04 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_6 про визнання трудового договору недійсним,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» СлавкіноїМарини Анатоліївни, подану представником Ключинським Костянтином Леонідовичем, на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від
23 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Славкіної М.А. (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6 про визнання трудового договору недійсним.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 20 листопада
2014 року № 733 «Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада
2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» та з 21 листопада 2014 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.
Відповідно до постанови правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліценції та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 63 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 20 березня 2015 року та призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» СлавкінуМ.А.
25 травня 2011 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» оформлено наказ № 584 про прийняття на роботу ОСОБА_6 на посаду головного економіста управління фінансового аналізу бюджетування фінансового департаменту.
16 лютого 2012 року оформлено наказ № 128-п про переведення
ОСОБА_6 на посаду головного економіста управління бюджетування планування фінансового департаменту.
01 лютого 2013 року оформлено наказ № 45-п про переведення
ОСОБА_6 на посаду менеджера управління бюджетування та планування фінансового департаменту.
17 березня 2014 року оформлено наказ № 104/1-п про переведення ОСОБА_6 на посаду начальника управління бюджетування та планування.
Позивач вказував, що трудовий договір із ОСОБА_6 був укладений
25 травня 2011 року, який оформлений наказом № 584, а у зв'язку із переведенням працівника до трудового договору вносились зміни, оформлені наказами від 16 лютого 2012 року № 128-п, від 02 лютого 2013 року № 45-п та від 17 березня 2014 року № 104/1-п.
Так, відповідно до наказу № 104/1-п від 17 березня 2014 року
ОСОБА_6 встановлено посадовий оклад згідно зі штатним розписом у розмірі 10 297 грн та індивідуальну надбавку у розмірі 4 413 грн.
01 жовтня 2014 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_6 було укладено трудовий договір.
Відповідно до даного трудового договору ОСОБА_6 прийнято на посаду начальника управління бюджетування та планування із щомісячною оплатою праці 14 710 грн та додатковою заробітною платою у розмірі
73 550 грн. Зазначений трудовий договір є підставою для видання наказу про прийняття працівника на роботу.
Однак жодного наказу на підставі зазначеного трудового договору банком не видавалось, а ОСОБА_6 виконувала свою роботу на підставі трудового договору, оформленого вищезгаданими наказами про прийняття на роботу та про переведення.
Крім того, позивач зазначав, що відповідно до положень колективного договору від 25 травня 2007 року головою правління банку відповідних розпорядчих або нормативних документів про встановлення додаткової заробітної плати для ОСОБА_6 не видавалось.
У зв'язку із високим ризиком ліквідності банку та загрозою втрати платоспроможності банку, забороною здійснювати виплати бонусів, премій та інших додаткових матеріальних винагород та виділення коштів на спонсорство, доброчинність і фінансову допомогу, з посиланням на
ч. 5 ст. 203, ст. 215 ЦК України позивач просив визнати трудовий договір від 01 жовтня 2014 року, укладений між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_6 недійсним.
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 вересня 2016 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2017 року рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 вересня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А. -

Ключинський К.Л. просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновокм якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що укладений між сторонами 01 жовтня 2014 року трудовий договір не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України, на який поширюються передбачені нормами ст. ст. 203, 215 ЦК України загальні вимоги щодо чинності правочину та який може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених цивільним законодавством, із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно копії витягу з наказу від 25 травня 2011 року № 584-п ОСОБА_6 з 06 червня 2011 року була прийнята на посаду головного економіста Управління фінансового аналізу та бюджетування Фінансового департаменту з іспитовим строком 3 місяці, з робочим місцем у м. Києві та посадовим окладом згідно зі штатним розкладом.

Таким чином між сторонами було укладено трудовий договір від

25 травня 2011 року.

Згідно копії витягу з наказу від 16 лютого 2012 року № 128-п

ОСОБА_6 з 16 лютого 2012 року переведено на посаду головного економіста Управління бюджетування та планування Фінансового департаменту, з робочим місцем у м. Києві та посадовим окладом згідно зі штатним розкладом.

Згідно витягу з наказу від 01 лютого 2013 року № 45-п ОСОБА_6 з

01 лютого 2013 року переведено на посаду менеджера Управління бюджетування та планування Фінансового департаменту, з посадовим окладом згідно зі штатним розкладом.

Згідно копії витягу з наказу від 17 березня 2014 року № 104/1-п

ОСОБА_6 з 17 березня 2014 року переведено на посаду начальника Управління бюджетування та планування зі збереженням попереднього посадового окладу.

Витягом зі штатного розпису, затвердженим Головою Правління

ПАТ «ВіЕйБі Банк» Мальцевим Д.К., відповідачеві встановлено посадовий оклад у розмір 10 297 грн та індивідуальну надбавку в розмірі 4 413 грн.

01 жовтня 2014 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_6 укладено трудовий договір, відповідно до умов якого працівник приймається на роботу до Роботодавця на посаду начальника Управління бюджетування та планування для виконання роботи, обумовленої цим Договором та посадовою інструкцією. Пунктами 4.1, 4.2 Договору ОСОБА_6 встановлена заробітна плата у розмірі 14 710 грн та додаткова заробітна плата в розмірі

73 550 грн. Пунктом 6.1 Договору визначено, що він набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє протягом невизначеного строку.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Особливості праці членів кооперативів та їх об'єднань, колективних сільськогосподарських підприємств, фермерських господарств, працівників підприємств з іноземними інвестиціями визначаються законодавством та їх статутами. При цьому гарантії щодо зайнятості, охорони праці, праці жінок, молоді, інвалідів надаються в порядку, передбаченому законодавством про працю (ст. 3 КЗпП України).

Статтею 9 КЗпП України визначено, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Аналогічні гарантії закріплені в ст. 22 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до ст. 9-1 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників. Підприємство може матеріально заохочувати працівників медичних, дитячих, культурно-освітніх, учбових і спортивних закладів, організацій громадського харчування і організацій, що обслуговують трудовий колектив і не входять до його складу.

За змістом ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов до правильного висновку про залишення без задоволення позовних вимог, оскільки встановив наявність між сторонами оскаржуваного договору трудових правовідносин, які регулюються нормами трудового й спеціального законодавства, та факт укладення цього договору саме у зв'язку з існуванням трудових правовідносин, а тому укладений договір не є правочином у розумінні

ст. 202 ЦК України, на який поширюються передбачені нормами

ст. ст. 203, 215 цього Кодексу загальні вимоги щодо чинності правочину та який може бути визнаний недійсним із передбачених ЦК України підстав.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський АкціонернийБанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни, подану представником Ключинським Костянтином Леонідовичем, відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від

23 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_6 про визнання трудового договору недійсним залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко С.О. Карпенко Г.І. Мостова