Справа № 161/8372/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Провадження № 22-ц/773/1188/17 Категорія: 27 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Стрільчука В.А.,

суддів Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

секретар судового засідання Концевич Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 31 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

24 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 08 серпня 2014 року він уклав з ОСОБА_2 договір, за яким надав у позику відповідачу 50 000 грн., що було еквівалентно 4 000 доларів США, строком на один рік.

Для забезпечення виконання даного зобовязання між сторонами було укладено договір застави автотранспортного засобу автомобіля марки «CITROEN», належного ОСОБА_2

Відповідач не виконав умови договору позики.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22 жовтня 2015 року в справі за його позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави позов задоволено і ухвалено в рахунок погашення заборгованості за договором позики звернути стягнення на вищевказаний автомобіль.

Однак після набрання цим рішенням законної сили відповідач продав свій автомобіль. Тому рішення суду не виконане.

Виходячи з викладеного, просив стягнути з відповідача на свою користь кошти за договором позики в розмірі 3 739,34 доларів США, що за курсом НБУ на день предявлення позову складає 98 382 грн. 04 коп.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру по вул. Харківській 3/130 в місті Суми, належну ОСОБА_2, в межах розміру позовних вимог.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 31 травня 2017 року в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу і постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи порушення норм чинного законодавства.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 152 цього Кодексу позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави зробити висновок про те, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і лише у разі необхідності, та мають бути співмірними із заявленими вимогами.

За змістом ст. 153 ЦПК України за результатами розгляду заяви про забезпечення позову, суд постановляє ухвалу про її задоволення (повністю або частково) із зазначенням виду забезпечення позову і підстав його обрання, а за відсутності таких підстав ухвалу про відмову у забезпеченні позову.

Всупереч наведеним правовим нормам суд постановив ухвалу, в резолютивній частині якої зазначив про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Тобто фактично суд даною ухвалою вирішив спір по суті. Разом з тим, власне заява ОСОБА_1 про забезпечення позову залишилася невирішеною.

Тим самим суд порушив встановлений процесуальним законом порядок вирішення питання про забезпечення позову, що відповідно до п. 3 ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали і передачі цього питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Крім того, обґрунтовуючи відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1, суд в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали виходив з того, що позивач належно не обґрунтував ту обставину, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, і що він не долучив до заяви жодних належних доказів про право власності відповідача ОСОБА_2 на квартиру, щодо якої заявлена вимога про накладення арешту в порядку забезпечення позову.

Однак при цьому суд всупереч вимогам ст. 210 ЦПК України не навів мотивів, з яких він не прийняв до уваги доводи заявника, підтверджені наданими ним доказами, про недобросовісність відповідача щодо виконання зобовязань за договором, зокрема про відчуження ним переданого в заставу автомобіля без згоди заставодержателя, а також надану позивачем інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з якою ОСОБА_2 є власником нерухомого майна, на яке ОСОБА_1 просив накласти арешт в порядку забезпечення позову (а. с. 5-10).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 31 травня 2017 року в даній справі скасувати, а питання про забезпечення позову передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді