Справа № 380/951/17 Головуючий у І інстанції Косович Т. П.
Провадження № 22-ц/780/4480/17 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 40 05.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

05 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Тетіївського міського голови ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 02 серпня 2017 року по справі за позовом Тетіївської районної партійної організації Всеукраїнського об'єднання «Свобода» до Тетіївського міського голови ОСОБА_2 про визнання недостовірною інформації та зобов'язання її спростувати,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року позивач Тетіївська районна партійна організація Всеукраїнського об'єднання «Свобода» звернулась до суду із вказаним позовом із врахуванням уточнення позовних вимог у відповідності до норм ст.ст. 94, 277 ЦК України просила визнати недостовірною інформацію та зобов'язати відповідача її спростувати.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року Тетіївський міський голова ОСОБА_2 під час 21 сесії Тетіївської міської ради, коментуючи заяву депутатів Тетіївської міської ради щодо суспільно-політичної ситуації, що склалася в міській громаді поширив інформацію наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_2». Цей вислів зафіксований на відеокамери та розміщений в мережі інтернет, зокрема на сайті Youtube Позивач вказує, що такі відомості, висловлені публічно, принижують його ділову репутацію, оскільки характер коментаря створює негативне враження про цілу партію та окремих її членів і прямо говорить про недоказану залежність від особи, яку в суспільстві пов'язують родинними зв'язками з Президентом Російської Федерації, країни відповідальної за анексію Криму і початком АТО на Донбасі, і яка користується поганою репутацією та негативним ставленням суспільства. Сам же ОСОБА_4 є лідером партії «Український вибір», яка користується недоброю репутацією серед громадян України, тому зв'язки такого роду є компрометуючими для депутата і всієї партії. Окрім того, Тетіївська районна партійна організація Всеукраїнського об'єднання «Свобода» планує брати участь у місцевих виборах, відповідач же шляхом поширення недостовірної інформації підриває авторитет партії серед потенційних виборців та колег-депутатів з інших партій, а також завдає йому значних репутаційних втрат.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 02 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Визнано недостовірними та такими, що принижують ділову репутацію Тетіївської районної партійної організації Всеукраїнського об'єднання «Свобода» відомості, які були поширені Тетіївським міським головою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року під час 21 сесії Тетіївської міської ради, а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Зобов'язано Тетіївського міського голову ОСОБА_2 на найближчій сесії Тетіївської міської ради після набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію про Тетіївську районну партійну організацію Всеукраїнського об'єднання «Свобода» у такий же спосіб, у який вона була поширена, шляхом публічного проголошення на сесії міської ради тексту наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_4

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, міський голова ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування та неправильність встановлення судом обставин, порушення застосування судом норм законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Не визнаючи доводів апелянта, представник позивача ОСОБА_6 подав заперечення, обґрунтовуючи тим, що доводи апеляційної скарги є надуманими та не підлягають задоволенню, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення предстаників позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року під час 21 сесії Тетіївської міської ради Тетіївський міський голова ОСОБА_2, коментуючи заяву депутатів Тетіївської міської ради щодо суспільно-політичної ситуації, що склалася в міській громаді, поширив інформацію наступного змісту: «Тут написано, що суспільно-політична ситуація в місті напружена. Та не напружена. В нас суспільно-політичну ситуацію в місті роздмухують група людей, яка працює протів мене особисто, міського голови, тому що я чомусь їм не подобаюсь. Це представники партії «Свобода». Я про це не боюсь говорити. Зараз в Україні вже доказано, що партія «Свобода» фінансується ОСОБА_4», яка зафіксована на відеокамери та розміщена в мережі інтернет, зокрема на сайті Youtube за такими веб-адресами: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до п.п. 3.1. - 3.3. Статуту Тетіївська районна партійна організація «Всеукраїнського об'єднання «Свобода» є структурним підрозділом політичної партії ВО «Свобода».

Членом ВО «Свобода» ОСОБА_7 на ім'я голови Тетіївського осередку ВО «Свобода» подано заяву, в якій йдеться про те, що його, як члена партії, обурює поширена Тетіївським міським головою інформація про фінансування партії ОСОБА_4.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що поширену відповідачем інформацію не можна розцінювати як оціночні судження, оскільки вона носить стверджувальний характер (фактичне твердження) та є такою, що підлягає перевірці на предмет її достовірності та оскільки така інформація не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, його порушені права підлягають захисту в обраний ним спосіб.

Колегія суддів із вказаним висновком суду першої інстанції погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Разом з тим, за змістом зазначених норм законодавства, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, у тому числі, право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

Пунктом п'ятнадцятим Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і, яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати свої особисте немайнове право.

Приписами ст.ст. 91, 94, 200 ЦК України передбачено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інформацію» передбачено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 5 Закону України «Про інформацію» передбачено, що кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

В абз. 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 зазначено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

При цьому за змістом приписів ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене ст. 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам, у передбачених законом випадках, у тому числі, як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця).

Таким чином, юридична особа, так само як і фізична особа, має право на спростування недостовірної інформації відповідно до ст. 277 ЦК України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ч. 1 ст. 299 ЦК України.

Відповідно до ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що відповідно до статей 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Водночас, у пунктах 5 і 6 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2007 року № 01-8/184 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію», роз'яснено, що ділову репутацію юридичної особи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування, та інших належних їй нематеріальних активів серед кола споживачів її товарів та послуг.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подавати докази недостовірності поширеної інформації.

Як вбачається з матеріалів справи, факт поширення недостовірної інформації підтверджується публічним виступом ІНФОРМАЦІЯ_1 року міського голови міста Тетієва ОСОБА_2 під час 21 сесії Тетіївської міської ради, зафіксованому на відеокамери та розміщеного на сайті Youtube за такими веб-адресами: ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.20).

Відповідно до п.п. 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитися у спосіб наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа, як учасник спільних відносин.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримання своїх поглядів, одержання і передання інформації та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно з ч. 1 ст. 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

Оціночними судженнями, з огляду на приписи ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені, як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Також у п. 21 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації зазначається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Судом установлено, що Тетіївська районна партійна організація «ВО «Свобода» є структурним підрозділом політичної партії «ВО «Свобода», тобто є публічною особою, тому відкрита для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо неї є значно ширшою.

З матеріалів справи видно, що Тетіївським головою фактично стверджено: «…Зараз в Україні вже доказано, що партія «Свобода» фінансується ОСОБА_4», проте всупереч вимог ст. 277 ЦК України та ст.ст. 10, 60 ЦПК України не довів належними доказами того, що партія «Свобода» фінансується ОСОБА_4 і що це являється загальновідомим фактом.

Позивач зазначає, що прізвище «ОСОБА_4» в інформаційному просторі асоціюється з лідером партії «Український вибір» і асоціація з ним та «Українським вибором» напряму шкодить репутації партії, так як підриває довіру виборців до неї, оскільки партія «Свобода» за своєю ідеологією відноситься до націоналістичних.

Таким чином, без визнання відомостей, зазначених відповідачем, який займає поважний пост голови Тетіївської міської ради, недостовірними, а також без подальшого їх спростування з боку відповідача, призведе до шкоди діловій репутації та може підірвати довіру виборців до цілої партії загалом і Тетіївської районної організації ВО «Свобода» зокрема.

Наполягаючи на своїх доводах, апелянт вказує, що його репліка по змісту її оприлюднення жодним чином не стосується позивача у справі, а відтак не може бути розціненою судом такою, що принижує ділову репутацію.

Згідно із статтею 38 ЦПК України юридичних осіб представляють їхні органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники .

Пунктом шостим Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що у разі поширення недостовірної інформації, що порушує особисті немайнові права юридичної особи або її структурного підрозділу, позов у праві пред'являти орган цієї юридичної особи.

Згідно Статуту ВО «Свобода», організаційну структуру партії формують центральні органи та місцеві партійні організації, до останніх належать обласні, АР Крим, міські м. Києва та м. Севастополя, а також міські, районні, районні в місті, селищні, сільські.

Отже Тетіївська РПО ВО «Свобода» є структурним підрозділом ВО «Свобода» і має повне право представляти та захищати її інтереси.

Щодо газетних публікацій, наведених апелянтом, колегія суддів вважає, що вини не мають прямого відношення до даної справи і не являються належним підтвердженням факту фінансування партії ВО «Свобода» ОСОБА_4 та у відповідності до норм ст. 303 ЦПК України судом не приймаються.

Стосовно посилань апелянта на те, що відповідачем у випадку поширення інформації посадовою чи службовою особою при виконанні своїх службових обов'язків є юридична особа, в якій він працює. Проте дане твердження спростовується статтею п'ятою ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», в якій зазначено, що система місцевого самоврядування в даному випадку включає в себе територіальну громаду, міську раду, міського голову, виконавчі органи міської ради та ін.

Згідно ст. 12 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідного міста.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Таким чином, територіальна громада не є юридичною особою, в якій працює міський голова, а отже не може відповідати за висловлювання мера і притягатися у якості відповідача до суду. Крім того, міський голова ОСОБА_2 виступав не від імені міської ради і не від імені виконавчого комітету, а від імені міського голови, що чітко вбачається з його промови.

Тож судом першої інстанції правомірно визначено належного відповідача, а саме Тетіївського міського голову ОСОБА_2, що повинен самостійно нести відповідальність за свої дії.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведені доводи апелянта не ґрунтуються на доказуваних нормах закону.

Виходячи із вищезазначеного та оцінюючи встановлені обставини та докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про неналежність і недопустимість доказів, на які посилається апелянт, як на підставу своїх доводів і заперечень, оскільки судом встановлено різницю між фактичним твердженням і оціночним судженням, надано системну оцінку у їх взаємозв'язку, мотивуючи при цьому поширену інформацію про позивача в якості констатації факту.

Тож апелянтом не надано до суду достатніх та допустимих доказів щодо неправомірності висновку суду першої інстанції, тому колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 34 Конституції України, ст.ст. 1, 5, 30 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 1, 5, 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 91, 94, 200, 277, 299, 302 ЦК України, ст.ст. 10, 38, 60, 212-214, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Тетіївського міського голови ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 02 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв