Провадження № 2-о/761/259/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі

Головуючого судді: Малинников О.Ф.

при секретарі Салаті В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Шевченківський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану, ОСОБА_2 про встановлення факту смерті ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території України, -

в с т а н о в и в:

11.07.2017 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1, заінтересована особа: Шевченківський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану, ОСОБА_2 про встановлення факту смерті ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території України.

Заява обґрунтована тим, що заявник є сином ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Луганськ, причиною є хронічна хвороба судин.

З метою зареєструвати факт смерті у встановленому законом порядку заявник звернувся до Шевченківський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану, однак у проведенні державної реєстрації смерті заявнику було відмовлено, посилаючись на той факт, що заявником для підтвердження факту смерті пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Тому заявник просив суд встановити факт смерті його матері ОСОБА_3, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Луганськ.

Встановлення факту смерті необхідно заявнику для вступу в права спадкоємця.

Як зазначає заявник, у померлої залишився син ОСОБА_2, 1955 року народження, а її чоловік ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

У судовому засіданні заявник підтримав вимоги заяви та просив суд їх задовольнити.

Шевченківський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що вимоги заяви підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (заявник у справі) є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1, видане 02 червня 1959 року в м. Берлін, Німецька Демократична Республіка, Консульським відділом посольства СРСР в НДР (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, видане 02 червня 1959 року в м. Берлін, Німецька Демократична Республіка, Консульським відділом посольства СРСР в НДР ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Берлін Німецької Демократичної республіки.

Таким чином судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3.

З копії лікарського свідоцтва про смерть № 134 від 03.07.2017, яке видано Державною установою «Луганська міська поліклініка №11» вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Луганськ, Луганської області (а.с. 8).

Судом встановлено, що при зверненні заявника до Шевченківський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану проведення держаної реєстрації смерті його матері - ОСОБА_3, органом РАЦС було відмовлено у державній реєстрації смерті, оскільки, заявником на підтвердження факту смерті ОСОБА_3 пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, про що свідчить копія відповіді Шевченківського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 04.07.2017 №6840/16-12-73 про відмову у проведенні державної реєстрації смерті (а.с. 5).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 Постанови Верховної ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 №254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

За ч. 1-2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З огляду на вище викладене, лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Луганськ, Луганської області № 134 від 03.07.2017, яке видано Державною установою «Луганська міська поліклініка №11» на території тимчасово не підконтрольній Україні, не є підставою для державної реєстрації смерті на території України, оскільки не є документом, що створює на території України правові наслідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Відповідно до п.1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за №719/4940 (далі - Правила) підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму ВСУ України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Пунктом 8 частини 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до положень ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

З викладених в заяві обставин, письмових доказів у справі, достовірно встановлено факт смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Луганськ.

Таким чином, встановлення факту смерті особи породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника.

Враховуючи те, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт смерті матері заявника, що має юридичне значення для подальшого отримання документів для прийняття спадщини, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення заяви заявника про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до Правил у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника.

За ч.ч.3, 4 ст.49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 256, 257-1 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Шевченківський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану, ОСОБА_2 про встановлення факту смерті ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3, місце народження: м. Шахунья, Горьковська обл., Російська Федерація, місце смерті - м. Луганськ, Україна, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.Ф. Малинников.