РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4649/16-ц

пр. № 2/759/355/17

30 серпня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: П'ята Київська державна нотаріальна контора, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про визнання договору довічного утримання недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, просить суд визнати недійсним (без застосування наслідків недійсності), укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 договір довічного утримання (догляду) від 02.02.2008, посвідчений державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С., зареєстрований у реєстрі за №5-2080, визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті дядька ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Позовні вимоги, з урахуванням поданої заяви про зміну підстав позову, обґрунтовані тим, що 02.08.2008 ОСОБА_6 та ОСОБА_3 уклали договір довічного утримання, відповідно до умов якого відчужувач передала у власність відповідачці ? частину квартири АДРЕСА_1. Відчужувана частина квартири належала ОСОБА_6 на підставі рішення суду від 02.06.2008 про визнання права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла. Позивачка є спадкоємицею за законом свого дядька ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, факт родинних відносин підтверджується належними та допустимими доказами. Оскільки ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.11.2013, рішення суду від 02.06.2008 про визнання права власності на ? частину квартири після померлого ОСОБА_8 скасовано, провадження у справі закрито, а тому відповідачем набуто частину квартири на праві власності безпідставно та незаконно. Укладенням оскаржуваного договору, порушено права позивачки на вступ у спадщину.

У судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, надавши заперечення у письмовому вигляді, позовні вимоги вважають безпідставними, зазначивши, що позивачкою не надано документів підтвердження факту родинних відносин з померлим ОСОБА_8, вона не є особою, яка має право на розірвання договору довічного утримання в судовому порядку, позивачка не відноситься до черги спадкоємців за законом, нею пропущено строки як для прийняття спадщини, так і для визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Третя особа П'ята Київська державна нотаріальна контора у судове засідання свого представника не направила, надіславши до суду лист з проханням слухати справу у відсутності представника (а.с. 23 т. 2).

Третя особа Дванадцята Київська державна нотаріальна контора у судове засідання свого представника не направила, надіславши до суду лист з проханням слухати справу у відсутності представника (а.с. 25 т. 2).

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилась, про дату і час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 10.04.2008 ОСОБА_6 та ОСОБА_3 уклали договір довічного утримання (догляду), відповідно до умов якого відчужувач передала у власність відповідачці ? частину квартири АДРЕСА_1, взамін чого ОСОБА_3 зобов'язалась забезпечувати відчужувача утриманням (доглядом) довічно на умовах цього договору. Відчужувана ? частина квартири належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 09.02.1993. Договір посвідчено державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстровано у реєстрі за №5-1058 (а.с. 72-73).

02.08.2008 ОСОБА_6 та ОСОБА_3 уклали договір довічного утримання (догляду), відповідно до умов якого відчужувач передала у власність відповідачці ? частину квартири АДРЕСА_1, взамін чого ОСОБА_3 зобов'язалась забезпечувати відчужувача утриманням (доглядом) довічно на умовах цього договору. Договір посвідчено державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстровано у реєстрі за №5-2080 (а.с. 74-76).

Відчужувана ? частина квартири належала ОСОБА_6 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8, відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02.06.2008 (а.с. 10).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.01.2010 встановлено, що ОСОБА_8, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним дядьком ОСОБА_1 (а.с. 13).

Рішенням суду від 27.07.2010, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.10.2010, ОСОБА_1 визначено додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14-15).

Постановою держаного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори від 18.01.2011 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру по АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_8, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру (а.с. 16).

Відповідно до ухвали Апеляційного суду від 20.11.2013, поданої за апеляційною скаргою ОСОБА_1, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02.06.2008 скасовано, провадження у справі закрито на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (а.с. 23).

Київське міське бюро технічної інвентаризації листом від 16.08.2016 №10640 (И-2016) повідомило, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3: ? частина квартири на підставі договору довічного утримання від 10.04.2008 та ? частина квартири на підставі договору довічного утримання від 02.08.2008, посвідчених Київською державною нотаріальною конторою №5 (а.с. 233).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.11.2016 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26.01.2010 скасовано, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин залишено без розгляду, у зв'язку з наявністю спору про право (а.с. ).

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 1 - ч. 3, ч. 5, ч. 6 ЦК України).

Законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 ЦК).

Зокрема, відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вказане означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення, а до цього визначені у правочині умови є правомірними.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, посилається на те, що спірним договором порушено та обмежено її право на спадщину як спадкоємицю п'ятої черги за законом після смерті її дядька, факт родинних відносин з яким підтверджується належними доказами.

Проте, дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що наведені позивачем обставини порушеного її права, у відповідності до ст. 60 ЦПК України, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів того, що померлий ОСОБА_8 є рідним дядьком позивача. Поданими доказами, зокрема, архівними довідками, свідоцтвом про шлюб таких родинних відносин не встановлено. На вимогу суду, інших документів на підтвердження даних відносин, надано не було, зокрема, свідоцтво про народження позивача, її свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження її матері та свідоцтво про шлюб матері позивача, зміна прізвища матері, інші документи, які підтверджують факт наявності в останньої братів, сестер. Крім того, існування факту родинних відносин з ОСОБА_8 виключається рішенням суду від 26.01.2010, оскільки вказане рішення скасовано ухвалою Апеляційного суду від 22.11.2016 (а.с. 44 т. 2). Інших доказів на підтвердження факту родинних відносин з померлим, права отримання спадщини, порушення права позивачки, суду надано не було. А тому позивачка не є особою, яка має право на спадкування частини квартири. Судовому захисту підлягає порушене, а не ілюзорне право.

у той же час, судом встановлено відсутність правових підстав для визнання договору довічного утримання недійсним, оскільки при укладенні договору, дотримано усіх вимог, необхідних для чинності правочину. Відповідачка належним чином виконувала умови договору, cторонами договір не розривався, а тому відповідач правомірно набула право власності на квартиру.

На підставі наведеного суд, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позову, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. З огляду на те, що судом вирішено спір по суті про відмову в задоволенні позову, підстав для застосування строку позовної давності, суд не вбачає.

На підставі викладенного, керуючись ст. ст. 203, 215, 216, 225, 744, 755 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 360-7 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: П'ята Київська державна нотаріальна контора, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про визнання договору довічного утримання недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: