Справа № 2/714/244/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2017 р. м. Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі :

головуючого-судді Єфтемій С.М.
секретар Онофрей І.К.
за участі: представника позивачкиОСОБА_3
відповідачаОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на 1/6 частину житлового будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом зазначивши, що її батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у 1957 році в АДРЕСА_1 побудували житловий будинок та звели до нього господарські будівлі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько - ОСОБА_5 помер. Внаслідок смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на 1/2 частину жилого будинку розташованого за вищевказаною адресою.

Спадкоємцями першої черги після його смерті є: ОСОБА_6 - дружина, ОСОБА_2 - донька (позивачка) та ОСОБА_4 - син (відповідач), які прийняли спадщину в установленому законом порядку.

У встановлений законодавством строк позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено через те, що батьками за життя не було оформлено право власності на спірний житловий будинок. Окрім того, її прізвище та прізвище батьків за свідоцтвом про народження - «ОСОБА_2» (ОСОБА_2 - російською), різниться порівняно з прізвищем батька за яким він записаний у свідоцтві про смерть - «ОСОБА_5».

За наведених обставин, позивачка просила суд встановити факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 є її батьком та визнати за нею в порядку спадкування право власності на 1/6 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими спорудами.

Представник позивачки ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги позивачки підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 проти задоволення позову не заперечував та суду пояснив, що є рідним братом позивачки. Їх батьками за час шлюбу в АДРЕСА_1 побудовали житловий будинок та звели господарські будівлі. На час смерті батька, ОСОБА_5, позивачка разом із ним та їх матір'ю проживала у спірному будинку. Згодом, позивачка вийшла заміж та перейшла жити до чоловіка та на час смерті матері проживала окремо.

Суд вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, встановив наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в АДРЕСА_1 розташоване домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. "А", сараїв літ. "Б", "В", "Д", літньої кухні літ. "Г", криниці №1, огорожі № 2-3 (а.с. 7-10).

Згідно даних погосподарської книги Молницької сільської ради Герцаївського району, вказаний житловий будинок з господарськими спорудами зареєстрований у сільській раді за ОСОБА_5 з 1957 року (а.с. 6).

У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Як вбачається із свідоцтва про одруження, 08 лютого 1952 року у виконкомі Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_5, 1929 року народження та ОСОБА_6, 1934 року народження, актовий запис № 6 (а.с. 7).

Згідно із ст. 125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР від 1926 року (чинного на час забудови будинку), майно, яке набули дружини спільною працею під час подружжя, вважається за належне обидвом дружинам на засадах співвласності. Інше ж майно - творить окрему власність кожного з них.

Отже за змістом вищевказаної норми закону, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відтак, зважаючи на те, що житловий будинок який розташований в АДРЕСА_1 було побудовано під час шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6, то з того часу останні стали його співвласниками в рівних частках, тобто по 1/2 частки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Молниця Герцаївського району Чернівецької області у віці 49 років помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Герцаївського РУЮ у Чернівецькій області серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 14 березня 2017 року, через розбіжності у прізвищах батьків сторін порівняно із свідоцтвом про смерть, було встановлено факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.18-20).

Статтею 525 ЦК України 1963 року (чинного на час відкриття спадщини) було передбачено, що в день смерті спадкодавця відкривається спадщина.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина.

Згідно із ст. 524 ЦК України 1963 року (чинного на час відкриття спадщини) було передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом./

Спадкодавець ОСОБА_5 після себе заповіт не залишив, а тому спадкування має місце за законом.

У відповідності до ст. 529 ЦК України 1963 при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК України 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до ст. 549 цього ж кодексу, визнається що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з довідки Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області № 937 від 31 травня 2017 року на момент смерті ОСОБА_5, разом з ним у спірному господарстві були зареєстровані та проживали його дружина ОСОБА_6, син ОСОБА_4 та донька ОСОБА_2 (а.с. 12).

З матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_5 вбачається, що позивачка 30 травня 2017 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті батька (зворот а.с. 68).

Таким чином, ОСОБА_6 - дружина, ОСОБА_4 - відповідач та позивачка ОСОБА_2 вступили в управління спадковим майном після смерті ОСОБА_5 та успадкували 1/2 частку спірного господарства, яка належала останньому. Тобто ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 успадкували по 1/6 частині кожний спадкового майна.

Разом з тим, згідно свідоцтва про народження позивачки вона народилася 03 березня 1958 року в сім'ї ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 14).

Отже, розбіжності у прізвищі спадкодавця за свідоцтвом про смерть - ОСОБА_5, порівняно з свідоцтвом про народження позивачки за яким вказаний як «ОСОБА_5» (російською «ОСОБА_5»), позбавляють позивачку можливості довести факт родинних відносин між нею спадкодавцем та відповідно оформити спадщину.

За постановою нотаріуса від 30 травня 2017 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 з підстав відсутності документів, що підтверджують родинні відносини спадкоємця із спадкодавцем, а також через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок (зворот а.с. 71-72).

Відповідно до п.п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК, а також роз'яснень даних в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження суд розглядає також справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, суду показала, що приходиться рідною сестрою позивачки та відповідача. Їх батьками були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 На час смерті батька у спірному домоволодінні проживали відповідач, позивачка та їх матір. Сама проживала окремо від батьків.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8, суду показав, що приходиться сусідом позивачки. Померлого ОСОБА_5 знав як батька позивачки та відповідача.

Свідок ОСОБА_9 суду підтвердила покази свідка ОСОБА_8

При наведених обставинах, виходячи з досліджуваних доказів, зокрема, свідоцтва про укладення шлюбу між батьками сторін, рішення Герцаївського районного суду від 14 березня 2017 року, свідоцтва про народження позивачки щодо батьків останньої, відомостей сільської ради про осіб проживаючих у спірному домоволодінні, ураховуючи відомості про рік народження спадкодавця за яким він вказаний у свідоцтві про шлюб та його віку на час смерті, у сукупності з показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з приводу того, що позивачка є донькою померлого ОСОБА_5, то у суду не виникає сумнівів, що позивачка, ОСОБА_2, є донькою ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Молниця Герцаївського району Чернівецької області.

Приймаючи до уваги, що житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 належав на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 і ОСОБА_6, а після смерті батька позивачка вступила в управління спадковим майном, проте з незалежних від неї обставин не може оформити спадкове майно, то вимоги про визнання за нею право власності на 1/6 частину спадкового майна підлягають задоволенню.

На підставі ст. 524, 529, 548, 549 ЦК України 1963 року, ст. 125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР від 1926 року, 3, 10, 11, 209, 212, 214, 215, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканка с. Молниця Герцаївського району Чернівецької області є донькою ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 с. Молниця Герцаївського району Чернівецької області.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/6 частин житлового будинку літ. "А" загальною площею 42,60 кв.м, в тому числі 26,60 кв.м жилої площі, сараїв літ. "Б", "В", "Д", літньої кухні літ. "Г", криниці №1, огорожі № 2-3, що в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Герцаївський районний суд шляхом подачі в 10-и денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особам які не була присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: