АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3913/17 Справа № 774/7/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що її матері ОСОБА_5 на праві власності належало 52/100 частини житлового будинку по вул. Петровського, 13 в м. Пятихатки Дніпропетровської області. Спадщину після смерті матері прийняла вона, у звязку з чим стала власницею належної матері частини домоволодіння. За життя мати перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який є її батьком, проте 25.04.1991 року шлюб між ними було розірвано та проведено розподіл жилого будинку по вул. Петровського, 13 в м. Пятихатки Дніпропетровської області, згідно якого ОСОБА_6 виділено у власність 48/100 частини вказаного будинку, а в 2013 році їй стало відомо, що ОСОБА_6 подарував належну йому на праві власності 48/100 частину будинку ОСОБА_3 Укладений договір дарування вважає недійсним, оскільки на момент укладення вказаного догору ОСОБА_6 не зареєстрував своє право власності на частку нерухомого майна в державному органі та незважаючи на відсутність реєстрації за ОСОБА_6 права власності на частку нерухомого майна останній уклав договір дарування від 29.08.1992 року та обдарував ОСОБА_3, яка в свою чергу до 2013 року не отримувала свідоцтво про право власності на частку будинку. Крім того, вважає, що підпис, що міститься у спірному договорі дарування не належить її батьку.

У звязку з вищевикладеним, просить визнати недійним договір дарування 48/100 частини житлового будинку, що знаходиться в м. Пятихатки по вул. Петровського, 13, укладеного 29 вересня 1992 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Пятихатської державної нотаріальної контори ОСОБА_7

Заочним рішенням Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

З таким рішенням не погодилася Позивач та звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно рішення виконавчого комітету Пятихатського міської ради народних депутатів Дніпропетровської області № 99 від 26 червня 1990 року вирішено оформити право власності на жилий будинок по вул. Петровського, 13 м. Пятихатки Дніпропетровської області за ОСОБА_6І./а.с.133/, на підставі чого 13 червня 1990 року виконавчим комітетом Пятихатської міської ради народних депутатів ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на вищевказаний житловий будинок/а.с.134/.

Рішенням Пятихатського районного народного суду Дніпропетровсьої області про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя від 25 квітня 1991 року проведено розподіл жилого будинку по вул. Петровського, 13 в м. Пятихатки Дніпропетровської області, згідно якого ОСОБА_6 виділено у власність 48/100 частини вказаного будинку, а ОСОБА_5 - 52/100 частини будинку/а.с.136-139/.

На підставі рішення Пятихатського районного народного суду Дніпропетровської області від 25.04.1991 року ОСОБА_6 05 липня 1991 року отримав свідоцтво про право власності на 48/100 частини будинку № 13 по вул. Петровського в м. Пятихатки Дніпропетровської області/а.с.140/

Згідно договору дарування від 29 серпня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Пятихатської державної нотаріальної контори ОСОБА_7І громадянин ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_8 прийняла від нього в дар 48/100 частини будинку № 13 по вул. Петровського в м. Пятихатки Дніпропетровської області, що підтверджується договором дарування/а.с.142-143/.

Згідно витягу з реєстру права власності на нарухоме майно ОСОБА_8 на праві приватної спільної часткової власності, на підставі договору дарування від 29.08.1992 року належить 48/100 частини домоволодіння № 13 по вул. Петровського в м. Пятихатки Дніпропетровської області/а.с.146/, про що також свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності/а.с.147/

Оскільки договір дарування посвідчений 29 серпня 1992 року, тобто до введення в дію Цивільного Кодексу України 2003 р., зазначені правовідносини, згідно приписів п. 4, п. 7 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного ЦК України, регулюються ЦК України 1963 року, отже правовідносини, що є предметом даного спору регулювалися Цивільним кодексом України 1963 року, тому і визнання правочину недійсним в даному випадку слід розглядати за правилами ст.ст. 44-58 ЦК УРСР 1963 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно керувався 44-58, 225, 243, 244 ЦК УРСР 1963 року, ст.43 - 46 Закону України «Про нотаріат», оцінивши усі докази, у їх сукупності, виходив з того, що договір дарування від 29 серпня 1992 року укладено відповідно до вимог закону та інших нормативно-правових актів, протилежного позивачем не доведено, а тому дійшов про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції в цій частині, як з таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підтверджуються матеріалами справи, та доводами апеляційної скарги не спростований, які також не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення.

Посилання апеляційної скарги на те, що в договорі дарування невірно вказані підстави набуття права власності дарувальника, а також на те, що в договорі дарування не співпадають дати набуття права власності є безпідставними та не тягнуть за собою недійсність договору дарування, оскільки, як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу державним нотаріусом Пятихатської державної нотаріальної контори під час укладання спірного договору встановлено особи сторін договору, перевірено їх дієздатність, а також належність ОСОБА_6 жилого будинку, що відчужувався. Належність ОСОБА_6 48/100 частини жилого будинку, на моменту кладення спірного договору дарування, також підтверджено оглянутим в судовому засіданні свідоцтвом про право власності на жилий будинок, що видано на підставі рішення Пятихатської районної ради народних депутатів № 99 від 26.06.1990 року та рішення Пятихатського районного народного суду від 25.04.1991 року.

Окрім того, формулювання назви правоустановчого документа на частину будинку, що викладене нотаріусом ніяк не спростовує наявність права власності дарувальника на майно на момент укладення договору, окрім того, вказані посилання не є безумовними підставами для визнання недійсним договору дарування, оскільки доказів недодержання чи порушення вимог встановлених щодо укладення договору дарування чинним на той час законодавством, суду надано не було, у звязку з чим посилання позивача є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Решта доводів апеляційної скарги фактично зводяться до особистої переоцінки доказів по справі, всупереч положенням ст.212 ЦПК України, згідно якої виключне право оцінки доказів належить суду першої інстанції та до тлумачення норм матеріального та процесуального права, які на думку апелянта повинні бути підставою для задоволення його позову та в значній мірі повторюють обґрунтування позовної заяви.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права під час розгляду справи, оскільки вони не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог. Окрім того, за ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б стали підставо для скасування рішення суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційні скарги, не надано.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим воно підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_9