Справа № 464/4433/15 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/783/657/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А.,Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участі: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 30 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до завідувача ТВБ№10013/33 ОСОБА_5, ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України в особі філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просив відшкодувати моральну шкоду заподіяну його здоров`ю завідувачем первинної філії «Ощадбанк» ОСОБА_5 у розмірі 13000,00 грн та дочкою ОСОБА_6 у розмірі 7000, 00 грн; судові витрати покласти на відповідачів.

Оскаржуваним судовим рішенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Дане судове рішення оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд не дослідив всі обставини справи, не взяв до уваги того факту що примірник договору що був у позивача є фальшивим, оскільки на ньому відсутній підпис працівника банку та відтиск гербової печатки, звертає увагу що судом не були оголошені заперечення відповідача.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м.Львова від 30 березня 2017 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що 10 січня 2013 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладено договір №5601113 на вклад «НАКОПИЧУВАЛЬНИЙ» на ім'я фізичної особи, згідно з умов якого вкладник вніс на депозитний рахунок НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 32378,89 грн. строком на 36 місяців з виплатою процентів у розмірі 16,75% річних. Днем повернення депозиту є 10 січня 2016 року. Внесення коштів за цим договором підтверджується заявою на переказ готівки №5601113 від 10.01.2013, які разом із нарахованими процентами, було повернуто позивачу, згідно з його заяви на видачу готівки №5601113 від 15.01.2016.

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того що умовами договору укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Ощадбанк» не визначено маральну шкоду, як один з видів відповідальності, вона підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом. Таким чином у випадку невиконання зобов`язань, в тому числі неповернення банківського вкладу та процентів, положення ст.1167 ЦК України не застосовуються.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Правовідносини щодо укладення договору банківського вкладу регулюються параграфом 3 глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

З огляду на викладене, грошові кошти, що передані вкладником у готівковій формі приймаються та обліковуються на іменному вкладному (депозитному) рахунку при цьому Банк набуває права власності на грошові кошти. У свою чергу банк використовує ці кошти на власний розсуд, здійснюючи активні та пасивні операції, а у вкладника є пряме право вимоги до банку про повернення вкладу.

Таким чином, будь-які неправомірні дії щодо грошових коштів, які знаходяться в банка на депозитних рахунках фізичних осіб є неправомірними діями щодо коштів банку та тягнуть відповідальність з неправомірними діями щодо майна юридичної особи.

Разом з тим, звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 посилався на те, що йому завдано моральну шкоду у зв'язку з неповерненням банком його депозитного вкладу.

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли з договору банківського вкладу.

Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Отже, виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку про те, що ні чинним законодавством ні договором, укладеним ОСОБА_2 та ПАТ "Ощадбанк" не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з неповерненням банком грошових коштів переданих на депозит, а відтак висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди є правильними.

Відповідно до роз`ясень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди « №4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст.57, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_2 не надав суду доказів, та не довів у відповідності до ст..ст.57-60 ЦПК України що відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, йому було заподіяно моральну шкоду.

Колегія суддів вважає, що позивач не довів належним чином та допустимими доказами обставин на які покликається в позові та не спростував висновків суду першої інстанції.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні даного позову, та вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази.

Доводи апелянта не спростовують висновків районного суду, а тому судова колегія приходить до висновку, що підстави для скасування рішення районного суду відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 30 березня 2017 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді