Справа № 303/4347/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

06 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

при секретарі: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02 лютого 2017 року за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02 лютого 2017 р. у задоволені позову відмовлено.

ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі - Банк) просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог і вирішити питання розподілу судових витрат. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що строк дії договору між сторонами дорівнює строку дії картки, оскільки договір діє протягом 12 місяців із моменту його підписання, і якщо протягом цього строку жодна зІ сторін не інформує іншу про припинення договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Зазначає, що несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява подана з пропуском строків позовної давності.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Як видно з матеріалів справи, Банк звернувся у суд із позовом у липні 2016 р. (а.с.2-3). На обґрунтування зазначив, що між ОСОБА_2 і Банком був укладений кредитний договір б/н від 02.05.2008 р. Однак, через неналежне виконання ОСОБА_2 вуятих на себе зобов'язань за кредитним договором у останнього станом на червень 2016 р. виникла заборгованість на загальну суму в розмірі 12 231,84 грн. Факт укладення кредитного договору між Банком і ОСОБА_2 підтверджується заявою від 02.05.2008 р. (а.с.7). Заборгованість ОСОБА_2 підтверджена розрахунком заборгованості (а.с.4-6).

29 листопада 2016 р. представником ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 було подано заяву про застосування загального та спеціального строків позовної давності щодо заявлених позовних вимог (а.с.45-46).

Основним доводом апеляційної скарги є питання позовної давності. При цьому Банк вважає, що договір діє протягом 12 місяців із моменту підписання, і, якщо протягом цього строку жодна із сторін не інформує іншу про припинення договору, він автоматично пролонгується на такий же строк, а згідно з п.п.9.3., 9.12. Умов картрахунки відкриті на невизначений термін.

Колегія суддів не погоджується із такими твердженнями.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подала заяву про застосування загального та спеціального строків позовної давності (а.с.45-46).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (правова позиція ВСУ в справі № 6-2520цс15, № 6-2104цс16).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається із моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як видно з розрахунку заборгованості (а.с.4-6), право Банку на звернення до суду за захистом свого порушеного права виникло 01.12.2009 р., коли боржником було здійснено останній платіж (у часових межах із 01.12.2009 р. до 07.12.2013 р.).

Тобто, строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права у позивача сплив у грудні 2012 р. включно. Однак, Банк звернувся у суд із позовом у липні 2016 р. Тобто, з пропуском загального строку позовної давності.

У кожному випадку необхідно встановлювати, коли конкретно боржник вчинив відповідні дії, адже перебіг позовної давності може перериватися лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Банк при розгляді справи в апеляційній інстанції заявив про те, що відповідачем переривався строк позовної давності, оскільки ним був здійснений платіж у розмірі 600 грн. 07 грудня 2013 р., тому вважає, що строк на звернення до суду не пропущений.

Однак, таке твердження Банку не може бути взято до уваги, оскільки вказаний платіж був здійснений поза межами трирічного строку давності (період із 2009 по 2012 р.), а тому в цьому випадку не можна говорити про переривання строків позовної давності.

Банк доводить, що строк дії договору не закінчився, а кожних 12 місяців пролонгувався на той самий період. Відтак, оскільки останній платіж був здійснений у грудні 2013 р., то ним не було пропущено строку позовної давності.

Указаний довід не ґрунтується на фактичних обставинах справи, суперечить нормам матеріального права та правовим позиціям (висновкам) Верховного Суду України.

Так, за умови пропуску строку позовної давності не має правового значення чи пролонговувався договір, чи ні. Так само як і не має значення платіж, який був здійснений у грудні 2013 р. - поза межами загального строку позовної давності, адже переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності (правова позиція ВСУ в справах № 6-3030цс16, № 6-1996цс16).

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 252 - 255, 257, 261 ЦК України, ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

1.Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

2.Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: