Справа № 654/845/17
Провадження №2/654/590/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2017 року

Голопристанський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої судді - Охтень А.А.,

при секретарі - Шешеня М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1звернулася до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2005 року вона проживала з ОСОБА_2 однією сім'єю, як чоловік та жінка, а 10.09.2007р. між ними було зареєстровано шлюб. У березні 2007 року відповідачем було укладено договір довічного утримання з ОСОБА_3 За його умовами, відповідач зобов'язувався надавати матеріальну допомогу, здійснювати забезпечення та догляд вказаної особи, а взамін у його власність переходив житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1. Позивач, як фактична, а згодом і законна дружина ОСОБА_2, допомагала останньому виконувати обов'язки передбачені угодою, а саме: здійснювала прибирання будинку ОСОБА_3, прала її речі, займалася приготуванням для неї їжі. Крім цього, за спільні кошти сім'ї постійно здійснювалось придбання ліків, продуктів харчування, а також проведено поховання відчужувача. Враховуючи ці обставини та положення ст. 74 Сімейного кодексу України, ОСОБА_1 просить визнати вищевказаний житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя та виділити їй 2/3 частини даного майна у зв'язку з перебуванням на її утриманні та вихованні спільної з відповідачем малолітньої доньки ОСОБА_4, 2007 року народження.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали на підставах викладених в позовній заяві та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач в останнє судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В раніше проведених судових засіданнях позовні вимоги визнав.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явилися, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що 10 вересня 2007 року Малокопанівською сільською радою Голопристанського району Херсонської області було зареєстровано шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

19 березня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання.

Згідно ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до редакції ст. 745 ЦК України, чинної на момент укладення договору, вбачається, що договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації.

Згідно умов укладеного договору, ОСОБА_3 у зв'язку з досягненням пенсійного віку та відсутністю кровних та інших родичів, які б могли забезпечити її доглядом, передала у власність відповідача домоволодіння АДРЕСА_1. В свою чергу, згідно п. 5 вказаного правочину, ОСОБА_2 зобов'язався надавати ОСОБА_3 довічне утримання, що включало в себе щомісячне матеріальне забезпечення продуктами харчування та ліками, а також догляд, прибирання будинку, прання та прасування білизни, оброблення земельної ділянки, забезпечення дровами та ін.

Договір був посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршаловою М.В. та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів, а також було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 в реєстрі за № 929.

Згідно ст. 748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 334 ЦК України визначено, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Отже, з вищевикладеного слідує, що 19.03.2007 року ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Згідно даних інвентарної справи, рішенням Малокопанівської сільської ради було затверджено нумерацію об'єктів нерухомості на території села в результаті чого адресою житлового будинку став АДРЕСА_1.

Статтею 57 Сімейного кодексу України регламентовано перелік майна, час та підставу його набуття, що визначає його як особисту приватну власність чоловіка чи дружини, до яких набуття за договором довічного утримання не відноситься.

На момент набуття права власності відповідачем, останній проживав з позивачкою близько двох років однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, що було встановлено рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 01.03.2017 року.

Згідно положень ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

В силу ст. 63 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власної на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (далі Постанова) поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з вимогами ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із вимогами ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, сторони являються батьками малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Враховуючи вищевказану правову норму та беручи до уваги факт проживання спільної доньки сторін разом з матір'ю, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, а також наявність у відповідача значної заборгованості по аліментам та повну відсутність здійснення їх виплат, що також підтверджено довідкою державного виконавця, суд вважає за можливе відступити від рівності часток та виділити у власність позивача 2/3 частини спірного майна.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись положеннями ст.ст. 60, 63, 69-72 СК України, п.22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року, ст. ст.10, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 217 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини будинку за адресою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області через Голопристанський районний суд протягом 10 днів з отримання повного тексту рішення.

Суддя А. А. Охтень