за нею доглядати, вона ніколи б не уклала договір купівлі-продажу квартири.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вирішуючи спір, зазначав, що заявляючи вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 28 квітня 2016 року на підставі ст. 230 ЦК України, ОСОБА_4 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири був укладений нею під впливом обману зі сторони ОСОБА_5

При цьому суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_4 за недоведеністю та дав правильну оцінку показанням свідка ОСОБА_7 щодо стосунків сторін після укладення оспорюваного договору.

Посилання ОСОБА_4 на те, що відповідач не розрахувалася з нею за квартиру не є підставою для визнання недійсним оспорюваного правочину на момент вчинення. Умови оспорюваного ОСОБА_4 правочину не містять зобов'язань забезпечення відчужувача утриманням та (або) доглядом ОСОБА_5

При цьому суд правильно застосував норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити ухвалені судами рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кадєтова

Г.І.Мостова