Справа № 357/2851/17 Головуючий у І інстанції Кошель Б. І.
Провадження № 22-ц/780/4126/17 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 47 12.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

12 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Журби С.О., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря Воробей В.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача на її користь кошти у розмірі 12 500 доларів США, що еквівалентно 337 500 грн.

Крім того, позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на майно ОСОБА_2 за адресою - АДРЕСА_1. Заява обґрунтована тим, що відповідач вчинив продаж спільної квартири АДРЕСА_3. ОСОБА_2 не відшкодував позивачу ? частину вартості спільного майна та має намір реалізувати належну йому квартиру з метою ухилення від виконання рішення суду щодо стягнення з нього заборгованості.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2017 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що заява про забезпечення позову ґрунтується на припущеннях. Позивач не навела жодних обґрунтувань у зв'язку з якими необхідно забезпечити позов. В оскаржуваній ухвалі не зазначено ані доказів, ані обставин, з якими суд пов'язував необхідність вжиття заходів забезпечення позову, а також відповідні посилання чи обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 137 ЦПК України.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз'яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є грошові кошти, які позивач просить стягнути на свою користь. Майно, на яке позивач накласти арешт, не є предметом спору. Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не перевірив чи є співмірним вид забезпечення позову з заявленими позовними вимогами та чи відповідає він їм. Ухвала суду є невмотивованою, суд першої інстанції не зазначив, з яких саме підстав він прийшов до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову у спосіб визначений судом утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Крім того, з прохальної частини заяви про забезпечення позову вбачається, що ОСОБА_3 просила накласти арешт на майно, яке знаходиться АДРЕСА_1, а не на квартиру.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув увагу на вищезазначене обставини та дійшов передчасного висновку про накладення арешту на квартиру про який ніхто з сторін не просив.

Крім того, суд першої інстанції в порушення вимог ч. 3 ст. 293 ЦПК України направив до суду матеріали, деякі сторінки яких є нечитабельни.

Враховуючи вищевказане, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню через порушення норм процесуального права з направленням питання про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2017 року скасувати та передати питання про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Журба С.О.

Кашперська Т.Ц.