АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

05 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Лапчевської О.Ф.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року

у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягувач: Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві, -

В С Т А Н О В И Л А:

13 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про визнання виконавчого листа № 2-166/11 таким, що не підлягає виконанню, виданого на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада 2013 року. Заяву мотивував тим, що стягувач за виконавчим листом - юридична особа станом на 01.11.2013 не був власником квартири, з якої його виселено рішенням суду, у зв'язку з чим і не мав права заявляти вимоги про виселення. Вважав, що таке право відсутнє і у правонаступника - Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу належним чином не дослідив матеріали справи та не взяв до уваги, що станом на 30.06.2017 він не отримував постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-166/11, стягувач не звертався до нього з вимогою про виселення та не подавав виконавчий документ до примусового виконання.

Оскільки протягом періоду з 23.04.2014 (набрання рішенням законної сили) по 30.06.2017 стягувач не звернувся з вимогами про виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01.11.2013 в частині виселення ОСОБА_1, вважав, що дане рішення суду не підлягає виконанню.

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Стягувач - Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада 2013 року задоволено зустрічний позов Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, правонаступником якого є Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в інтересах якої діє прокуратура Шевченківського району м. Києва, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання права державної власності та усунення перешкод в його реалізації, виселення. Зобов'язано усунути Державній податковій інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві перешкоди у реалізації права державної власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом виселення з вказаної квратири ОСОБА_2, ОСОБА_3, в інтересах якої діє прокуратура Шевченківського району м. Києва, ОСОБА_4, ОСОБА_1

На виконання вищевказаного рішення суду Шевченківським районним судом м. Києва за заявою ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві 06 серпня 2015 року видано 4 виконавчі листи.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

З вимог зазначеної вище статті слідує, що суд може:

1) виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі;

2) визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою.

Отже, стаття 369 ЦПК України містить перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а саме: видача виконавчого листа помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи судом не встановлено правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а тому дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає положенням закону і узгоджується з матеріалами справи, оскільки заявником не було доведено обставин, за яких можливо визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги, що стягувач не звертався до заявника з вимогою про виселення та не подавав виконавчий лист до органів державної виконавчої служби для примусового виконання рішення не мають правового значення, оскільки дані обставини не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до вимог ст. 369 ЦПК України.

Судова колегія також не приймає до уваги та вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01.11.2013, яким виселено ОСОБА_1, не підлягає виконанню, враховуючи наступне.

Статтею 127 Конституції України визначено, що рішення суду є обов'язковим до виконання.

Положеннями ч. 1 ст. 14 ЦПК України передбачено, що судові рішенні, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають негайному виконанню на території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення є сферою регулювання ст. 6 Конвенції. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав і обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань, та правомірне очікування на виконання ухваленого рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Ураховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалу про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню постановлено з додержанням вимог закону.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 2-166/11

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8678/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.