Справа № 226/1247/17
Провадження № 2/226/490/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

06.09.2017 Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Трифонової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Покровську Донецької області, про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги таким.

Він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 19.02.1997 по березень 2008 року на посадах з підземними роботами, звільнився у зв'язку з виходом на пенсію. До роботи у відповідача 16 років працював за гірничими професіями із впливом шкідливих факторів. У грудні 2010 року він повернувся на роботу до ШУ «Покровське» гірничим монтажником підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті, працював до грудня 2012 року, продовжувати роботу не зміг через хвороби. На теперішній час має стаж роботи у важких та шкідливих умовах понад 28,5 років.

Протягом всього часу роботи працював із значним фізичним навантаженням, в умовах підвищеної запиленості та шумів. У 2010-2012 роках стан його здоров'я почав погіршуватися, з лютого 2012 року він перебував на диспансерному обліку з приводу хронічного захворювання легенів, в грудні 2012 року йому вперше встановлено діагноз - ХГЗЛ другого ступеню у стадії загострення, пневмоконіоз і пневмосклероз, легенева недостатність другого ступеню. В грудні 2012 він звільнився, звернувся до Димитровської ЦМЛ, де перебував на обліку і постійно лікувався амбулаторно і стаціонарно.

У квітні 2013 року висновком МСЕК йому встановлена вперше ІІІ група інвалідності за загальним захворюванням. Здоров'я не покращувалося і у жовтні 2014 року обласною клінічною лікарнею професійних захворювань йому був встановлений діагноз: пневмоконіоз: антрако-силікатоз, інтерстиціальна форма; ускладнення - хронічний бронхіт, легенева недостатність першого-другого ступеню; супутні діагнози - гіпертонічна хвороба першого ступеню, атеросклеротичний кардіосклероз, СН один; хронічний крипто генний гепатит без порушення функції печінки; хронічний панкреатит; субатропічний фарингіт; міопія ОS слабкого ступеню; сечокам'яна хвороба. Приписами лікарів протипоказана робота в підземних умовах, в контакті з пилом, газами в несприятливих метеоумовах, важка фізична праця. Протоколом ЛЕК від 21.10.2014, медичним висновком №1212/1146 встановлений професійний характер захворювання.

24.11.2014 складено Акт за формою Н-4 розслідування причин виникнення професійного захворювання, встановлено, що захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи у шкідливих умовах праці, обумовлених впливом виробничого фактору - пилу. В грудні 2014 року МСЕК він був визнаний інвалідом ІІІ групи за професійним захворюванням, йому було встановлено 40% втрати професійної працездатності. 05.01.2016 МСЕК підтверджена наявність професійного захворювання, встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково і 40% втрати професійної працездатності. Індивідуальною програмою реабілітації інваліда №123 від 05.01.2016 для нього введені обмеження до трудової діяльності і пересування; протипоказана робота в підземних умовах, у контакті з пилом, токсичними газами, в несприятливих метеоумовах, важка фізична праця; призначене амбулаторне і стаціонарне лікування, відновна і медикаментозна терапія.

Вважає, що фактом отримання професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, виражена у фізичному болю і стражданнях. Він відчуває страту життєвих сил, порушення звичного життєвого укладу. Ставши інвалідом, змушений постійно лікуватися. Втратив спілкування у великому колективі, сторониться людей, щоб наражатися на їхні співчуття щодо хвороби. Це викликає поганий настрій, пригнічення, призводить до порушень сну. Через свій стан не може працевлаштуватися, адже важко тривалий час стояти, ходити, піднімати важкі речи, привертає увагу постійним кашлем. Не може повною мірою виконувати роботу у побуті, боїться стати тягарем для рідних. Постійно лікується, витрачає значні кошти з сімейного бюджету, що викликає відчуття провини перед дружиною.

Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 100000,00 гривень та просить стягнути цю суму на його користь з відповідача.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Алексєєв Л.О. до суду не з'явилися, надали заяви з проханням розглянути справу у їх відсутність, на задоволенні позову наполягали.

Представник відповідача за довіреністю Пишна В.Г. також не прибула до суду, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила про часткове визнання позовних вимог в розмірі 300,00 гривень за 1% втрати працездатності.

Представник третьої особи до суду не з'явився, при цьому третя особа була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, жодних клопотань і заяв не надала.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін судове засідання проводиться без фіксування звукозаписувальним технічним засобом.

Дослідивши докази у справі окремо та у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 19.02.1997 працював у відповідача прохідником 5 розряду з повним робочим днем у шахті, з 13.03.2001 переведений учнем гірничого монтажника підземного з повним робочим днем у шахті, 26.04.2001 переведений гірничим монтажником підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті, 01.03.2008 був звільнений наказом № 1077к від 03.03.2008 на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Потім 13.12.2010 знов прийнятий на роботу до відповідача гірничим монтажником підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті, 29.12.2012 був звільнений наказом № 1210ку 29.12.2012 на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Відомості встановлені за даними трудової книжки позивача (а.с.7-9).

Під час трудової діяльності, як зазначив позивач, він набув професійних захворювань, неодноразово та тривало лікувався.

Такі твердження позивача базуються на медичних висновках, виписках із медичної карти (а.с.10-12,21-26) та відомостях акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.11.2014, складеного ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» (а.с.14-16), згідно з п.16 якого професійне захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи у шкідливих умовах праці, обумовлених впливом промислового фактору - пилу. У ОСОБА_1 встановлені такі діагнози: пневмоконіоз: антрако-силікатоз, інтерстиціальна форма; ускладнення - хронічний бронхіт, легенева недостатність першого-другого ступеню; супутні діагнози - гіпертонічна хвороба першої стадії, перша ступень; ризик помірний; ІХС: атеросклеротичний кардіосклероз, СН один (а.с.10-16).

05.01.2016 ОСОБА_1 за наслідками огляду медико-соціальною комісією встановлено 40% втрати працездатності безстроково, ІІІ група інвалідності безстроково за професійним захворюванням (а.с17). За висновком МСЕК протипоказана праця у підземних умовах, контакт із пилом, токсичними газами, у несприятливих метеоумовах, тяжка фізична праця. Може працювати слюсарем на поверхні. Рекомендоване лікування у пульмонолога і кардіолога. Індивідуальною програмою реабілітації інваліда №123 від 05.01.2016 крім обмежень до трудової діяльності і пересування та вищевикладених протипоказань йому призначене амбулаторне і стаціонарне лікування, відновна і медикаментозна терапія (а.с18-20).

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоров'я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

На всіх підприємствах, в установах, організаціях згідно з положеннями ст.153 КЗпП України повинні створюватися безпечні і нешкідливі умови праці. При цьому забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається виключно на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону корелюється з нормою, викладеною у ст.13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому частина 2 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується, зокрема, незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Статтею ст. 38 Гірничого Закону України до обов'язків гірничого підприємства віднесене й відшкодування шкоди, завданої фізичній особі.

Як вбачається зі змісту ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Суд вважає, що позивачу дійсно заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок професійних захворювань він зазнавав фізичного болю, проходив неодноразове лікування та втратив 40% своєї працездатності безстроково, став інвалідом та не може працювати за своєю спеціальністю, що суттєво змінило звичний уклад його життя.

Отже, вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди є правомірними та підлягають задоволенню. Щодо визначення розміру відшкодування, суд вважає, що вимога позивача про стягнення 100000,00 гривень має бути задоволена частково.

За роз'ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі, наслідки втрати працездатності та набуття інвалідності позивачем, стан його здоров'я на теперішній час та медичні рекомендації, додержання яких тягне за собою внесення коректив у звичайний спосіб життя позивача. Крім того, суд бере до уваги, що втрата працездатності та інвалідність позивача є встановленими безстроково без вимоги подальшого переогляду. Суд не бере до уваги твердження позивача про неможливість його подальшого працевлаштування, адже висновок МСЕК містить дозвіл на роботу позивача слюсарем на поверхні.

Відповідач просив суд врахувати судову практику щодо подібних правовідносин, в якій за 1% втрати працездатності призначається 300 гривень.

Суд не може погодитися із запропонованим розрахунком, виходячи з такого.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, обрахування судом суми відшкодування моральної шкоди за запропонованим відповідачем розрахунком дійсно мало місце і було поширено здебільшого з 2011 року.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2011 був встановлений у розмірі 894 гривні.

Станом на час розгляду даної справи загальновідомим є факт, що в Україні останніми роками спостерігається значне здороження життя, також загально відомо, що ціни на продукти харчування, ліки, послуги тощо з 2011 року по т.ч. поступово і значно зростали. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2017 був встановлений у розмірі 1600 гривень. Таким чином, обрахунок суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 гривень за 1% втрати працездатності вочевидь не є ані розумним, ані справедливим.

Виходячи з викладеного вище та керуючись засадами розумності і справедливості, суд вважає, що на користь позивача має бути стягнено 16000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи у відповідності до ст.88 ЦПК України питання щодо судових витрат у справі, суд зазначає, що судові витрати підлягають покладенню на відповідача пропорційно до задоволених судом позовних вимог в сумі 102,40 гривень і мають бути стягнені у дохід держави.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Зі змісту ст.79 ЦПК України вбачається, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу ОСОБА_1 надано договір з адвокатом Алексєєвим Л.О. та довідка, видана адвокатом про загальну суму, сплачену за юридичну допомогу адвоката - 1800,00 гривень (а.с.30.31).

Суд враховує, що склад та розміри витрат, пов'язаних оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, який надано позивачем, та документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Оцінюючи надану довідку адвоката, суд не вбачає в ній ознак її належності до платіжних документів. Крім того, датою її видачі зазначене 29.05.2017, в той час як договір між ОСОБА_1 і адвокатом укладено 20.07.2017, позов пред'явлено до суду 24.07.2017. Отже, витрати позивача на правову допомогу не є підтвердженими документально, тому у стягненні їх з відповідача слід відмовити.

На підставі ст.ст.153, 2371 КЗпП України, ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.38 Гірничого Закону України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Покровську Донецької області, про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», , на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, у відшкодування моральної шкоди 16000,00 (шістнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», , в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволених судом позовних вимог в сумі 102 (сто дві) гривні 40 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.С. Салькова