Дата документу 14.09.2017
Справа №6/320/173/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: Ковальової Ю.В.,
при секретарі: Левандовській О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі подання старшого державного виконавця Відділу Державної Виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,
В С Т А Н О В И В :
Старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 (далі - державний виконавець) звернувся до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити ОСОБА_2 для поїздок за кордон без вилучення паспортного документу шляхом заборони перетину кордону України до виконання боржником своїх зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, зазначивши, що на виконанні у державного виконавця перебуває виконавче провадження №51984637 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2436/11, виданого 02.12.2011 р. виданого Мелітопольським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитом, відсотками, неустойкою загальною сумою 385161,02 гривень. Обовязок є солідарним із ОСОБА_3, ОСОБА_4. Вказаний документ предявлений втретє за заявою стягувача від 18.08.2016 року. 22 серпня 2016 року виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, направлено на адресу боржника, яку оскаржено не було. Зазначає, що боржником не сплачено суму боргу, не виконано у тому обсязі, що визначено рішенням суду, і у разі виїзду боржника за кордон буде неможливим або ускладненим виконання рішення суду.
Згідно довідки виконкому Мелітопольської міської ради боржник зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, однак згідно акту державного виконавця встановлено, що боржник там не мешкає.
Складено акт державного виконавця за місцем поживання боржника, що вказане у виконавчому документі, а саме за адресою АДРЕСА_1, згідно якого встановлено, що ОСОБА_2 за вказаною адресою не мешкає.
За відповідями контролюючих та фіскальних органів боржник є працездатним, але з метою злісного ухилення від виконання рішення суду не працевлаштовується.
Згідно відповідей Мелітопольського УДМС та Державної прикордонної служби боржник має закордонний паспорт і перетинала кордон України, вирушивши до Єгипту.
Отже, на думку виконавця, вищезазначені обставини є злісним ухиленням і суд має заборонити тимчасово виїзд боржнику за кордон.
Боржник ОСОБА_2 не зявилась до суду, ї представником надано письмові заперечення, відповідно до яких вважає подання безпідставним, оскільки вона не ухиляється від виконання рішення суду, не переховується від органів виконавчої служби, та повідомлень про відкриття провадження в серпні 2016 року не отримувала. Окремо звернула увагу, що знаходиться у Київській області, де проходить післяпологову реабілітацію. Дізнавшись про наявність відкритого провадження звернулася до виконавчої служби за отриманням інформації щодо стану виконання та до суду з метою розстрочити виконання рішення суду.
У судовому засіданні державний виконавець Петраш С.М. підтримала подання за обставинами, вказаними у поданні, просила його задовольнити, тимчасове обмеження права виїзду за кордон покласти на Адміністрацію Державної прикордонної служби України.
Представник боржника ОСОБА_2 ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні подання, пояснивши, що факт ухилення спростовується матеріалами справи, зокрема, тим фактом, що постанову про відкриття було направлено не на адресу боржника, а отже, про відкриття повідомлено не було належним чином. Борг частково погашений шляхом передачі предмету застави на добровільну реалізацію і загальна сума боргу є вже значно меншою від первинної. Зазначав, що законом передбачено тимчасове обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.
Вислухавши пояснення державного виконавця, представника боржника, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 слід відмовити з наступних підстав.
На виконанні Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває виконавче провадження №51984637 з виконання виконавчого листа № 2-2436/11, виданого 02.12.2011 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитом в розмірі 242032,62 грн., заборгованість за процентами 8310,54 грн., заборгованість по платі за обслуговування кредиту 4503,73 грн., пеню 129023,91 грн. та штраф 1290,22 грн., а загалом 385161,02грн. Обовязок є солідарним з ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Вказане підтверджується копією виконавчого листа /а.с. 5/.
22.08.2016 року державним виконавцем керуючись ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» (нова редакція) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копія постанови направлена стягувачу та боржнику /а.с. 6/.
Суд критично відноситься до пояснень державного виконавця щодо припущень факту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження саме боржником ОСОБА_2, оскільки з відповіді відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області №2708 від 09.06.2017 р. вбачається вказівка на конкретну адресу реєстрації боржника, що є відмінною від адреси, вказаній в повідомленні про вручення АДРЕСА_2. /а.с. 7/. Крім того, із самого рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому вказано два адресата-Галушко В.В. та ОСОБА_2, однозначно не вбачається належність підпису саме ОСОБА_2
Одночасно із цим суд, дослідивши копію паспорту ОСОБА_2, встановив, що реєстрація місця проживання за вказаною адресою була здійснена 25.06.2015 р., тобто, до відкриття провадження з примусового виконання рішення суду. Додатково слід зауважити, що в поданні прямо вказано, що за місцем проживання боржника, зазначеному у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_3, складено акт державного виконавця, згідно з яким встановлено, що ОСОБА_2 не мешкає.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 03.06.2002 р. №503-Р, квартира №13, розташована по вул.. Гвардійській, 8 у м. Мелітополь належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 Інших співвласників, зокрема ОСОБА_2, немає.
Отже, неможливо зробити висновок про належне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження.
Вказане у поданні державного виконавця невиконання рішення суду не відповідає дійсності, оскільки представником боржника повідомлено суд про часткове погашення боргу у сумі 64 000 гривень за рахунок реалізації предмету застави транспортного засобу, належного ОСОБА_3, що є солідарним боржником. Вказаний факт не заперечувався державним виконавцем, а тому додаткового доказування не потребує.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі - Закон № 3857-XII).
Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках :
- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);
- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).
За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV"Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.
Як зазначено у Судовій практиці Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.
Таким чином, поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
Отже, сама по собі наявність в особи невиконаних зобовязань, покладених на неї судовим рішенням, не є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, а повинно бути встановлено ще й ухилення цієї особи від виконання зобовязань, покладених на неї судовим рішенням.
Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.
В судовому засіданні державний виконавець, як підставу для обмеження боржника у праві виїзду, зазначає про наявність заборгованості за кредитом на підставі рішення суду, що боржник будь-якого майна, яке підлягає опису, не має, він не працює і не перебуває на обліку в центрі зайнятості.
Проте, відсутні будь-які фактичні дані про ухилення боржника від виконання рішення суду. Сам по собі факт несплати боржником суми боргу, відсутність у нього роботи і не перебування на обліку в центрі зайнятості, що є його правом, а не обов'язком, не є достатньою підставою вважати ОСОБА_2 такою, що ухиляється від виконання рішення суду.
Суд приймає до уваги той факт, що боржник не ухилялась, а навпаки намагається законними шляхами вирішити питання погашення заборгованості. Так, в судовому засіданні було оглянуто заяву про розстрочення виконання рішення суду. Вказаний крок з боку боржника є логічним, оскільки не будучі обізнаною про факт відкриття провадження, вона не могла звертатись до суду із такою заявою, оскільки розстрочення можливо виключно на стадії виконання рішення.
За змістом наведених вище норм чинного законодавства, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням та його намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.
Тобто, жодних доказів, окрім наявної заборгованості, про будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо) відсутні. А, отже, факт ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення суду не знайшов своє підтвердження під час розгляду подання.
Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не було доведено в суді, що ОСОБА_2, ухиляється від виконання судового рішення, а тому відсутні підстави для задоволення подання про обмеження його праві виїзду за межі України до виконання зобовязань, покладених на нього судовими рішеннями.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.14, 217, 377-1 ЦПК України, суд -
Відмовити в задоволенні подання старшого державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги до Мелітопольського міськрайонного суду протягом пяти днів з дня її проголошення.

С У Д Д Я : ОСОБА_8