Справа № 337/698//17
Провадження № 2/337/600/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

при секретарі Куліш Л.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької державної інженерної академії, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу Запорізької державної інженерної академії № 80-к від 08.02.2017 року про оголошення ОСОБА_1 догани за порушення правил трудового розпорядку, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, судових витрат,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

У позові зазначив, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02.02.2017 року його було поновлено на роботі посаді завідуючого кафедрою гідроенергетики Запорізької державної інженерної академії з 09.11.2016 року на умовах оплати праці і з навчальним навантаженням, які існували для його звільнення. Стягнуто середній заробіток за час вимішеного прогулу.

Наказом ЗДІА № 73-к від 03.02.2017 року його було поновлено на роботі.

Наказом ЗДІА № 80-к від 08.02.2017 року йому було оголошено догану за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме, відсутність на роботі більше трьох годин без поважних причин 03.02.2017 року.

Вважає наказ незаконним, оскільки з метою пред'явлення до виконання рішення суду, він, 03.02.2017 року звернувся з заявою на ім'я ректора ЗДІА з пропозицією добровільного виконання рішення суду. Як повідомили працівники відділу кадрів, наказ ще не був підписаний і з наказом про поновлення його на роботі, його ознайомили біля 13 години 50 хвилин, саме з цього часу він повинен був приступити до роботи, оскільки до цього часу наказу про його поновлення не було, а тому не було підстав стверджувати про його безпідставну відсутність на робочому місці. Видавши наказ про поновлення його на роботі, відповідач не ознайомив його з розкладом занять і не надав індивідуального розподілу його педагогічного навантаження.

Крім того, він не міг приступити до роботи 03.02.2017 року, оскільки саме у цей день перебував останній день на лікарняному. 03.02.2017 року він не зміг забрати лікарняний лист, бо через відсутність на роботі, йому погрожували новим звільненням і забрав він його 08.02.2017 року, повідомивши про те, що 03.02.2017 року він був відсутній зранку на роботі і нього є поважна причина. 08.02.2017 року начальник відділу кадрів вимагала надати письмово пояснення про відсутність на робочому місці 03.02.2017 року, і у період обідньої перерви він забрав лікарняний, але 08.02.2017 року, приблизно о 15-00 годині його викликали до відділу кадрів і надали для ознайомлення наказ про оголошення догани за прогул 03.02.2017 року та наказ про звільнення.

Наказом № 82-к від 08.02.2017 року його було звільнено з займаної посади з 08.02.2017 року на підставі п.4 ст. 41 КЗпП України.

Вважає наказ незаконним, оскільки, до нього, як завідуючого кафедри гідроенергетики ЗДІА не може бути застосований Закон України «Про запобігання корупції». Він не відноситься до кола осіб, які підпадають під дію цього закону, він як завідуючий кафедрою не входить до складу конкурсної комісії, тому у нього не могло бути конфлікту інтересів через роботу на цій же кафедрі, його сина. Вважає, що відповідач незаконно допустив його повторне звільнення, тому просив визнати незаконним та скасувати наказ про оголошення догани, визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду, судові витрати.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, суду пояснив, що після поновлення його на роботі судом, він 03.02.2017 року поїхав до ЗДІА дізнатися, чи виконано рішення суду і начальник відділу кадрів повідомила його, що він скоїв прогул. Він сказав, що у нього є поважна причина відсутності на робочому місці, яку не називав. Його ознайомили з наказом про поновлення на роботі, після цього він вирішував організаційні питання і зміг забрати лікарняний лист лише 08.02.2017 року. Начальник відділу кадрів 07.02.2017 року вимагала від нього пояснення щодо відсутності на роботі 03.02.2017 року, після чого він написав пояснювальну записку і йому за відсутність на робочому місці оголосили догану наказом від 08.02.2017 року, з яким ознайомили у цей же день, та який вважає незаконним, бо 03.02.2017 року він ще знаходився на лікарняному. Крім того, 08.02.2017 року його ознайомили з наказом про повторне звільнення за п.4 ст. 41 КЗпП України. Він вважає таке звільнення незаконним, бо його робота з сином на одній кафедрі, який йому підпорядковується, не може бути підставою для звільнення, оскільки він не підпадає під дію Закону України « Про запобігання корупції». Просить задовольнити його позов у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 підтримала позов і просить його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує повністю. Суду пояснила, що 02.02.2017 року Хортицьким районним судом було прийнято рішення, яким ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді завідуючого кафедрою гідроенергетики ЗДІА і наказом від 03.02.2017 року № 73-к його поновлено на посаді завкафедрою з 09.11.2016 року. ОСОБА_1 з'явився на робочому місці 03.02.2017 року після 13-00 години з заявою про добровільне виконання рішення суду. Потім прийшов до відділу кадрів, наказ про поновлення його на роботі вже був підписаний, ОСОБА_1 чекали на роботі зранку, але він прийшов після 13 години. Про те, що ОСОБА_1 станом на 03.02.2017 року був на лікарняному, стало відомо лише з позовної заяви, бо сам він про це нікого не повідомляв. Щодо причини відсутності на роботі ОСОБА_1 03.02.2017 року, у нього була витребувана пояснювальна, потім видано наказ про оголошення догани від 08.02.2017 року за відсутність на роботі більше трьох годин 03.02.2017 року. Звільнено було ОСОБА_1 за ч.4 ст. 41 КЗпП України, оскільки він не повідомив ректора про наявність конфлікту інтересів. На кафедрі гідроенергетики, у прямому підпорядкуванні ОСОБА_1, працює його син. Конфлікт інтересів мав місце і у червні 2016 року на це звертали увагу, але ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади. Коли, на підставі рішення Хортицького райсуду м.Запоріжжя ОСОБА_1 було поновлено на посаді завідуючого кафедри гідроенергетики ЗДІА, це питання виникло знову, перейти на іншу посаду ОСОБА_1 відмовився, тому було видано наказ про його звільнення. Вважає що догана ОСОБА_1 за прогул була винесена правомірно, бо він не надав лікарняного листка, але у теперішній час, наказом № 451-к від 18.08.2017 року, наказ № 80-к від 08.02.2017 року про оглошення ОСОБА_1 догани, скасовано. Звільнено ОСОБА_1 на підставі діючого законодавства, тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про слухання справи сповіщався належним чином, тому, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що вона працює начальником відділу кадрів ЗДІА. ОСОБА_1 був зарахований до ЗДІА у 2009 році, останній контракт з ним було укладено 01.09.2012 року на строк до 31.08.2017 року. ОСОБА_1 є керівником структурного підрозділу- завідуючим кафедрою гідроенергетики, у його обов'язки входить контроль за навчальним процесом, заміна викладачів у разі неявки будь-кого на роботу. Про поновлення ОСОБА_1 на роботі їй стало відомо від юриста і 03.02.2017 року було підготовлено наказ про його поновлення, який було підписано ректором у першій половини дня. До відділу кадрів ЗДІА ОСОБА_1 з'явився 03.02.2017 року, десь 0 13-10 - 13-15 годині, але не мав при собі трудової книжки і приніс її за погодженням з нею о 14-00 годині. Вона просила ОСОБА_1 надати пояснення його відсутності на роботі пів дня, але ОСОБА_1 повідомив, що надасть їх у понеділок. ОСОБА_1 казав їй, що не прийшов зранку, бо у нього є поважна причина, але не назвав яка, не повідомляв про те, що знаходиться на лікарняному ні сам, ні у пояснювальній записці про відсутність на роботі у першій половині дня 03.02.2017 року. ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади, але звільнення не було пов'язано з доганою. До відділу кадрів надходила службова записка про те, що у прямому підпорядкуванні у ОСОБА_1 знаходиться його син. Ще у 2016 році ОСОБА_1 пропонували перейти на іншу кафедру, але він відмовився. Звільнено було ОСОБА_1 на підставі п.4 ст. 41 КЗпП України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідка, суд вважає що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст.. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають Із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність і допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є професором та доктором технічних наук, згідно контракту №5-В від 31.08.2012 року призначений на умовах конкурсу на посаду завідуючого кафедрою гідроенергетики Запорізької державної інженерної академії.

Наказом №844-ВК від 31.08.2012 року з ОСОБА_1 було переукладено строковий трудовий договір на посаду завідуючогоа кафедрою гідроенергетики з 01.09.2012 року по 31.08.2017 року на умовах контракту, як обраним за конкурсом.

Згідно посадової інструкції завідуючого кафедри гідроенергетики ОСОБА_1, він зобов'язаний, зокрема, керувати особовим складом кафедри (п.4.1), організовувати проведення всіх видів навчальних занять за всіма формами навчання ( п.4.2); здійснювати розподіл педагогічного навантаження та функціональних обов'язків між співробітниками кафедри і контролювати своєчасність та якість їх виконання ( п.4.4.); проводити засідання кафедри та керувати її роботою ( п. 4.5); забезпечувати якісне проведення всіх видів занять, заміну відсутніх викладачів ( п.4.7); клопотати про заохочення співробітникам кафедри ( п.6.5) (а.с. 46-49).

Як вбачається з рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02.02.2017 року. ОСОБА_1 було звільнено з посади завідуючого кафедрою гідроенергетики, наказом № 627-к від 07.11.2016 року на підставі п. 6 ч.1 ст. 36 КЗОТ України, судом звільнення визнано незаконним і ОСОБА_1 поновлено на посаді з 09.11.2016 року ( а.с. 56-60).

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01.06.2017 року скасовано рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02.02.2017 року в частині визнання наказу № 627-к від 07.09.2016 року про звільнення незаконним, в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову в цій частині позовних вимог, змінено підставу звільнення ОСОБА_1 та суд вирішив вважати його звільненим на підставі ч.1 п. 9 ст. 36 КЗпП України на вимоги п.2 ст. 34 Закону України «Про запобігання корупції» та інше.

У поданій позовній заяві ОСОБА_1 оскаржує його звільнення наказом № 82-к від 08.02.2017 року за п. 4 ст. 41 КЗпП України.

Вказаний наказ не був предметом розгляду судом, при прийняття рішення 02.02.2017 року.

На підставі рішення Хортицького районного суду м.Запооріжжя від 02.02.2017 року ОСОБА_1, наказом № 73-к від 03.02.2017 року було поновлено на роботі на посаді завідуючого кафедрою гідроенергетики з 09.11.2016 року ( а.с.55).

03.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ректора ЗДІА з заявою, у якій просив добровільно виконати вищезазначене рішення суду ( а.с.43).

Листом від 09.02.2017 року, ОСОБА_1 було повідомлено про негайне поновлення його на роботі наказом № 73-к від 03.02.2017 року, з яким його ознайомлено лише у другій половині дня 03.02.2017 року- о 14-00 годині ( а.с. 42), що підтвердили у судовому засіданні сторони і ними цей факт не оспорюється.

Актом від 03.02.2017 року була встановлена відсутність ОСОБА_1 на роботі 03.02.2017 року з 8 години 15 хвилин до 13 години 10 хвилин ( а.с.40), через що, наказом від 08.02.2017 року йому була оголошу догана.

Наказом № 451-к від 18.08.2017 року ЗДІА скасовано наказ ЗДІА від 08.02.2017 року № 80-к «Про оголошення догани завідувачу кафедрою ГЕ ОСОБА_1.», а тому позовні вимоги ОСОБА_1 у частині визнання незаконним та скасування наказу про оголошення йому догани, задоволенню не підлягають.

Крім того, суд вважає, що позовні вимоги позивача у частині визнання незаконним та скасування наказу № 82-к від 08.02.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади на підставі п. 4 ст. 41 КЗпП України, задоволенню не підлягають у зв'язку з наступним.

14.10.2014 року був прийнятий Закон України «Про запобігання корупції», який набрав чинності з 26.10.2014 року.

ОСОБА_1 є професором та докором технічних наук, згідно контракту №5-В від 31.08.2012 року призначений на умовах конкурсу на посаду завідуючого кафедрою гідроенергетики Запорізької державної інженерної академії.

Наказом №844-ВК від 31.08.2012 року з ОСОБА_1 було переукладено строковий трудовий договір на посаду завідуючого кафедрою гідроенергетики з 01.09.2012 року по 31.08.2017 року на умовах контракту, як обраним за конкурсом.

Згідно з посадовою інструкцією, завідувач кафедрою гідроенергетики ОСОБА_1, зобов'язаний, зокрема, керувати особовим складом кафедри (п.4.1), організовувати проведення всіх видів навчальних занять за всіма формами навчання ( п.4.2); здійснювати розподіл педагогічного навантаження та функціональних обов'язків між співробітниками кафедри і контролювати своєчасність та якість їх виконання ( п.4.4.); проводити засідання кафедри та керувати її роботою ( п. 4.5); забезпечувати якісне проведення всіх видів занять, заміну відсутніх викладачів ( п.4.7); клопотати про заохочення співробітникам кафедри ( п.6.5) (а.с. 46-49) є суб'єктом, на якого поширюються дія Закону України №1700-УП від 14.10. 2014 року «Про запобігання корупції».

Відповідно до Статуту, Запорізька державна інженерна академія є державним закладом, засновником якого є Міністерство освіти і науки України. Згідно з положеннями ч.2 ст. 81 ЦК України, юридичною особою публічного права визначається юридична особа, яка створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим чи органу місцевого самоврядування. Таким чином ЗДІА є юридичною особою публічного права.

Частиною першою п.4 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» передбачений обов'язок осіб, які є суб'єктами цього закону, вживати заходи щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів, зокрема, повідомляти керівництво підприємства не пізніше наступного дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 повинен вживати заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли дізнався чи повинен був дізнатися про наявність у нього реального конфлікту інтересів та вживати заходів щодо врегулювання реального конфлікту інтересів.

Відповідно до п. 3.3. посадової інструкції завідуючого кафедрою «Гідроенергетика» ОСОБА_1, до його функцій відноситься здійснення розподілу педагогічного навантаження та функціональних обов'язків між співробітниками кафедри ( а.а. 46).

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що на кафедрі «Гідроенергетики», завідуючим якої є позивач ОСОБА_1, працює та є доцентом, викладач кафедри ОСОБА_5, який є рідним сином позивача ОСОБА_1, та, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», є йому близькою особою.

Відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», суб'єктами, які підпадають під дію цього Закону є посадові особи юридичних осіб публічного права.

Частиною 3 ст. 18 Кримінального кодексу України визначено, що службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Організаційно-розпорядчими обов'язками є обов'язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Близькі особи - особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом і мають взаємні права та обов'язки із суб'єктом, зазначеним у частині першій статті 3 Закону (крім осіб, взаємні права та обов'язки яких із суб'єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб'єкта.

Пряме підпорядкування - відносини прямої організаційної або правової залежності підлеглої особи від її керівника, в тому числі через вирішення (участь у вирішенні) питань прийняття на роботу, звільнення з роботи, застосування заохочень, дисциплінарних стягнень, надання вказівок, доручень тощо, контролю за їх виконанням.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 про наявність у нього реального конфлікту інтересів нікого не повідомляв.

Таким чином, ОСОБА_1, діючи як завідувач кафедри гідроенергетики ЗДІА, достовірно знаючи про наявність реального конфлікту інтересів, а саме, суперечності між його приватним інтересом та його службовими повноваженнями, що впливають на об'єктивність та неупередженість прийняття рішень, вчинив дії щодо прийняття рішення про розподіл педагогічного навантаження в умовах реального конфлікту інтересів та не повідомив у встановленому законом порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів.

05.09.2016 року, наказом № 393-01 по ЗДІА утворено підрозділ з питань запобігання та виявлення корупції ( а.с.95), а наказом № 399-01 від 09.09.2016 року затверджено План заходів ЗДІАП щодо запобігання і протидії проявів корупції у 2016-2017 навчальному році ( а.с.98-101), з яким ОСОБА_1 ознайомлений під особистий підпис ( а.с.102).

05.09.2016 року декан факультету ФУУІТ ОСОБА_6 звернувся із службовою запискою до ректора ЗДІА, у якій просив звернути увагу, що на кафедрі «Гідроенергетики» працюють завідувач кафедри ОСОБА_1 та у прямому підпорядкуванні перебуває його син доцент ОСОБА_5

05.09.2016 року голова підрозділу з запобігання та виявлення корупції ЗДІА ОСОБА_7, яка діяла на підставі Положення про підрозділ з питань запобігання та виявлення корупції ЗДІА та наказу міністра освіти №1432 від 14.10.2013 року ( а.с.108), звернулась до ректора ЗДІА зі службовою запискою, в якій повідомила, що на кафедрі гідроенергетики працюють завідувач кафедрою ОСОБА_1, і у його прямому підпорядкуванні перебуває його син доцент цієї ж кафедри ОСОБА_5 та на підставі ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» рекомендувала повідомити ОСОБА_1 про можливість переведення його на посаду професора кафедри гідроенергетики для врегулювання конфлікту інтересів, в разі відмови від чого, передбачено процедуру звільнення.

08.09.2016 року та 03.11.2016 року ОСОБА_1 були направлені повідомлення за підписом голови підрозділу з запобігання та виявлення корупції ЗДІА ОСОБА_7 про конфлікт інтересів, пов'язаний з перебуванням у його підпорядкуванні сина ОСОБА_5, з рекомендацією переведення на посаду професора кафедри гідроенергетики для врегулювання конфлікту інтересів, в разі відмови від чого передбачено процедуру звільнення. З цим повідомленням ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис 08.09.2016 року та 03.11.2016 року ( а.с.112, 113).

14.09.2016 року ОСОБА_1 направив ректору ЗДІА ОСОБА_2 запит з проханням надати роз'яснення щодо такого повідомлення ( а.с. 111).

23.09.2016 року позивачу було надіслане письмове роз'яснення щодо повідомлення про переведення або про звільнення у зв'язку з конфліктом інтересів ( а.с. 109-110).

ОСОБА_1 не надав своєї згоди на переведення на посаду професора на іншу кафедру і у судовому засіданні пояснив, що він не вважає, що у даному випадку у нього був наявний конфлікт інтересів у зв'язку з підпорядкуванням йому його сина ОСОБА_5, навіть незважаючи на те, що в його функції, як завідувача кафедрою, входив розподіл навчального навантаження, від якого залежить розмір заробітної плати, оскільки у сина було вище навантаження ніж у інших викладачів через відсутність інших викладачів на даній кафедрі, які могли б читати таку дисципліну. Крім того, він хоч і готує проект одо розподілу педагогічного навантаження, але потім воно обговорюється на засіданні кафедрі, а вже потім ректор видає про це наказ.

У свою чергу, ректор ЗДІА ОСОБА_2 звернувся за роз'ясненнями до Міністерства освіти і науки України з приводу отримання службової записки декана ФУУІТ ОСОБА_6 ( а.с. 116), на що отримав роз'яснення ( а.с. 103- 106), з яких вбачається, що найбільш прийнятним способом врегулювання вказаної ситуації стало би переведення ОСОБА_5 на іншу кафедру.

Крім того, голова підрозділу із запобігання та виявлення корупції ОСОБА_7 на ім'я ректора ОСОБА_2 надала службову записку від 08.09.2016 року, відповідно до якої запропонувала врегулювати конфлікт інтересів на кафедрі гідроенергетики шляхом процедури переведення ОСОБА_5 на іншу посаду.

08.09.2016 року начальник відділу кадрів ОСОБА_4 особисто вручила ОСОБА_5 повідомлення щодо врегулювання конфлікту інтересів, у зв'язку з чим ОСОБА_1 звернувся за роз'ясненнями до ректора ЗДІА ОСОБА_2 ( а.с.111).

Після поновлення ОСОБА_5 на займаній посаді, конфлікт інтересів залишився.

У судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що він не вважає ситуацію, яка склалася на кафедрі через роботу на цій же кафедрі його сина і знаходження останнього у його прямому підпорядкуванні конфліктом інтересів, оскільки його на посаду завідуючого кафедрою обрано не за конкурсом, він особисто, як керівник кафедри, готує проект педагогічного навантаження, у тому числі і на сина, але потім рішення приймає наукова рада, а остаточне рішення з цього приводу приймає ректор.

З доводами позивача, суд не може погодитися, оскільки він є суб'єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», який є спеціальним нормативним актом у державі, за невиконання вимог якого встановлена відповідальність, у тому числі у вигляді дисциплінарної. Цим законом на нього покладені обов'язки приймати заходи щодо недопущення самого факту виникнення конфлікту інтересів на роботі. Положення цього закону доведені до позивача адміністрацією навчального закладу.

Тому, незалежно від того, коли ОСОБА_1 ознайомили з програмою боротьби з корупцією у вказаному навчальному закладі, чи вирішувалося по суті на засіданнях кафедри питання про розподіл педагогічного навантаження та інше, щодо сина позивача, сам по собі факт неприйняття своєчасних заходів щодо недопущення конфліктів інтересів є правопорушенням.

Згідно зі ст.65 ч.1 Закону «Про запобігання корупції» за вчинення корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень особи , які їх вчинили, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 4 ст. 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку перебування всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції" у прямому підпорядкуванні у близької особи.

Наказом № 82-к від 08.092.2017 року, ОСОБА_1., згідно п. 4 ст. 28, сит. 29, 34 Закону України «Про запобігання корупції» звільнено з посади завідуючого кафедрою гідроенергетики з 08.02.2017 року ( а.с.146), з яким ОСОБА_1 ознайомлено 08.02.2017 року.

З викладених вище та встановлених судом обставин, аналізу законодавства, суд вважає що позовні вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу ЗДІА № 82-к від 08.02.2017 року, яким ОСОБА_5 звільнено з посади на підставі п.4 ст. 41 КЗпП України, поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі не підлягають задоволенню, то і позовні вимоги у частині стягнення з відповідача судових витрат, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 221, 232, 233 КЗпП України, ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Запорізької державної інженерної академії про визнання незаконним та скасування наказу Запорізької державної інженерної академії № 80-к від 08.02.2017 року про оголошення ОСОБА_1 догани за порушення правил трудового розпорядку, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, судових витрат, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: Г.Є. Гнатик