Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач - Лозко Ю.П.
Провадження № 22ц/782/406/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Єрмакова Ю.В.,Орлова І.В.,

за участю секретаря Єгорової О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому посилаючись на те, що він є власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 18.07.2013 року. Окрім нього, в даній квартирі зареєстровані ОСОБА_3, яка була деякий час його співмешканкою та її доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які з грудня 2015 року не мешкають у вказаній квартирі. У теперішній час усі сімейні стосунки між сторонами розірвано, відповідачі не мешкають у квартирі понад рік без поважних причин, тому на підставі вимог ст. 405 ЦК України позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 травня 2017 року відмолено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення та доводи осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ч.3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що судом вказані вимоги закону дотримано.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено суду, що відповідачі без поважних причин не проживають у належній йому квартирі. Відсутність відповідача за місцем реєстрації у квартиріАДРЕСА_1, що належить на праві власності позивачу понад один рік, зумовлена поважними причинами вимушеного характеру, а саме - регулярними конфліктами і сварками між позивачем та відповідачем ОСОБА_3, та створеними позивачем перешкодами проживання відповідачів в цій квартирі. Припинення сімейних відносин між сторонами не є підставою позбавлення відповідачів права на користування цією квартирою, яке виникло в них на підставі ст. 405 ЦК України.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та встановленим обставинам у справі, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу від 18.07.2013 року є власником квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстрований з 23 липня 2013 року.

Під час спільного проживання сторін та ведення господарства, 25 вересня 2013 року по вказаній вище адресі було зареєстровано відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н.

Отже, відповідачі набули права користування вказаним житловим приміщенням в якості членів сім'ї власника житла на підставі ст.405 ЦК України ст.29 ЦК України, що не заперечується позивачем.

Права членів сім'ї власника на користування житловим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України, відповідно до вимог яких члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону та в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ч.4 ст.9 Житлового Кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно із ч.1, ч. 4 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК України зазначає, що до членів сім'ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім'ї має також і особа, яка перестала бути членом сім'ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні.

За ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла може бути визнаний таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи в цьому приміщені понад один рік без поважних причин.

Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.

З грудня 2015 року відповідач ОСОБА_3 та її діти не проживають за місцем реєстрації у вказаній вище квартирі внаслідок постійних сімейних сварок і конфліктів між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем, створення останнім перешкод у користуванні відповідачами цим житлом.

Доказів, які б свідчили про добровільне, безпричинне непроживання відповідачів у квартирі розташованій по вказаній адресі понад встановлений ст. 405 ЦК України строк, позивачем не надано.

За таких обставин, підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним житловим приміщенням відсутні.

Доводи апеляційної скарги за своєю суттю є обґрунтуванням позовних вимог, та зводяться до не згоди з висновками суду по оцінці доказів, але згідно зі ст. 212 ЦПК України право оцінки наданих доказів належить безпосередньо суду, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції процесуального та матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак його може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: