УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства АКБ «Індустріалбанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, у якому зазначала, що 23 липня 2007 року уклала з АКБ «Індустріалбанк» кредитний договір, за умовами якого банк надав їй кредит на суму 15 тис. дол. США зі сплатою 12% річних на строк до 22 липня 2027 року. У порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги», ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» при підписанні договору відповідач не надав їй інформацію про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність, про умови кредитування. Посилаючись на те, що відповідач ввів її в оману стосовно реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, просила на підставі ст.ст. 229, 230, 236 ЦК України визнати вказаний договір недійсним з моменту його укладення.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваного рішення апеляційного суду в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 23 липня 2007 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого банк зобов'язався відкрити позичковий та поточний рахунок для надання позичальникові кредитних коштів шляхом перерахування суми кредиту з позичкового рахунку на поточний рахунок на строк до 22 липня 2027 року у вигляді кредиту на поточні потреби у сумі 15 тис. дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних (а.с. 52-60).

За положеннями ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що при укладенні спірного кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, а також із того, що на момент укладення правочину позивач не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. При цьому, позивачеві було надано інформацію щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, графіку погашення кредиту та умов кредитування в іноземній валюті, на підтвердження чого свідчать спірний договір.

Відхиляючи доводи заявника щодо дискримінаційності умов договору в частині валюти кредиту - доларів США, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а тому, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторона приймає на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу.

Правильно зазначено й те, що ОСОБА_4 не довела наявності підстав, передбачених ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України для визнання кредитного договору недійсним (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

І.М. Завгородня

Л.М.Мазур