АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 616/167/17 Головуючий суддя І інстанції Нестайко Ю. В.
Провадження № 22-ц/790/4236/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначає, що 10 листопада 2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» укладено договір фінансового лізингу №1680 з додатками предметом якого є транспортний засіб - трактор Foton FT 244.

Про продаж трактору в лізинг він дізнався з оголошення в мережі «Інтернет». В оголошенні був номер мобільного телефону, за яким він зателефонував і йому було повідомлено, що придбати трактор він може в АДРЕСА_1.

10 листопада він приїхав за вказаною адресою, де з представником ТОВ «ЛК «АВТО ЛАЙФ» домовилися про придбання у лізинг трактору ХТЗ - 3512, про що ним написано відповідну заяву. Після написання заяви йому було надано платіжне доручення на сплату авансового внеску. Він здійснив авансовий платіж у розмірі 25 000 гривень . та 400 гривень.

Вже після сплати авансового внеску представник відповідача надала договір фінансового лізингу, який він підписав. Із договором він ознайомився, але оскільки він не є фахівцем в галузі права, не усі положення договору були зрозумілими. Зокрема, зазначення предметом договору трактору Foton FT 244, оскільки заяву він писав на трактор ХТЗ - 3512. На його уточнюючі питання представник ТОВ «ЛК «АВТО ЛАЙФ» пояснила, що це резервна модель, на випадок якщо відповідач не зможе надати йому ХТЗ - 3512 і що моделі є ідентичними за всіма характеристиками та за ціною.

Також представник ТОВ «ЛК «АВТО ЛАЙФ» пояснив, що трактор буде передано протягом місяця, і він поїхав додому. Прочекавши місяць та не отримавши предмету лізингу, декілька разів перечитавши договір, він зрозумів, що здійснив не авансовий платіж за трактор, а комісію за організацію угоди, яка не входить до вартості предмету лізингу і не є лізинговим платежем. А авансовий платіж має складати 50 % від вартості предмету лізингу і має бути сплачений додатково.

Він звернувся до лізингодавця з метою повернення сплачених коштів, але отримав відмову.

Договір порушує його права як споживача послуг через несправедливі умови.

Включення до договору фінансового лізингу Комісії за організацію Угоди визначеної у розмірі 10 відсотків від вартості товару і покладення обов'язку на споживача сплатити її першочергово ще до моменту отримання предмету лізингу, тобто, ще до надання послуги фінансового лізингу відповідачем, є істотним дисбалансом договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» не є такою, що має ліцензію для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Включення до Договору авансового платежу у розмірі 50 відсотків від вартості предмета лізингу суперечить чинному законодавству.

Просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 1680 від 10 листопада 2016 року, укладений з ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» та стягнути сплачені ним 25 400 грн. і судові витрати.

Представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ в судове засідання не з'явився.

Заочним рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Надання Договором лізингу можливості лізингодавцю не повертати кошти сплачені у якості Комісії за організацію Угоди у будь-якому випадку (розірвання Договору як з ініціативи лізингодавця, так і лізингоодержувача, невиконання Договору будь-якою із сторін та в усіх інших випадках) на його думку є несправедливими умовами у визначенні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», адже дають можливість лізингодавцю навіть не приступати до виконання договору і при цьому не повертати кошти лізингоодержувачу.

Також, договір лізингу не було нотаріально посвідчено, тобто, вчинено у формі, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Предмет лізингу та ціна зазначені в Договорі не відповідають змісту його заяви, оскільки з відповідачем він домовлявся про купівлю в лізинг трактору XT3-3512 за 125000 грн., а в Договорі відповідачем самостійно було змінено предмет лізингу на Foton FT 244 вартістю 250000 грн., що вдвічі більше за суму, на яку він розраховував при укладанні даного Договору. Не маючи достатніх знань в галузі права, він вважав свою заяву про купівлю трактору XT3-3512 за 125 тисяч гривень саме договором, адже вона містить слово «договір», містить найменування предмету та ціну. І вже після сплати 25 тисяч гривень у якості авансового платежу, йому було надано на підпис оспорюваний Договір, який він підписав не маючи іншого вибору, оскільки кошти вже були сплачені.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з тих обставин, що підстав визнання договору фінансового лізингу недійсним немає.

Погодитись з таким висновком суду не можна.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 10 листопада 2016 року між ТОВ ««Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу №1680, предметом якого є трактор Foton FT 244. Згідно умовами договору ТОВ ««Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» (лізингодавець) зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу) - трактор Foton FT 244, а ОСОБА_1 (лізингоодержувач) у свою чергу зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору.

На виконання умов цього договору 10 листопада 2016 року ОСОБА_1 було сплачено 25000 грн., що підтверджується копією квитанції №441010034 (а.с.11).

Цього ж дня - 10 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив на підставі п.3.4.1 ст. 3 Договору надати йому транспортний засіб марки та моделі: трактор ХТЗ-3512, синього кольору.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Проаналізувавши норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Судом встановлено, що згідно з укладеним між сторонами договору фінансового лізингу лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені договором платежі (пункти 1.3, 3.3.1 договору).

Вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 9389,31 доларів США з урахуванням ПДВ, що за обмінним курсом долара США до гривні на момент укладення цього договору складало 246000,00грн. з ПДВ (пункт 8.2).

Гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу в продавця (пункт 8.3).

Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатках 1, 3 до договору фінансового лізингу. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом долару США до гривні на дату фактичного зарахування платежу на рахунок лізингодавця (пункт 8.5).

За змістом указаних пунктів договору розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає.

Суд установив, що за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу (пункт 12.1 договору).

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України.

Відповідно до пункту 10.3 договору в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобов'язання до купівлі транспортного засобу підписати додаток 3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається.

Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача.

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

За своєю правовою природою договір є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, то згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 10 листопада 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» нотаріально посвідчено не було.

На вищевказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, а тому безпідставно дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору фінансового лізингу.

Відповідно до положень ч.1 ст.215 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

ОСОБА_1 на виконання умов цього договору 10 листопада 2016 року було сплачено 25000грн., що підтверджується копією квитанції №441010034.

Оскільки договір фінансового лізингу є недійсним, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню зазначена сума.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ним окрім 25000 грн. на виконання умов договору було сплачено ще 400,00грн. є безпідставні, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цих обставин ним не надано та матеріали справи не містять.

Що стосується вимоги викладеної в апеляційній скарзі про стягнення з відповідача на його користь 250 грн., сплачені за послуги ПАТ «РЕГІОН-БАНК» з прийому платежів готівкою, то вона задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Дана вимога не була предметом перегляду у суді першої інстанції.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про часткове задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат провести відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 1680 від 10 листопада 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» на користь ОСОБА_1 сплачені грошові кошти за договором фінансового лізингу у сумі 25000 (двадцять п'ять тисяч ) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальніс тю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1322 грн. 84 коп.( одна тисяча триста двадцять дві гривні вісімдесят чотири копійки).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: