Справа № 645/1800/17
Провадження № 2/645/1403/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сілантьєвої Е.Є.,

при секретарі - Момот О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання чоловіка,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання як другого із подружжя - чоловіка, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою знаходилися у шлюбі зареєстрованому у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції актовий запис № 408 з 11 червня 2005 року. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.08.2016 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Позивач зазначає, що відповідно до ч. 1 ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у нього за час шлюбу, в зв*язку з чим, на підставі ч. 4 ст.76 СК України він має право на утримання. Позивач наголошує, що на даний час не може працювати, оскільки захворювання на туберкульоз спричинило втрату частини легенів, що і послугувало причиною постійного проходження лікування та підтримання стану здоровя позивача. Даний факт не дає йому можливості знайти постійну роботу, оскільки жоден роботодавець не бажає брати працівника, якому необхідно проводити тривалі курси лікування по два місяці декілька разів на рік. Через це ОСОБА_1 опинився у скрутному матеріальному становищі. Колишня дружина перебувала на його утриманні, а на даний час працює у ТОВ «Сортнасінняовочплюс» на посаді головного бухгалтера та має можливість надати матеріальну допомогу ОСОБА_1 Відповідачка не бажає підтримувати жодних звязків з колишнім чоловіком, а також надавати йому будь-яку допомогу добровільно, оскільки спілкування з ним уникає. За таких обставин просить стягнути з відповідачки на його користь на його утримання аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіреності, не з*явилися, через канцелярію суду надали заяву, в якій просила судове засідання по призначенню аліментів провести без їх участі, винести рішення на підставі наданих доказів, проти винесення заочного рішення заперечували.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, була повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, заперечень не надала. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.

У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином .

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.

Судом встановлено, що з 11 червня 2005 року сторони перебували у шлюбі та згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2016 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення суду набрало законної сили.

Як зазначалося у вище вказаному рішенні суду від 09.08.2016 року від подружнього життя 23 грудня 2005 року народилася донька ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії І-ВЛ № 021736.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження викладених обставин справи, позивачем була надана копія виписки № 40/16 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ТБ 09, згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 проходив лікування в ОТБ № 3 в період з 22.03.2016 р. по 18.05.2016 р. з діагнозом туберкульоз.

Встановленим в суді фактичним обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України.

В силу ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п'ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років. Якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед..

Згідно ст.ст. 79, 80 ч.ч. 1, 3 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя за рішенням суду від дня подання позовної заяви у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Із аналізу вказаних норм вбачається, що обов*язок другого із подружжя на сплату аліментів виникає за обов*язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) непрацездатність одного з колишнього подружжя; 2) потреба в матеріальній допомозі (нужденність); 3) спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу.

Також враховується тип непрацездатності особи (інвалідність або пенсійний вік), причини та час виникнення непрацездатності, співвідношення непрацездатності з моментом розірвання шлюбу, тривалості спільного проживання у шлюбі. Залежно від зазначених обставин варіюється і тривалість існування права на утримання.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Таким чином судом не встановлено сукупності юридичних фактів, які б давали йому право на утримання ОСОБА_1 другим із подружжя, в зв*язку з тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження його непрацездатності (інвалідність або пенсійний вік), доказів потреби в матеріальній допомозі (відомості по суму виплачених доходів та утриманих податків за 2017 р.) та доказів спроможності відповідачки надавати матеріальну допомогу (доказів про працевлаштованість відповідача).

Із вказаних вище підстав суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 76, 79, 80, 84 Сімейного кодексу України, та ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 212 215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий-суддя: