Справа №473/1679/17 30.08.2017 30.08.2017
Провадження № 22ц/784/1909/17 Суддя першої інстанції Лузан Л.В.
Справа№ 473/1679/17
Категорія 31 Суддя-доповідач апеляційного суду Бондаренко Т.З.
У Х В А Л А

Іменем України

30 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за участю: представників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Вознесенського професійного аграрного ліцею

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2017 року ухвалене за позовом

ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Вознесенського професійного аграрного ліцею, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_8, про відшкодування матеріальних збитків, стягнення компенсації моральної (немайнової) шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2017 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом до Вознесенського професійного аграрного ліцею про відшкодування матеріальних збитків, стягнення компенсації моральної шкоди.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на території навчального полігону Вознесенського професійного аграрного ліцею, їх син ОСОБА_9, учень вказаного навчального закладу, під час керування трактором «МТЗ-80л», що перебуває на балансі ліцею, загинув. Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 листопада 2016 року винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 287 КК України, було визнано ОСОБА_8, який перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, виїхав з території навчального господарства на навчальний полігон на технічно несправному, але працездатному тракторі, та допустив до управління ОСОБА_9, що не мав права на керування відповідним транспортним засобом.

Посилаючись на вказане позивачі просили стягнути матеріальні збитки в загальному розмірі 39 250 грн. 00 коп., які складаються з витрат, пов'язаних з похованням загиблого сина в розмірі 4 150 грн. 00 коп. та виготовленням намогильної споруди в сумі 35 100 грн. 00 коп., а також по 150000 грн. компенсації моральної шкоди кожному.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Вознесенського професійного аграрного ліцею на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в порядку відшкодування матеріальних збитків по 3 325 грн., компенсацію моральної шкоди в розмірі по 75 000 грн. на кожного. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати рішення суду та ухвалити нове яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки вина відповідача в заподіянні шкоди відсутня.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 в свідоцтві про народження ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 вказані його батьками (а.с.53).

ОСОБА_9 з 29 серпня 2014 року навчався в Вознесенському професійному аграрному ліцеї за державним замовленням за професією тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва, водій автотранспортних засобів (а.с. 56).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Вознесенський професійний аграрний ліцей зареєстровано як юридичну особу (а.с. 50-51).

Із змісту вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 листопада 2016 року вбачається, що на території навчального господарства аграрного ліцею, майстер виробничого навчання вказаного навчального закладу ОСОБА_8, будучі закріпленим згідно з наказом керівництва ліцею за трактором «МТЗ-80л» реєстраційний номер НОМЕР_1, який перебуває на балансі ліцею, грубо порушуючи навчально-виробничий процес, не маючи графіку занять з навчання учнів практичному водінню транспортних засобів виїхав на навчальний полігон на технічно несправному але працездатному вказаному тракторі та допустив до керування учня ліцею ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаючи, що останній не мав права на керування тракторним засобом, який грубо порушуючи п. 12.1 ПДР України не обрав безпечну швидкість, втратив контроль над керуванням та допустив його перекидання, внаслідок чого загинув. ОСОБА_8, майстра виробничого навчання аграрного ліцею, засуджено за скоєння злочину, передбаченого ст. 287 КК України, а саме за допуск до керування транспортним засобом особи, яка не має права на керування транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Вирок, ухвалою апеляційного суду від 14 лютого 2017 року залишено без змін та набрав законної сили (а.с. 8-22).

Згідно із свідоцтвом про смерть ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 52).

ОСОБА_8 працював у Вознесенському професійному аграрному ліцеї майстром виробничого навчання (прийнятий на роботу відповідно до витягу з наказу за № 107-к від 1 серпня 1986 року, звільнений 8 квітня 2016 року за ст. 38 КЗпП України, згідно наказу за № 32-к від 5 квітня 2016 року), отже на час загибелі ОСОБА_9 перебував у трудових відносинах з Вознесенським професійним аграрним ліцеєм.

До його функціональних обов'язків входило, зокрема навчально - виробнича робота з питань виховання та підготовки учнів за обраною ними спеціальністю, в тому числі з проведенням практичних занять по керуванню транспортними засобами сільськогосподарського призначення.

З цією метою за ОСОБА_8 було закріплено сільськогосподарську техніку, де в тому числі зазначено і трактор "МТЗ - 80л" реєстраційний номер НОМЕР_1.

Нещасний випадок мав місце на території навчального полігону Вознесенського професійного аграрного ліцею протягом робочого часу, про що складено відповідний акт (а.с.60).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що будь - яка шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована особою, яка її завдала, в повному обсязі.

Підстави для відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч.1 ст.1167 ЦК України, якою встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідальність за шкоду, завдану працівником юридичної або фізичної особи, під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, покладається на юридичну чи фізичну особу, з якою цей працівник перебував у трудових відносинах, як то встановлено ч. 1 ст. 1172 ЦК України.

Враховуючи наведені обставини, районний суд, дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що шкода потерпілому завдана саме працівником аграрного ліцею ОСОБА_8, в робочий час та під час виконання ним своїх посадових обов'язків, в зв'язку з чим і відповідальність щодо відшкодування завданої шкоди слід покласти на аграрний ліцей, в зв'язку з чим суд стягнув саме з відповідача Вознесенського професійного аграрного ліцею на користь позивачів в рівних частках матеріальну шкоду по 3325 грн. та моральну шкоду по 75000 грн. кожному.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що положення ст. 1172 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин через те, що майстер Вознесенського професійного аграрного ліцею ОСОБА_8 допустив до керування транспортним засобом учня цього ліцею ОСОБА_9, самовільно та за відсутності відповідного графіку та доручення ліцею не заслуговують на увагу.

Так, вироком суду, яким засуджено ОСОБА_8, встановлено, що майстром професійного навчання були порушені вимоги п. .7 «Положення про організацію навчально-виробничого процесу у професійно-технічних навчальних закладах» від 10 травня 2006 року, відповідно до якого під час навчання учнів слухачів практичному водінню транспортних засобів заняття проводяться на навчальних полігонах, трактородромах на маршрутах, погоджених з місцевими підрозділами Державної автомобільної інспекції, згідно з графіком затвердженим заступником керівника з навчально-виробничої роботи ПТНЗ, а також порушено п. 2.9 г Постанови КМУ від 10 жовтня 2001 року «Про правила дорожнього руху», якими забороняється водіям передавати керування транспортним засобом особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним, якщо це не стосується навчання водінню відповідно до вимог розділу 24 цих правил.

Таким чином, ОСОБА_8 перебуваючи в трудових відносинах с навчальним закладом в свій робочий час на території навчального полігону цього закладу, на тракторі, який належить учбовому закладу та закріплений за ним , в процесі навчальної їзди допустив нещасний випадок.

Вказані обставини встановлені актом № 1 про нещасний випадок зі смертельним наслідком що стався з учасником навчально-виховного процесу, де в п. 14 причиною нещасного випадку вказано саме порушення правил керування технічним засобом під час навчальної їзди ОСОБА_9 та порушення Майстром виробничого навчання ОСОБА_8 декількох нормативних актів, які регулюють організацію професійно-технічного навчання, охорону праці, та правила дорожнього руху. Винною особою в допущених порушеннях визнано саме ОСОБА_8, як майстра виробничого навчання учбового закладу (а.с. 60).

Вказане зазначає, що нещасний випадок та завдання шкоди позивачам, було завдано саме працівником відповідача Вознесенського аграрного професійного ліцею безпосередньо під час виконання ним своїх трудових обов'язків, що і є підставою для застосування положень ст. 1172 ЦК України до спірних правовідносин.

Відсутність графіку та окремого доручення ліцею на проведення навчальних робіт ОСОБА_8 не вказують на його самовільні дії, а є наслідком недостатньої організації в роботі та неналежного контролю з цих питань відповідних посадових осіб.

Вказані висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 28 січня 2015 року у справі № 6-229цс14. При цьому зворотне цьому твердження викладене в апеляційній скарзі, не ґрунтується на змісті вказаної Постанови.

Також, не мають правового значення, посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_8 засуджено за статтею кримінального кодексу, якою передбачено загальний суб'єкт відповідальності а не спеціальний, оскільки для матеріальної відповідальності мають значення обставини за яких відбувся нещасний випадок, які є обов'язковими у справі про цивільно-правові наслідки, відповідно до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України, що і було вірно враховано судом.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення районного суду в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, що встановлено положеннями ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування, а тому дане рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Вознесенського професійного аграрного ліцею відхилити, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді Т.З. Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І. Темнікова