Єдиний унікальний номер 242/2093/17 Номер провадження 22-ц/775/1579/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Канурної О.Д.

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 4 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Селидівської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

25.05.2017 р. позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Селидівської міської ради Донецької області про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що від шлюбу з відповідачем має доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейне життя не склалося і з цього приводу позивач подала позов до суду про розірвання шлюбу. Між ними не досягнуто згоди про місце проживання дитини та участь у її забезпеченні. На теперішній позивач проживає у двокімнатній квартирі в м. Селидове, працює, в квартирі є всі необхідні умови для проживання дитини. Просила суд встановити місце проживання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 4 серпня 2017 року по-зовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Селидівської міської ради про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання ОСОБА_3 з матір'ю.

При ухваленні рішення суд виходив з того, що обставини справи свідчать про мож-ливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини. А оскільки мало-літню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю, суд вирішив визначити місце проживання дитини саме з позивачем.

На вказане рішення ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Се-лидівського міського суду Донецької області від 4 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визначити місце проживання дитини з відповідачем.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивач на під-твердження своїх вимог надала фальшиві документи, а саме довідку, видану УСЗН, що вона перемістилася разом з донькою з м. Донецька до м. Селидове, а також акт обстежен-ня умов проживання від 15.05.2017 року, де умови проживання визначено як задовільні. Проте як видно із інформації УСЗН від 09.08.2017 року рішенням начальника управління № 4090 та 4091 від 08.06.2017 року довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_2 від 12.05.2017 року та № НОМЕР_1 від 12.05.2017 року скасовані.

Також було виявлено, що 4-та сторінка паспорту містить відмітку Новоазовського РС ГУДМС України в Донецькій області від 16.02.2016 року та підробну печатку держав-ної міграційної служби. М. Новоазовськ входить до переліку населених пунктів, на тери-торії яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Таким чином паспорт з відміткою Новоазовського РС ГУДМС України в Донецькій області від 16.02.2016 року є недійсним.

Донька вже півтора роки проживає з відповідачем, відвідує дошкільний навчальний заклад в с. Гостре. Згідно довідки правління ОСМД квартира АДРЕСА_1 пустуюча, з 2010 року там ніхто не проживає.

Позивачка все так само мешкає у місті Донецьку, та до справи додала довідку про заробітну плату також видану в м. Донецьку.

Крім того в оскаржуваному рішенні зовсім нічого не сказано про батька дитини, рі-шення є однобоким.

Натомість відповідач має частину квартири, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно працює та має заробітну плату за місяць більше 7 тисяч грн.

Позивач у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, запевнила суд, що вона має можливість та бажання виховувати свою дитину.

Позивач та служба у справах дітей, належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явились (а.с. 96,97).

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що він ба-жає укласти угоду з адвокатом, суд вважає необхідним відхилити, оскільки до початку розгляду справи відповідачу ніхто не перешкоджав укласти таку угоду.

Суд вважає можливим у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача, дослідив-ши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, а оска¬ржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 13.05.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у місті Доне-цьку, актовий запис № 562. (а.с.7)

Відповідно довідки № від 12.05.2017 року, виданої УСЗН Селидівської міської ради Донецької області ОСОБА_2 перемістилась з м. Донецьк за адресою: м. Се-лидове вул. Сонячна 17/9 (а.с. 9).

Згідно довідки № НОМЕР_1 від 12.05.2017 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, пере-містилася разом з ОСОБА_2 з АДРЕСА_3

Відповідно копії акту обстеження умов проживання від 15.05.2017 року, складеного на підставі заяви ОСОБА_2, комісією у складі трьох спеціалістів служби у справах дітей Селидівської міської ради умови проживання за адресою: АДРЕСА_4 задовільні (а.с. 11).

Згідно побутової характеристики виданої ОСББ «Союз-5» м. Селидове, ОСОБА_2 мешкає за адресою АДРЕСА_4 та характеризується позитивно. Спиртні напої не вживає, веде тихий, спокійний спосіб життя. Скарг не надходило (а.с.12).

До апеляційної скарги відповідачем доданий акт про не проживання (а.с.72), але ко-легія суддів не може його прийняти до уваги, оскільки даний акт підписав голова ОСББ ОСОБА_5 та в акті зазначено, що в квартирі АДРЕСА_2 (рані-ше вулиця Щорса) ніхто не проживає, в той час, як зазначена посадова особа раніше (а.с.12) підписала характеристику на позивача, в якій зазначено, що позивач проживає саме за зазначеною адресою.

Відповідно до сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огля-ду серії НОМЕР_4 від 23.05.2017 р., ОСОБА_2, згідно з результатами огляду нар-кологічних протипоказань до виконання робіт з підвищеною небезпекою не має (а.с.14).

Відповідно до сертифікату про проходження обов'язкових попереднього та періоди-чного психіатричних оглядів серії НОМЕР_5 від 23.05.2017 р., ОСОБА_2, згідно з результатами огляду психіатричні протипоказання до виконання робіт з підвищеною не-безпекою не має (а.с.14)

Згідно копії довідки від 20.05.2017 року, виданої СТО «Карбон», ОСОБА_2 працює на станції технічного обслуговування «Carbon» з 18.05.2016 року по теперішній час на посаді адміністратора та її заробітна плата за період з 01.11.2016 р. по 30.04.2017 р. складає 55083 грн. (а.с. 15).

Відповідно довідки №100/982 від 24.05.2017 р. виданої КЗ «Селидівський центр пер-винної медико-санітарної допомоги», ОСОБА_2 є здоровою (а.с.13).

Відповідно копії акту обстеження умов проживання від 09.02.2016 року, складеного на підставі заяви ОСОБА_1, комісією у складі трьох спеціалістів служби у справах дітей Селидівської міської ради умови проживання за адресою: АДРЕСА_5 задовільні.

Згідно частини 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла деся-ти років, визначається за спільною згодою батьків, а за ч.2 цієї статті місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дити-ни.

Відповідно до частини 1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихиль-ність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю Украї-ни" (Згідно Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів п.24 залишений в силі), вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам непов-нолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приват-ними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адмініст-ративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За принципом ст.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Таким чином дитина має право на рівне спілкування як з матір'ю, так і з батьком, тому обмежувати її спілкування з матір'ю є недопустимим. При цьому, під час судового розгляду не було встановлено, що спілкування дитини з матір'ю негативно впливає на її поведінку або іншим чином шкодить її розвитку.

Матеріали справи не містять таких доказів, які б свідчили про аморальну поведінку позивача, відсутність можливості матеріально та морально забезпечити дитину, приймати участь у вихованні дочки.

Виконавчий комітет Курахівської селищної ради вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, як разом з матір'ю ОСОБА_6, так і разом з батьком ОСОБА_1 відповідно до висновку № 02-42/1-191 від 03.08.2017 року.

Колегія суддів зазначає, що поясненнями сторін та доказами, що були ними надані, встановлено, що обоє батьків мають можливість забезпечити дитині умови для повного і гармонійного розвитку її особи. Проте так само суд враховує, що обмежувати спілкування дитини з матір'ю є недопустимим.

При вирішенні позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини разом з матір'ю, суд першої інстанції врахував інтереси дитини, її вік, висновок ВК Курахівської селищної ради № № 02-42/1-191 від 03.08.2017 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують даних висновків суду та не містять таких доказів, які б свідчили про аморальну поведінку позивача, відсутність мож-ливості матеріально та морально забезпечити дитину, приймати участь у вихованні донь-ки.

Таким чином доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розг¬ляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рі¬шення суду першої інста-нції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв¬лених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і за-лишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додер-жанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 4 серпня 2017 року за-лишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею закон-ної сили.

Судді: