Ухвала

іменем україни

11 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, що діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5, до виконавчого комітету Вінницької міської ради, треті особи: виконавчий комітет Вінницької міської ради як орган опіки та піклування, ОСОБА_6, ОСОБА_7, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Успенського-57», про визнання права користування житлом, за касаційною скаргоюОСОБА_4, що діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4, що діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5, звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради, треті особи: виконавчий комітет Вінницької міської ради як орган опіки та піклування, ОСОБА_6, ОСОБА_7, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Успенського-57» (далі - ОСББ «Успенського-57»), про визнання права користування житлом.

На обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що її брат ОСОБА_5 до 17 січня 2005 року перебував у шлюбі із ОСОБА_8 і проживав та був зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_8 Проте, після розірвання шлюбу з 2005 року почав проживати в сім'ї ОСОБА_4 і вселився у квартиру АДРЕСА_2 від 18 липня 2013 року ОСОБА_5 визнано недієздатним і у 2014 році її призначено опікуном. Зазначала, що з 2005 року і по даний час ОСОБА_5 постійно проживає і користується житлом - квартирою АДРЕСА_3 вона як опікун несе витрати з утримання квартири, проте ОСОБА_5 не може зареєструватися за вказаною адресою, оскільки виконком не надає дозвіл на його реєстрацію у зазначеній квартирі.

З метою захисту житлових прав недієздатного, посилаючись на ст. ст. 61, 64 ЖК УРСР, уточнивши позовні вимоги, позивач у зв'язку з тим, що в 2006 році підприємством «Вінницяводоканал» проводилась інвентаризація житлових приміщень та була змінена нумерація кімнат, просила визнати за ОСОБА_5 право користування квартирою АДРЕСА_4

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4, що діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5, відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, що діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2013 року визнаний недієздатним, а з 11 листопада 2014 року опікуном призначена ОСОБА_4

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання за ОСОБА_5 права користування квартирою АДРЕСА_5 представник позивача ОСОБА_4 посилалась на те, що ОСОБА_5 як член її сім`ї з 2005 року по 2016 рік постійно проживав у цій квартирі, тому відповідно до ст. ст. 61, 64 ЖК УРСР набув права користування житлом.

Проте, судами встановлено, що будівля АДРЕСА_6 є гуртожитком, перебувала на балансі СП «Благоустрій» Вінницького обласного комунального виробничого підприємства ВКГ «Вінницяводоканал». Згідно з рішення виконкому Вінницької міської ради від 13 листопада 2008 року гуртожиток прийнятий у комунальну власність територіальної громади м. Вінниці і переданий на баланс ЖЕК № 5 з 01лютого 2009 року. З 13 лютого 2014 року на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради № 335 гуртожиток перебуває на балансі ОСББ «Успенського-57».

31травня 2005 року сім`ї ОСОБА_9був виданий ордер № 12 на вселення до кімнат НОМЕР_1 і з 31 травня 2005 року він зареєстрований у цьому приміщенні.

Згідно з копієютехнічного паспорту на приміщення гуртожитку квартира НОМЕР_2 складається з коридору 12-1 площею 4,2 кв. м, кімнати 12-2 площею 13,8 кв. м, кімнати 12-3 площею 12,2 кв. м.

Також встановлено, що інвентаризаційний номер квартири змінився з НОМЕР_3 на НОМЕР_2.

Згідно зі ст. 128 ЖК УРСРпорядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства УРСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (ст. 129 ЖК УРСР).

Разом з тим, встановлено, що ордеру на вселення ОСОБА_5 не було.

Порядок надання жилої площі в гуртожитках, вселення на надану жилу площу, користування цією жилою площею та виселення з гуртожитків встановлюється Положенням про гуртожитки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84(далі - Положення).

Відповідно до п. 1 розділу ІІ даного Положення вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена в додатку до цього Положення, виданого відповідно до статті 129 Житлового кодексу Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку.

Пунктом 10 Положення визначено, що жила площа в гуртожитках не надається особам, які забезпечені житлом у тому самому населеному пункті, де зареєстровано гуртожиток.

Судамивстановлено, що ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 і є власником 1/3 частки цієї квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 січня 1999 року. Право власності зареєстроване в КП «ВМБТІ» (а.с. 71).

Правильними є висновки судів, що до даних правовідносин не підлягають застосуванню ст. ст. 61, 64 ЖК УРСР, на які посилались представники позивача при обґрунтуванні позовних вимог.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача.

Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК України).

Судом правильно ураховано те, що будівля АДРЕСА_8 є гуртожитком і ОСОБА_4не була наймачем житлових приміщень в гуртожитку.

Згідно з карткою форми № 17 сім`ї ОСОБА_10 (бувший чоловік ОСОБА_4.) виділялась кімната АДРЕСА_9 і ОСОБА_11 з 28 липня 1983 року була зареєстрована за вказаною адресою.

Проте, рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 02 листопада 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області 10 грудня 2007 року, яке набрало чинності, відповідач ОСОБА_4 разом із членами сім`ї - ОСОБА_12, ОСОБА_13 визнані такими, що втратили право користування житлом в гуртожитку кімнатою АДРЕСА_10

При розгляді даної справи судом було встановлено, що відповідачі незаконно утримують кімнату НОМЕР_2/1 та 12/2, в яких раніше вони проживали, а потім вибули на інше місце проживання. ОСОБА_4 напорушення п. 15 Положення про гуртожитки передавала кімнату НОМЕР_2 укористування стороннім особам. Також судом було встановлено, що ОСОБА_4 проживала в Київській області, де доглядала за братом і матір`ю, і навідувалась періодично із синами до спірного житла, яке знаходилось в користуванні інших осіб, переважно після звернення до суду з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування житлом.

ОСОБА_4знята з реєстраційного обліку за вказаною адресою 12 лютого 2008 року (а. с. 141).

Після ухвалення рішення 02 листопада 2007 року ОСОБА_4 продовжувала утримувати кімнату НОМЕР_2 і передала її укористування іншим особам. Приймаючи до уваги дані обставини і те, що ордер на вселення до кімнати НОМЕР_2 в гуртожитку ОСОБА_4 не надавався, в трудових відносинах із ВКП ВКГ «Вінницяводоканал» (балансоутримувач гуртожитку) вона не перебувала, 30 жовтня 2009 року Староміським районним судом м. Вінниці було ухвалене рішення у справі про виселення ОСОБА_4 разом із синами ОСОБА_12, ОСОБА_13 з кімнат НОМЕР_2/1 та 12/2 гуртожитку по АДРЕСА_11 Рішення виконане в примусовому порядку 07 травня 2013 року.

Оскільки ОСОБА_4 разом із синами ОСОБА_12, ОСОБА_13 продовжували займати кімнати НОМЕР_4 в гуртожитку без правових підстав, виконком Вінницької міської ради звернувся до суду з позовом про їх виселення і 07 липня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено відповідне рішення у справі № 127/233332/14-ц, що набрало законної сили 30 грудня 2015 року на підставі ухвали апеляційного суду Вінницької області.

Згідно з постановами державного виконавця Староміського ВДВС ВМУЮ ЧуднєцовоїВ.Ю. від 04 квітня 2016 року рішення суду було виконане в примусовому порядку.

Судами під час розгляду вищезазначених справ було встановлено, що фактично в кімнатах НОМЕР_5 проживали квартиранти, періодично в цьому житлі з`являлась ОСОБА_4, проте факт проживання ОСОБА_5 в гуртожитку не підтвердився.

Встановлено, що кімнати НОМЕР_5 на підставі ордера НОМЕР_2 від 31 травня 2005 року перебувають в користуванні сім`ї ОСОБА_6, який до 2016 року не міг вселитись через зайняття кімнат ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що ордер на вселення у гуртожиток ОСОБА_5 не надавався, він має у власності інше житлове приміщення, відповідно до ордеру у спірні кімнати НОМЕР_4 вселені інші особи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстав для визнання за ОСОБА_5 права користування цими приміщеннями немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, що діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Т.О.Писана

О.В.Попович