АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 752/4952/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6258/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

14 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 4 червня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_5, зацікавлена особа: Друга Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_7, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 4 червня 2014 року заяву ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт окремого проживання ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартирі АДРЕСА_1 за їх життя.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, провадження у справі закрити, вважаючи, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що у квітні 2014 року заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_9

Зазначила, що все своє життя вона проживала разом зі своєю матір'ю в Ѕ частині приватного будинку АДРЕСА_1, яка належить померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 28 березня 1972 року Другою київською державною нотаріальною конторою.

З моменту побудови цей житловий будинок був розділений на дві половини та пристосований для окремого проживання двох родин.

Також зазначає, що дві родини все життя проживали в одному будинку окремо. ОСОБА_8 (брат заявника) разом зі своєю сім'єю проживав на своїй половині будинку, а заявник з матір'ю ОСОБА_9 та своєю сім'єю проживали на іншій половині цього будинку. Фактично будинок має окремі комунікації, окремі газові та електромережі, лічильники та рахунки по сплаті комунальних послуг на різних власників. Підтвердженням окремого проживання та ведення господарства двома власниками будинку є окрема один від одного приватизація земельних ділянок, на яких розташований зазначений будинок.

Після смерті матері заявник у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_8 не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері. Зважаючи на стан здоров'я матері, заявник не оформила належну ОСОБА_9 половину будинку на своє ім'я при її житті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 Після його смерті відкрилася спадщина.

Зазначила, що на даний час при оформленні заявником спадщини після смерті матері та брата склалася ситуація, яка не дає нотаріусу можливості чітко та однозначно розмежувати частки, які повинні успадкувати всі спадкоємці, оскільки у свідоцтві про право на спадщину за заповітом, виданим 28 березня 1972 року Другою київською державною нотаріальною конторою зазначена адреса: АДРЕСА_1

У зв'язку із викладеним, просила суд встановити юридичний факт окремого проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_1 за їх життя.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 28 березня 1972 року Другою київською державною нотаріальною конторою, житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в рівних частинах кожному.

З технічного паспорту, виготовленого КП «Київське БТІ» станом на 3 жовтня 2003 року, вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 складається з декількох квартир, має загальну площу 177,6 кв.м, житлову пощу 104,6 кв.м.

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_9 та ОСОБА_8 по Ѕ частині кожному на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку.

Згідно довідки № 2050, вижатої 20 листопада 2013 року КП «ЖЕО-103 Голосіївського району» вбачається, що ОСОБА_5 проживає у житловому будинку за вищезазначеною адресою. Разом з нею проживала і була зареєстрована ОСОБА_9 до смерті.

З паспортного документу ОСОБА_5 вбачається, що остання з 22 жовтня 1981 року зареєстрована у квартирах АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9, що підтверджується даними свідоцтва про смерть, виданого 2 жовтня 2010 року відділом смерті у м. Києві.

Спадкоємцями ОСОБА_9 є її діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_8

Після смерті матері заявник звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа № 240/2011.

Свідоцтво про право на спадщину за законом не було видано.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_8 проживав у квартирі АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8, що підтверджується даними свідоцтва про смерть, виданого 30 серпня 2013 року відділом реєстрації смерті у м. Києві.

Спадкоємцями ОСОБА_8 є його дочка ОСОБА_7 та дружина ОСОБА_10, які звернулися до Другої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, у зв'язку з чим була заведена спадкова справа № 594/2013.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

За ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

За положенням ст. ст. 235, 256 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що встановлення зазначених вище фактів необхідні для оформлення правовстановлюючих документів.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повною мірою погодитися не можна з огляду на наступне.

Частино. 4 ст. 356 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

В п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25 травня 1998 року. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»роз'яснено, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З матеріалів справи вбачається, що встановлення факту окремого проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_1 за їх життя необхідно заявнику для оформлення спадщини, щодо якої між ОСОБА_5, ОСОБА_10 і ОСОБА_7 є спір, який розглядається в судовому порядку.

Проте суд першої інстанції на дані обставини уваги не звернув та вирішив питання по суті.

Оскільки із даних правовідносин вбачається спір про право, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням заяви без розгляду відповідно до ч. 4 ст. 356 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 310, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 4 червня 2014 року скасувати.

Заяву ОСОБА_5, зацікавлена особа: Друга Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_7, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді