Справа № 584/1079/14-ц Провадження № 2/584/295/17
РІШЕННЯ

Іменем України

28.08.2017 Путивльський районний суд Сумської області

в особі : головуючого - судді Толстого О.О.

при секретарі Зікрати Я.В.

за участю : представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Путивль справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням та скасування реєстрації, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та про визнання об'єктом права спільної сумісної власності нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ :

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, в якому просили визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що вони є співвласниками цього житлового будинку, право власності на який набули як спадкоємці ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Під час реєстрації права власності на вказаний будинок їм стало відомо, що в будинку зареєстровані відповідачі . Оскільки останні у будинку ніколи не проживали і не користувались ним, просили позов задовольнити.

Відповідачі проти позову заперечували, відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 з 1992 року і до дня його смерті, визнати спільною сумісною власністю спірний житловий будинок.

Посилалась на те, що з 1992 року вони з ОСОБА_7 проживали однією сім'єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. У 2005 році за спільні кошти придбали спірний житловий будинок. Так як вона й ОСОБА_7С придбали цей житловий будинок за спільні кошти під час спільного проживання, вважає цей будинок їх спільною сумісною власністю.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 первісний позов підтримав, у зустрічному позові просив відмовити. Інші позивачі звернулися з заявами, в яких позовні вимоги підтримали, просили справу слухати за їх відсутності.

Відповідачі проти первісного позову заперечували.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позови підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7, після якого відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на житловий будинок по АДРЕСА_1. У встановленому законом порядку спадщину прийняли ОСОБА_4 - його мати, та його діти - ОСОБА_5 і ОСОБА_6

З 1994 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2 проживали разом, вели спільне господарство і мали спільний бюджет, що підтверджується ксерокопією паспорта померлого, згідно відмітки в якому він до дня своєї смерті був зареєстрований в належній ОСОБА_2 квартирі (т. 1 а. с. 62); будинковою книгою на будинок по АДРЕСА_1, згідно якої ОСОБА_2 і її син зареєструвались в будинку після його придбання (т. 1 а. с. 60-61); довідкою Путивльської ЦРЛ від 05.02.2015 про те, що ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні з 18.09.2012 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 та під час лікування біля нього постійно знаходилась ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 122); копією рішення Путивльського районного суду Сумської області від 07.04.1995 в справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу, яким встановлено, що з грудня 1994 року ОСОБА_7 проживає в іншій родині, в зв'язку з чим він припинив сімейні відносини з дружиною (т. 1 а. с. 222-223). Згідно копії актового запису, розірвання шлюбу між вказаними особами зареєстровано в органах РАЦСу 19.02.1997 (т. 1 а.с. 227).

Ці обставини підтвердили і допитані судом свідки.

Як роз'яснено в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі п.5 ст.273 ЦПК може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті (пропажі без вісті на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Таким чином, підлягає задоволенню частково позовна вимога ОСОБА_2 про встановлення факту її проживання однією сім'єю з ОСОБА_7 з 01.01.2004, тобто з часу набуття чинності СК України, і до дня смерті ОСОБА_7, оскільки з 08.07.1944 до 01.01.2004 встановлення факту перебування у фактичних шлюбних стосунках законодавством не передбачено.

Крім того, судом встановлено, що під час проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2005 ОСОБА_7 за 2000 грн. придбав будинок що знаходиться по по АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 58-59). Разом вони відремонтували будинок та використовували його для ведення спільного господарства - садили та обробляли город на присадибній ділянці.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають шлюбі між собою та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Враховуючи поширення положень глави 8 СК України на майно, набуте жінкою та чоловіком, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, судами залишено поза увагою ту обставину, що за змістом ст. 60 СК України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час спільного проживання, але і спільністю участі чоловіка, жінки коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного, для правильного застосування ст. 74 СК України у системному зв'язку зі ст. 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю, слід установити не тільки факт набуття цього майна за час проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є їх спільні сумісні кошти або їх спільна праця.

Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 18.03.2013 (справа № 6-66цс13), який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів.

Представник позивача посилався на те, що спірний будинок придбано за особисті кошти ОСОБА_7, якими є виплачена йому при звільненні 30.07.2005 з органів внутрішніх справ вихідна допомога в сумі 10740 грн., що підтверджено довідкою УМВС України в Сумській області від 15.01.2015 (т.1 а.с. 96).

Вказана вихідна допомога за своєю правовою природою є разовою формою матеріальної винагороди в зв'язку зі звільненням зі служби, тобто в силу ст. 57 СК України була особистою власністю ОСОБА_9

Водночас, відповідач ОСОБА_2 жодних належних і допустимих доказів того, що спірний будинок придбано за рахунок спільної участі, коштами або працею в набутті майна, про що не може свідчити проведення ремонтних робіт після його придбання, не надала.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із роз'яснень, викладених у п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Таким чином, підстав для визнання спірного будинку об'єктом спільної сумісної власності суд не вбачає.

Оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали у спірному будинку як члени сім'ї його власника ОСОБА_7, з його смертю вони втратили право на проживання у цьому житлі в силу положень ст.ст.156, 157 ЖК України, ст. 405 ЦК України, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право на користування спірним будинком.

Це відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові від 05.11.2014 (справа № 6-158цс14) і від 16.11.2016 (справі № 6-709цс16).

В той же час, заявлені позовні вимоги про їх зняття з реєстрації є передчасними, оскільки визнання особи такою, що втратила користування житлом є правовою підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку.

Суми понесених сторонами судових витрат, які підлягають компенсації пропорційно задоволеної частини вимог, є однаковими, тому взаємозараховуються судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-3, 8, 57, 60, 74 СК України, ст.ст.156, 157 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст.ст. 10,11,60, 201-212 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Путивль Сумської області, в період з 01 січня 2004 року і до дня смерті останнього.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення cуду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Рішення виготовлено в повному обсязі 01.09.2017.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя

Путивльського районного суду О.О.Толстой