Справа № 180/2235/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі : головуючої Тананайської Ю.А., при секретарі Новоселецькій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення. Позовні вимоги обгрунтував тим, що з травня 2010 року проживав із відповідачкою як чоловік та жінка без укладення шлюбу в будинку АДРЕСА_1. Зазначений будинок належить відповідачці на підставі свідоцтва про право на спадщину. За час проживання проводив капітальний ремонт будинку, придбав меблі. 20 листопада 2016 року не зміг потрапити до будинку , оскільки відповідачка чинить перешкоди для цього. Просив вселити його в зазначений будинок.

В зв'язку з даруванням будинку позивач збільшив позовні вимоги та зазначив відповідача ОСОБА_3- нового власника будинку, просив вселити його в будинок та зобов'язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у користуванні будинком.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечував проти вселення , посилаючись на те, що позивач не був членом сімї ОСОБА_2, ОСОБА_2, подарувала будинок своїй донці ОСОБА_3, яка як новий власник не зобовязана забезпечувати житлом позивача. В провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування зазначеним будинком.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, допитавши свідків, дійшов до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 була власником будинку АДРЕСА_1 з 6 лютого 2015 року на підставі свідоцтва про право на спадщину 1299, виданого 23.05.2009 року державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_4

З 23 лютого 2015 року у будинку АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_1.

Як встановлено в судовому засіданні позивач знаходився в м.Марганець 3-4 місяці на рік, інший час перебував на заробітках в Російській федерації.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суду пояснили, що знають ОСОБА_1 оскільки разом працювали, 3-4 роки тому він став проживати в будинку ОСОБА_2, проводив ремонтні роботи, разом з ОСОБА_2 ходили в гості, до магазину, вважають, що вони жили як чоловік та жінка без укладення шлюбу.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

9 лютого 2017 року ОСОБА_2 уклала договір дарування та подарувала будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_3

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 9.02.2017 року проведено державну реєстрацію договору дарування та власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3.

За положеннями ст. 401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Угоди про порядок користування жилим будинком між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не укладалося.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За положеннями ст. 158 ЖК Української СРСР, 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що право члена сім'ї власника житлового будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Оскільки житлові права членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) є похідними від прав власника цього будинку, то припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.

Однією з підстав припинення права власності відповідно до ст. 346 ЦК України є відчуження свого майна власником.

За правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України від 17.09. 2014 року по цивільній справі № 6-158 цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Оскільки змінився власник будинку та ОСОБА_2 не є власником будинку АДРЕСА_1, то припинено право ОСОБА_1 на користування зазначеним будинком. Членом сімї нового власника - ОСОБА_3, ОСОБА_1 не являється.

Враховуючи викладане позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають та в задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 57, 58, 59, 60, 209,212, 214 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення - відмовити.

Рішення може бути оскарженим в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Ю. А. Тананайська