АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 615/779/17 Головуючий суддя І інстанції Товстолужський О. В.
Провадження № 22-ц/790/5467/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори про спадкове право
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р. М.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н. П.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - агентство нерухомості «Альянс», про стягнення заборгованості за попереднім договором, -

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 20 лютого 2014 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір про наміри № 1371, за умовами якого сторони домовилися не пізніше 17 години 00 хвилин 15 квітня 2014 року укласти договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. З метою виконання зобов'язань за договором він передав ОСОБА_1 8 900 гривень, що згідно з офіційним курсом НБУ еквівалентно 1 013 доларів США. Посилаючись на те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна через неявку відповідача до нотаріальної контори укладено не було, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 сплачені ним за договором про наміри 1013 дол. США, що за курсом НБУ становить 50 933 грн. 64 коп., індекс інфляції в сумі 44 617 грн. 87 коп., 3% річних від суми боргу у розмірі 3 465 грн. 13 коп., пеню за порушення виконання зобов'язань за договором у розмірі 2 307 грн. 33 коп., а всього стягнути 101 323 грн. 97 коп..

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 101 323 гривні 97 коп. за договором про наміри № 1371 від 20 лютого 2014 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування скарги зазначив, що договір про наміри є нікчемним, оскільки нотаріально не посвідчений, суд виходив з пояснень особи, яка не була стороною по справі, а також на недоведеність передачі грошових коштів відповідачу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 20 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір № 1371, відповідно до умов якого у строк не пізніше 17 години 00 хвилин 15 квітня 2014 року ОСОБА_2 зобов'язався придбати, а ОСОБА_1 - продати належне йому домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 за ціною 42 000 доларів США.

Відповідно до п. 8 договору покупець в якості гарантії виконання зобов'язань передав продавцю гарантійну суму у розмірі 8 900 грн.

Договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 між сторонами по справі укладено не було, отримані за договором грошові кошти в сумі 8 900 грн. ОСОБА_1 не повернуто.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що основний договір укладено не було з вини ОСОБА_1, правовими наслідками чого є стягнення з відповідача отриманої ним за попереднім договором суми, що еквівалентна сумі в доларах США, пені, збитків від інфляції та 3% річних у загальному розмірі 101 323 гривні 97 коп.

Проте погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (ч. 1 ст. 635 ЦК).

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ст. 215 ЦК).

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки, укладений 20 лютого 2014 року між сторонами по справі договір нотаріально посвідчено не було, правовими наслідками невиконання зобов'язань за ним є повернення відповідачем отриманих від позивача коштів у сумі 8 900 грн.

Крім того, на підставі вказаного договору грошове зобов'язання у відповідача не виникло, а тому дія ст. 625 ЦК України на спірні правовідносини не поширюється, що унеможливлює стягнення з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції три проценти річних від простроченої суми.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8900 грн., отриманих за попереднім договором.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягає стягненню в дохід держави пропорційно до задоволених позовних вимог 1016 грн. 70 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2017 року змінити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8900 грн., отриманих за попереднім договором від 20 лютого 2014 року.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1016 грн. 70 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук