Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №320/2560/17 Головуючий у 1-й інстанції: Міщенко Т.М.
Провадження №22-ц/778/3100/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.

суддів: Маловічко С.В.

ОСОБА_2

секретар: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: Комунальне підприємство «Телерадіокомпанія «Мелітополь» Мелітопольської міської ради, про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «Мелітополь» Мелітопольської міської ради на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом. Зазначав, що постійно проживає в м. Мелітополі і є прихильником телеканалу «ТРК Мелітополь». 20 липня 2016 року о 9 год. 30 хв. місцевий телеканал припинив свою роботу, оскільки відповідачі, які є депутатами міської ради і членами «Опозиційного блоку», захопили кабінет директора і перешкоджали роботі журналістів. Посилаючись на те, що внаслідок незаконних дій відповідачів порушено його право на інформацію, просив суд на підставі ст. 31 Закону України «Про інформацію» визнати дій неправомірними і стягнути з них на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і закриття провадження у справі КП «Телерадіокомпанія «Мелітополь» Мелітопольської міської ради зазначає, що позовна заява ОСОБА_3 фактично є повідомленням про скоєння відповідачами злочину, передбаченого ст.171 КК України перешкоджання законній професійній діяльності журналістів, а тому має розглядатися за правилами кримінального, а не цивільного судочинства. На думку комунального підприємства, суд визнав відсутність вини відповідачів у кримінальному правопорушенні у спосіб, не передбачений законом.

В засідання апеляційного суду представник третьої особи КП «Телерадіокомпанія «Мелітополь» не зявився, причини неявки суду не повідомив, повістка про виклик до суду вручена завчасно, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Позивач направив свої письмові заперечення проти апеляційної скарги і просив розглянути справу за його відсутності.

Колегія суддів визнала причини неявки представника третьої особи неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, заперечення представника відповідачів, який просив відхилити апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення зміні в частині правового обґрунтування причин відмови у позові з огляду на такі обставини.

Відповідно до вимог ст.ст.,4 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 цієї статті.

Офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» наведено у п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 N 18-рп/2004, та визначено як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 31, 119, 215 ЦПК України визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача.

Таким чином, у разі порушення цивільного права відповідно до ст.ст. 3, 11, 31 ЦПК України особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу, а перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст.4 ЦПК є обов'язком суду.

Аналогічні роз'яснення містить п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобов'язує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені відповідачем і вони можуть бути захищені у визначений ним спосіб.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач зазначав, що внаслідок неправомірних дій відповідачів порушено його право на перегляд телепередач ТРК «Мелітополь», що спричинило йому моральну шкоду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідачів під час знаходження в приміщенні телерадіокомпанії були правомірними, позивачем не доведено, що відповідачі перешкоджали виходу в ефір телепередач ТРК «Мелітополь» і порушили право позивача на інформацію.

Проте в повній мірі з такими висновками суду погодитися не можна з огляду на такі обставини.

Встановлено, що вдень 20 липня 2016 року була призупинена телетрансляція ТРК «Мелітополь». Відповідачі є депутатами міської ради, члени фракції «Опозиційний блок», 20 липня 2016 року знаходилися в приміщенні телерадіокомпанії, де вирішувалося питання про передачу товарно-матеріальних цінностей від директора телерадіокомпанії ОСОБА_10, повноваження якої були припинені рішенням сесії міської ради, до новообраного директора ОСОБА_11

21 березня 2017 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстрована заява директора КП «ТРК «Мелітополь» ОСОБА_10 щодо перешкоджання професійної діяльності співробітникам телерадіокомпанії та розпочато досудове розслідування за ч.1 ст.171 КК України.

За результатами досудового розслідування по кримінальному провадженню ОСОБА_11 05.11.2016 р. вручено повідомлення про підозру, а 14.12.2016 р. обвинувальний акт (а.с.110-115).

На час вирішення цієї справи кримінальне провадження ще не закінчено, справа розглядається в Мелітопольському міскрайонному суді Запорізької області.

Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Право на доступ до інформації є невід'ємним конституційним правом позивача, яке крім вказаних вище норм матеріального права, передбачене ст. 10 Європейської Конвенції з захисту прав та основних свобод людини від 1950 року, та ст. 34 Конституції України, а саме: право одержувати і передавати інформацію без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів; право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом лише у певних випадках, а саме в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до Статуту Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «Мелітополь» Мелітопольської міської ради, затвердженим рішенням сесії Мелітопольської міської ради У скликання від 22.06.2007р., підприємство створено з метою оперативного інформування телеглядачів і радіослухачів про суспільно-політичні події в Україні, за кордоном, у Мелітопольському районі, місті Мелітополі, поширення офіційних відомостей, розяснення рішень органів законодавчої, виконавчої і судової влади, створення і поширення економічних, культурно-просвітних, навчальних, розважальних і культурних програм, а також програм для дітей та юнацтва.

Основними напрямками діяльності підприємства є трансляція телевізійних і радіопередач в ефів; всебічна інформація про соціально-економічне, політичне та культурне життя міста; виготовлення та розповсюдження телерадіопередач і програм, аудіо і відеопродукції, тощо.

Підприємство несе відповідальність за порушення законодавства про телебачення і радіомовлення відповідно до чинного законодавства.

Керівник підприємства самостійно вирішує питання діяльності підприємства, несе повну відповідальність за стан та діяльність підприємства (а.с. 104-109, п.2.1, 2.2, 5.3, 6.3 Статуту).

Статтею 71 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» передбачено, що відповідальність за порушення законодавства про телебачення і радіомовлення несуть телерадіоорганізації, провайдери програмної послуги, їх керівники та працівники, інші суб'єкти господарської діяльності, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Винні в порушеннях несуть цивільно-правову, адміністративну і кримінальну відповідальність згідно із законодавством України.

Захист прав телеглядачів передбачений ст.61 Закону «Про телебачення і радіомовлення», якою визначено, що телеглядачі мають право приймати програми телерадіоорганізацій, які доступні для прийому на території України; одержувати інформацію про розклад передач; звертатися до телерадіоорганізації, її засновників, Національної ради, Державного комітету телебачення і радіомовлення України із зауваженнями та пропозиціями щодо змісту і технічної якості відповідних програм або передач і отримувати письмово або безпосередньо у передачах відповідь на звернення.

Зважаючи на те, що відповідальною особою за трансляцію місцевих телевізійних телепередач в ефірі є КП ТРК «Мелітополь», яке у відповідності до Статуту створено з метою поширення економічних, культурно-просвітних, навчальних, розважальних і культурних програм, і яке у відповідності Закону України «Про телебачення і радіомовлення» несе відповідальність за порушення законодавства про телебачення і радіомовлення, вказана особа і має нести цивільно-правову відповідальність (за наявності її вини) за перешкоджання доступу ОСОБА_3 до перегляду телепередач ТРК «Мелітополь», які повинні були транслюватися вдень 20 липня 2016 року.

Відповідно до розяснень, викладених у п.8 Постанови пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Викладене свідчить про те, що позов ОСОБА_3 предявлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у його задоволенні.

Відповідно до розяснень, викладених у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню, розподілу судових витрат тощо. Якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення рішення без змін з його уточненням чи доповненням.

За викладених обставин оскаржуване рішення на підставі ст.309 ЦПК України підлягає зміні в частині правового обґрунтування причин відмови у позові.

Вимоги апеляційної скарги про закриття провадження у справі задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на вимогах ст.15 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.307,309,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «Мелітополь» Мелітопольської міської ради задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2017 року по цій справі змінити в частині правового обґрунтування причин відмови у позові.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: