Провадження №2/760/2708/17
В справі № 760/1430/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Хілюк І.О.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування, пені та відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач у січні 2017 року звернулася до суду з позовом і просив стягнути з відповідача 20 000,00гр.страхового відшкодування 2 283,26 гр. пені та 10 000,00гр. в відшкодування моральної шкоди.

В квітні 2017 року представник позивача збільшив розмір позовних вимог і просить додатково стягнути з відповідача 2 213, 72 гр. інфляційних втрат.

Посилається в позові на те, що 21 січня 2016 року між нею та відповідачем був укладений Договір добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття) №617/2632 строком дії 12 місяців з 21 січня 2016 року до 20 січня 2017 року.

В частині 1 вказаного договору визначено, що цей договір складається з частини 1 та частини 2, які не діють одна без одної.

Частина 2 договору розміщена на веб-сайті відповідача в мережі Інтернет - www.arsenal-strahovanie.com у розділі «Страхування фінансових ризиків», програма «Захист від безробіття» для клієнтів Правекс-Банк.

На виконання умов договору нею платіжним дорученням №507/з14 від 21 січня 2016 року був сплачений страховий платіж в розмірі 400,00гр.

Відповідно до умов договору страховик захищає страхувальника від безробіття, страхова сума якого становить 20 000,00гр., а саме: втрати страхувальником постійного місця роботи, яке він мав на момент укладення цього договору страхування, що в розумінні сторін є розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках: ліквідації, банкрутства, скорочення чисельності або штату працівників роботодавця.

На момент укладення договору страхування вона працювала директором Троєщинського відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк».

05 квітня 2016 року вона отримала попередження про наступне вивільнення відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України з датою звільнення не раніше ніж два місяці з дати вручення даного повідомлення.

Відповідно до п.5.2.7 договору нею було повідомлено відповідача про майбутнє звільнення шляхом направлення 07 квітня 2016 року на його адресу заяви та копії попередження про звільнення.

06 червня 2016 року її було звільнено в зв'язку із скороченням штату.

07 червня 2016 року вона повідомила відповідача про настання страхового випадку та направила необхідні для виплати страхової суми документи.

Листом від 30 червня 2016 року відповідач відмовив їй у виплаті страхового відшкодування з підстав порушення нею умов п.4.3 частини 2 Договору, зміни в який ним були внесені 22 січня 2016 року в односторонньому порядку.

Виходячи з цього, вважає такі дії відповідача щодо внесення змін у договір страхування незаконними, оскільки ці зміни нею не були підписані, а отже мають виконуватися умови договору в редакції, укладеній між ними 21 січня 2016 року.

Крім того, зазначила, що відповідно до п.9.1 договору з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 0,01% від сум несвоєчасного здійснення страхового відшкодування за кожний прострочений робочий день, але не більше подвійної ставки НБУ, починаючи з 28 червня 2016 року в розмірі 2 283,26 гр.

Крім того, вважає, що відповідач має також відшкодувати їй моральну шкоду, оскільки вона була позбавлена відшкодування, на яке розраховувала під час підписання договору, що призвело до душевного болю, позбавило її можливості займатися пошуком роботи.

Вважаючи дії відповідача та відмову від виплати страхового відшкодування незаконними, просить задовольнити позов.

Представник позивачки вимоги останньої в судовому засіданні підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заперечення і просить розглядати справу в його відсутності.

Не заперечуючи укладення з позивачкою договору, зазначив, що 30 грудня 2013 року між ПАТ КБ »Правекс Банк» та ПАТ «СК »Арсенал Страхування» був укладений Договір доручення, на підставі якого банк діяв від імені та в інтересах страхової компанії і повинен був укладати Договори страхування, умови яких визначені даним договором доручення та викладені в вигляді шаблонів, як додатки до нього.

09 лютого 2015 року договір доручення був доповнений шаблоном договору страхування фінансових ризиків «Захист від безробіття» шляхом укладення додаткової угоди №7 до договору доручення №301213-124/К від 30 грудня 2013 року, викладеним у редакції, що наведена у додатку №4 до вищевказаної додаткової угоди.

П.4.3 шаблону договору страхування фінансових ризиків «Захист від безробіття» викладено в редакції, яка містить в собі виключення, згідно з якими працівники банківської сфери, в тому числі працівники ПАТ КБ «Правекс Банк», не могли бути застраховані за таким договором страхування, а у разі укладення такого договору через помилку, недбалість, або з інших обставин, укладений Договір визнається таким, що не діє щодо зазначених осіб, є дійсним і виплати за цим Договором не здійснюються.

Отже, вказане застереження діяло з 09 лютого 2015 року, а тому на дату укладання Договору добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття) № 7/2632 від 21 січня 2016 року з позивачкою ця умова вже існувала.

Підписавши частину 1 договору добровільного страхування фінансових ризиків позивач погодилась, що частина 2 цього договору страхування розміщена на веб-сторінці страховика в мережі Інтернет, а відповідно до цих умов - договір не діє щодо осіб, які на момент його укладання є працівниками банківської сфери, ознайомлена та згодна.

Крім того, уповноваженні на укладення вказаних договорів, працівники банку з 09 лютого 2015 року не мали права укладати ці договори з працівниками свого ж банку, оскільки вони не породжували юридичних наслідків.

Оскаржуваний договір страхування містить не оригінальні підпис та печатку, оскільки відтворювались за допомогою засобів механічного копіювання, отже печатки та власноручного підпису голова правління ПІ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» не ставив.

Виходячи з цього, вважає, що договір був укладений всупереч договору доручення №301213-124/К від 30 грудня 2013 року та додаткової угоди №7 з перевищенням працівниками повіреного своїх повноважень.

Вважає, що позивачкою в порушення п.3.1. частини 2 договору страхування не надано доказів, що її права, законні інтереси були порушені при звільненні, оскільки звільнення відбулось з об'єктивних причин (скорочення чисельності та штату роботодавця), та були виплачені всі належні їй кошти.

Крім того, зазначає, що за умовами договору страхове відшкодування не може перевищувати 20 000,00гр. та розраховується в цих межах, але визначатися в розмірі понесених позивачкою збитків.

Оскільки збитків позивачка при звільненні не понесла, вважає, що остання не має підстав для стягнення пені.

Вважає також, що відносини, що склалися за даним договором, не передбачають відшкодування моральної шкоди, а тому просить у позові відмовити.

Представник позивачки після оголошеної в справі перерви в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином.

Виходячи з того, що останнім надані пояснення в судовому засіданні, підстави, визгнаечні ст.169 ЦПК України, для відкладення розгляду справи та оголошенні в ній перерви відсутні, суд вважає за можливе закінчувати розгляд справи в його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Закон України «Про страхування» регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Судом встановлено, 21 січня 2016 року між сторонами був укладений Договір добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття) №617/2632 строком дії 12 місяців з 21 січня 2016 року по 20 січня 2017 року.

Зі змісту договору вбачається, що він складається з частини 1 та частини 2, які не діють одна без одної.

Частина 2 договору розміщена на веб-сайті Страховика в мережі Інтернет - www.arsenal-strahovanie.com у розділі «Страхування фінансових ризиків» програма «Захист від безробіття» для клієнтів Правекс-Банк.

Відповідно до умов договору його предметом є інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані зі збитками при здійсненні ним господарської діяльності.

Пунктом 3.1 договору визначено, що страховим випадком є понесені збитки страхувальником під час дії договору страхування, підтверджених відповідними документами, у зв'язку з будь-якими порушенням іншими особами прав та/або законних інтересів страхувальника в частині фінансових (грошових) зобов'язань (обов'язків) перед ним, а саме: втрати страхувальником постійного місця роботи, яке він мав на момент укладення цього договору страхування.

Під втратою постійного місця роботи сторони домовилися розуміти розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках: ліквідації, банкрутства, скорочення чисельності або штату працівників.

Страховою є сума в розмірі 20 000,00гр.

На момент укладення договору страхування позивачка працювала директором Троєщинського відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк».

На виконання п. 5 частини 1 вказаного договору позивачкою платіжним дорученням №507/з14 від 21 січня 2016 року був сплачений страховий платіж у розмірі 400, 00 гр.

/ а. с. 15; 22 /

05 квітня 2016 року позивачці роботодавцем було вручено попередження про наступне вивільнення в зв2язку із скороченням штату працівників.

07 квітня 2016 року позивачка звернулася до відповідача з заявою та повідомленням про подію, що має ознаки страхової.

06 червня 2016 року позивачка була звільнена з на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

07 червня 2016 року позивачка повідомила відповідача про настання страхового випадку та направила необхідні документи для виплати відповідачем страхового відшкодування.

Листом від 21 червня 2016 року відповідач відмовив позивачці у виплаті страхового відшкодування з підстав порушення нею умов п.4.3 частини 2 договору страхування, зазначивши, що даний договір не діє щодо осіб, що на момент його укладення є працівниками банківської сфери та інше.

/а. с. 24 - 26; 29 - 30/

Відповідно до п.8.5 частини 2 договору всі зміни та доповнення до договору страхування здійснюються в письмовій формі за підписанням уповноважених представників сторін, засвідчених відбитками сторін.

Сторона, яка вважає за необхідне змінити та/або доповнити договір страхування надсилає пропозицію про це іншій стороні.

Сторона, що отримала пропозицію, в двадцятиденний строк повідомляє сторону про результати розгляду.

У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни або доповнення договору, він продовжує діяти на погоджених умовах.

Представник позивачки в судовому засіданні пояснив, що відповідач з пропозицією внести зміни до договору до позивачки не звертався, а тому догвоір має діяти на умовах, які діяли в момент його підписання.

Крім того, зазначив, що при ознайомленні з частиною 2 договору, яка на даний час викладена на офіційному сайті страховика, вбачається, що зміни до частини 2 договору страхування внесені 22 січня 2016 року о 19.41.

/ а.с. 96 /

Відповідно до п. 4.3 частини 2 укладеного між сторонами договору цей договір страхування не діє щодо осіб, що на момент його укладення є: не працевлаштовані, працевлаштовані неофіційно, пенсіонерами, приватними підприємцями, військовослужбовцями, фрілансерами, сумісниками, самозайнятими, заробітчанами, а також акціонерами, що працюють у компанії, в якій їм належить більше 10% акцій, трудовий стаж яких за діючим місцем роботи становить менше 12 місяців, працевлаштованими у роботодавця, юридична та/або фактична адреса якого відноситься до зон проведення антитерористичної операції, зон бойових конфліктів міжнародного та неміжнародного характеру, бойових операцій, заходів чи дій.

У випадку укладення договору страхування щодо зазначених осіб цей договір страхування є недійсним, виплати за цим договором не здійснюються.

Тобто, на момент укладення сторонами договору страхування застережень щодо працівників банківської сфери він не містив.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір страхування на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов»язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено в п.8.5 частини 2 договору всі зміни та доповнення до договору страхування здійснюються в письмовій формі за підписанням уповноважених представників сторін, засвідчених відбитками сторін.

Враховуючи ці обставини, внесення змін до договору в односторонньому порядку, в порушення вимог закону та його умов, суд вважає відмову відповідача в виплаті страхового відшкодування незаконною.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом, що передбачено ч.1 ст.614 ЦК України.

Відповідно до п.7.2 частини 2 договору страхове відшкодування позивачці мало бути виплачено протягом 15 робочих днів з дня отримання всіх необхідних документів.

Судом встановлено та не спростовувалося представником відповідача, необхідні для виплати страхового відшкодування документи позивачка надала 07 червня 2016 року, тобто 28 червня 2016 року сплинув 15-денний термін для виплати страхового відшкодування.

При укладенні договору його пунктом 9.1 частини 2 домовилися, що страховик сплачує страхувальнику пеню в розмірі 0,1% від суми несвоєчасно виплаченого відшкодування за кожний робочий день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Аналогічні положення щодо зобов'язання страховика сплатити неустойку в розмірі, установленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, містяться в ст. 992 ЦК України.

Крім того, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку представника позивачки, перевіреного судом, вбачається, що сума пені складає 2 283, 26 гр. , а інфляційні втрати- 2 213, 72 гр.

Своїх заперечень проти порядку та способу нарахування та нарахованої суми представник відповідача не надав, суми пені та інфляційних втрат не спростував.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки в розмірах, приведених у розрахунку.

Щодо позовних вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Звертаючись до суду, позивачка обгрунтовує завдану їй моральну шкоду та необхідність її відшкодування нормами ст. 23 ЦК України.

Порядок та підстави відшкодування моральної шкоди визначені ст.ст.23, 1167 ЦК України.

Стаття 1167 ЦК України регулює відшкодування моральної шкоди в позадоговірних відносинах сторін.

Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з»ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, а умовами укладеного між сторонами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено і ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв»язку з невиконанням договірних зобов»язань.

Виходячи з цього, підстави для задоволення вимог позивачки в цій частині відсутні.

Згідно ч. ч.1, п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ст. 40 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у статті 41 цього Кодексу.

Як зазначено в ст. 42 ЦПК України повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, може бути, зокрема, договір про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Так, правова дорогам позивачці надавалася відповідно до Договору № 2017/003 про надання правової допомоги від 13 січня 2017 року.

20 січня 2017 року за цим договором та квитанцією № ПН12241С1 позивачкою було сплачено за надані їй послуги 10 000, 00 грн.

/ а.с. 43 - 53 /

Матеріалами справи підтверджується, що правова допомога позивачці надавалася адвокатом Власюк К.П. та помічником адвоката ОСОБА_1, про що сторонами в п.9.1 договору було зазначено відповідне застереження, передбачене Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», якими вчинялися ряд дій, спрямованих на захист інтересів свого клієнта під час розгляду справи, зазначені в Акті виконаних робіт.

В той же час, суд критично оцінює розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, наданий представником позивачки до суду.

Так, згідно з Актом №01 від 20 січня 2017 року сторони узгодили вартість наданих послуг у розмірі 10 000, 00 гр.

/ а.с. 189 - 190 /

Згідно з даним актом на надання правової допомоги клієнту було витрачено 40 годин, з яких: проведення зустрічі для з»ясування обставин справи та надання консультацій - 3 години, вивчення матеріалів справи та аналіз доказів -10 годин, підготовка та подача позову - 17 годин, підготовка та подача заяви про збільшення позовних вимог, письмових пояснень - 5 годин, участь у судових засіданнях - 5 годин.

Вартість однієї години наданих адвокатських послуг становить 250, 00 грн.

За наданими до суду матеріалами, журналами судових засідань, позивачу надавалися послуги в вигляді складання позовної заяви, підготовка документів до суду, а також участь представника в судових засіданнях при розгляді справи в часовому вимірі на протязі приблизно 00 год. 30 хв.

Сума витрат на правову допомогу була визначена угодою, з урахуванням дій, пов'язаних із складенням процесуальних документів, участі у судових засіданнях.

Зазначені в розрахунку види наданої правової допомоги, такі як консультація щодо спірних правовідносин, вивчення та аналіз матеріалів справи, написання, підготовка та подача до суду процесуальних документів, відповідають змісту Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», підтверджуються матеріалами справи.

В той же час, вказаний в розрахунку такий вид правової допомоги як передача документів до суду не є за своєю природою юридичним супроводом цивільної справи, як це передбачено в договорі між сторонами, а тому, оплата за час, витрачений на дану дію, не підлягає компенсації.

Суд також вважає не підтвердженою, виходячи з предмету позову, затрату такої кількості робочого часу для вчинення в Акті дій.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про необхідність компенсації на правову допомогу: 1 год.- консультації, 3 год. на вивчення матеріалів справи та аналіз доказів, 4 год. на підготовку позову, 1 год. на підготовку заяви про збільшення позовних вимог та 30 хв. участі в судових засідання, а всього 8, 5 год.

За таких обставин, до стягнення з відповідача на користь позивачки належить 5 440, 00 гр. правової допомоги ./ 8,5 год. х 640,00 = 5 440, 00 /.

Керуючись ст. ст. 3,6,15, 16, 23, 203, 549, ч.1 ст.550, ч.2 ст.625, ч.1 ст.626, 627, ч.1 ст.628, ч.1 ст.638, ч.1 ст.651, 979, 1167 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 40,42,57-60, 79,84,88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_2 20 000, 00 гр. страхового відшкодування, 2 283, 26 гр. пені та 2 213, 72 гр. інфляційних втрат.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_2 640, 00 гр. судового збору та 5 440,00 гр. витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: