Справа № 308/2042/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Собослоя Г .Г., Фазикош Г.В.

секретарі: Шукаль О.Я.,

за участі: представника апелянта ОСОБА_1, представника скаржника ОСОБА_2, державного виконавця Плиски А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на дії державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду в інтересах ОСОБА_6 зі скаргою про визнання дій заступника начальника МВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_7 незаконними та протиправними, яку мотивують наступним.

24.02.2016 р. заступником начальника МВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_7Р за адресою: м.Ужгород, вул. Котловинна, буд.12. був складений Акт про опис та арешт майна, яке, нібито, належить ОСОБА_6

Про даний Акт ОСОБА_6, дізнався від своєї колишньої дружини, яка проживає в даному будинку разом із дітьми.

Заявники зазначають у скарзі, що державним виконавцем було описано та накладено арешт на наступне майно: телевізор Самсунг Р3-50Р4Н1Р, стіл, тумба з дзеркалом (4 дверці), підставка під квіти (дерево), горшок на квіти (дерево), фортепьяно «Україна», журнальний стіл, підставка під телевізор (дерево), м'яка частина (диван та крісло), телевізор Самсунг (модель СЗК21К5 МНО), комод(дерево), шафа зі скляними дверцями, сушильна машина електролюкс тощо.

Вказані дії державного виконавця заявники вважають незаконним і протиправними.

На думку заявників, державний виконавець не розібравшись в даній справі, виніс незаконний та безпідставний Акт, не маючи жодного доказу та документу, де було б вказано, що усе вищевказане майно належить боржнику ОСОБА_6, керуючись при цьому виключно ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 15.09.2015 р., згідно з якою боржнику належить 1/2 частка будинку та Довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Закарпатській області від 09.07.2015 стосовно місця реєстрації ОСОБА_6

Заявники вказують на те, що ОСОБА_6 не є власником 1/2 частини будинку, що підтверджують Свідоцтвом на право власності нерухомого майна від 26.01.2009 р., згідно якого єдиними власником є його колишня дружина ОСОБА_8

На підставі викладеного, заявники просили визнати дії заступника начальника МВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_7 незаконними та протиправними та скасувати Акт опису й арешту майна від 24.02.2016 р. за адресою: м.Ужгород, вул. Котловинна, буд.12.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року скаргу задоволено.

Визнано дії заступника начальника МВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_7 незаконними та скасовано акт опису й арешту майна від 24.02.2016 р. за адресою м. Ужгород, Котловинна, буд. 12.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу скасувати та відмовити скаржнику у задоволені скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні МВ ДВС перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 1 796 182,28 грн.

Згідно довідки ГУДМС України в закарпатській області вих. № 47/0974 від 09.07.2015 року/2180 ОСОБА_6 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

З свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.01.2009, вбачається, що будинок за адресою м.Ужгород, вул. Котловинна, 12, належить на праві приватної власності ОСОБА_8 (а.с.6).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.09.2004 року шлюб, зареєстрований 04.05.1996 року в Воловецькій сільській раді Закарпатської області, між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, актовий запис № 18, розірвано. Рішення набуло законної сили 08.10.2004 р. (а.с.10, 11).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.09.2015 року було задоволено подання державного виконавця в порядку ст. 379 ЦПК України та визначено частку боржника ОСОБА_6 у будинку за адресою м. Ужгород, вул. Котловинна, 12, у розмірі 1/2 частини.

Після чого, в порядку виконання, 24.02.2016 р. заступником начальника МВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_7Р за адресою: м.Ужгород, вул. Котловинна, буд.12, був складений Акт про опис та арешт майна, яке належить ОСОБА_6 (а.с.4, 5)

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 25.03.2016 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.09.2015 року скасовано, передано на новий судовий розгляд (а.с.36).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2016 року було відмовлено у задоволені подання державного виконавця про визначення частки боржника ОСОБА_6 у будинку за адресою м. Ужгород, вул. Котловинна, 12, у розмірі 1/2 частини.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06.02.2017 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2017 року залишено без змін (а.с.124-126).

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для складання оскаржуваного акту була ухвала суду про визначення частки у майні боржника, яка наразі скасована.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Так, згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

?

Звертаючись до суду із даною скаргою, ОСОБА_6 просив скасувати Акт опису й арешту майна від 24.0.22016 року виключно з тих підстав, що все майно описане та арештоване державним виконавцем належить не йому, а його колишній дружині.

Згідно з ч.1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинні на момент складання оскаржуваного Акту), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як розяснено в п.24 Постанови Пленуму ВССУ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом предявлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Таким чином, ЗУ «Про виконавче провадження» визначено порядок захисту порушених прав осіб у разі накладення державним виконавцем арешту на майно, яке належить їм, а не боржнику. Такий захист здійснюється в порядку предявлення відповідною особою позову про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, а не шляхом подачі боржником скарги на рішення та дії державного виконавця.

Вказане свідчить, що ОСОБА_9 обрано неналежний спосіб захисту. І такий являється неналежним субєктом звернення до суду з підстав, вказаних ним у його скарзі і такі обставини не можуть свідчити про порушення саме його прав.

Зазначене є підставою для відмови в задоволенні скарги.

За таких обставин, відповідно до ст. 312 ЦПК України, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року скасувати.

В задоволенні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на дії державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді