РІШЕННЯ

Іменем України

10.07.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Борулько М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за кредитним договором, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачки про стягнення відсотків за кредитним договором, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 03.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №072-2008-2268, відповідно до якого кредитор зобов'язується надати позичальнику на умовах договору грошові кошти в сумі 42 500,00 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,45% в порядку, на умовах та в строки визначені в Договорі до 01.07.2038 року, а у разі користування грошовими коштами понад встановленого строку із сплатою процентної ставки у розмірі 40,35% річних.

Відповідно до меморіального ордеру № 0722900USD000081 від 03.07.2008 року та випискою з особового рахунку відповідачки за 03.07.2008 року, ОСОБА_1 було надано за кредитним договором №072-2008-2268 від 03.07.2008 року суму у розмірі 42 500,00 доларів США.

Додатковими угодами до кредитного Договору №072-2008-2268 від 03.07.2008 року, від 01.06.2010 року та від 14.06.2010 року було змінено відсоткові ставки за користування кредитними коштами.

Позивач зазначає, що через невиконання своїх зобов'язань за кредитним договором №072-2008-2268 від 03.07.2008 року позивач був вимушений звернутись за захистом своїх прав та інтересів до суду, та рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18.12.2014 року №765/11998/14-ц на користь ПАТ «Універсал Банк» з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 072-2008-2268 від 03.07.2008 року у сумі 383 062,29 грн. разом із судовими витратами на суму 3 775,80 грн.

Оскільки на вимоги позивача відповідачка до теперішнього часу заборгованість за рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18.12.2014 року №765/11998/14-ц не погасила, від виконання рішення суду ухиляється, тому позивач вважає, що відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, боржник зобов'язаний сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що становить 158 860,65 грн., а також понесені судові витрати у сумі 2382,91 грн.

У ході розгляду справи позивачем були уточнені позовні вимоги та збільшені на суму 10 870,26 доларів США, що становлять нараховані відсотки за кредитним зобов'язанням.

Представник позивача Куришко К.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні проти позову заперечувала у повному обсязі та зазначила, що за домовленістю з представниками позивача, що підтверджуються листами-пропозиціями позивача від 14.01.2015 року та 24.04.2015 року, їй було надано термін до 16.06.2015 року для добровільного виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18.12.2014 року №765/11998/14-ц, за яким стягнуто з неї суму 383 062,29 грн. разом із судовими витратами на суму 3 775,80 грн., шляхом самостійного продажу предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1, яку було надано відповідачкою в якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором №072-2008-2268 від 03.07.2008 року. Для виконання досягнутих домовленостей позивачка зверталась до позивача з вимогами №21866 від 20.02.2015 року, №22439 від 01.04.2015 року та №22637 від 17.04.2015 року про зарахування виручених коштів після продажу предмету іпотеки квартири АДРЕСА_1 в рахунок заборгованості за кредитним договором № 072-2008-2268 від 03.07.2008 року.

Оскільки позивачем було висунуто вимогу про внесення коштів від продажу предмету застави у сумі не меншій ніж 30 000,00 доларів США на погашення заборгованості за кредитним договором № 072-2008-2268 від 03.07.2008 року, а також за умови компенсації судових витрат, після чого банком буде здійснено вивільнення з іпотеки об'єкту застави (однокімнатної квартири АДРЕСА_1) та знята заборона відчуження нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав, тому позивачка була позбавлена можливості здійснення самостійного продажу предмету застави, через наявні обтяження.

Відповідачка зазначила, що вимоги ст. 625 ЦК України розміщені в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначають загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширюються на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань, а відтак не мають відношення до правовідносин, що виникають з приводу виконання судових рішень, які регулюються Законом України «Про виконавче провадження», що підтверджується постановами Верховного Суду України по справі №6-2759цс15 від 20.01.2016 року по справі № 6-771цс15 від 27.01.2016 року.

Проти вимог позивача про сплату суми боргу з врахування індексу інфляції, відповідачка заперечувала, оскільки такі вимоги застосовуються у випадках прострочення грошового зобов'язання визначеного у гривні.

Позовні вимоги про донарахування відсотків за кредитним договором на суму 10 870,26 доларів США, відповідачка вважала незаконним, оскільки вони не відносяться до зміни розміру позовних вимог, а є зміною предмету позову відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, яка здійснюється за заявою позивача до початку розгляду справи по суті або окремим позовом. Просила врахувати, що розмір суми по стягненню відсотків за користування кредитними коштами, був предметом розгляду позовних вимог, які задоволені рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18.12.2014 року № 765/11998/14-ц.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 03.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Унверсал Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №072-2008-2268, відповідно до якого кредитор надав позичальнику на умовах договору грошові кошти в сумі 42 500,00 доларів США, а позичальник зобов'язався належним чином використовувати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,45% в порядку, на умовах та в строки, визначені в договорі до 01.07.2038 року, а у разі користування грошовими коштами понад встановленого строку - зі сплатою процентної ставки у розмірі 40,35% річних.

Додатковими угодами до Кредитного Договору №072-2008-2268 від 03.07.2008 року, від 01.06.2010 року та від 14.06.2010 року було змінено відсоткові ставки за користування кредитними коштами.

Через невиконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором №072-2008-2268 від 03.07.2008 року, позивач звернувся до суду та рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18.12.2014 року № 765/11998/14-ц на користь ПАТ «Універсал Банк» з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за кредитним договором №072-2008-2268 від 03.07.2008 року у сумі 383 062,29 грн. разом із судовими витратами на суму 3 775,80 грн.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В силу ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з положеннями ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з

урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

За ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Дослідивши спірні правовідносини в ході судового розгляду та застосовуючи відповідні норми права, суд дійшов висновку, що при розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Оскільки правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Приймаючи до уваги, що офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти, тому індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Дана правова позиція викладена у постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі №6-2759цс15 від 20.01.2016 року та по справі №6-771цс15 від 27.01.2016 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

На підставі встановлених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову, тому вважає Публічному акціонерному товариству «Універсал Банк» в позові до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за кредитним договором, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, - відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Публічному акціонерному товариству «Універсал Банк» в позові до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за кредитним договором, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя: