Справа № 493/1156/16-ц
Номер провадження 2/493/144/17
У Х В А Л А

28 серпня 2017 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

за участю секретаря Сирота О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балті заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вимогами до ОСОБА_3 про стягнення упущеної матеріальної вигоди, матеріальних збитків та моральної шкоди.

20.04.2017 року ухвалою Балтського районного суду в заяві ОСОБА_2 про забезпечення позову було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.08.2017 року була скасована ухвала Балтського районного суду Одеської області від 20.04.2017 року про забезпечення позову по даній справі, а питання щодо забезпечення позову направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

ОСОБА_2 просить суд постановити ухвалу в порядку забезпечення позову - шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 за адресою с. Піщана, вул. С. Олійника, 23, а також накласти арешт на все майно відповідача де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, та заборонити відповідачу виїзд за кордон.

Заява про забезпечення позову підлягає розгляду за правилами, встановленими ч. 1 ст. 153 ЦПК України, за якою заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи обставини справи, беручи до уваги встановлені процесуальним законом строки розгляду питання про забезпечення позову, суд визнає за доцільне вирішити заявлене клопотання цим судом без виклику сторін у справі.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, матеріали позовної заяви, суддя прийшла до висновку про необхідність відмови в забезпеченні позову з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово подавав заяву про забезпечення позову та по даній заяві були винесені відповідні ухвали, а саме ухвалою суду від 09.12.2016 року заява ОСОБА_2 була задоволена частково шляхом накладення арешту на земельну ділянку відповідача, ухвалою суду від 03.01.2017 року ОСОБА_2 у задоволенні його заяви про забезпечення позову було відмовлено.

ОСОБА_2 повторно звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, метою забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача, позивач зазначив, що є підозра в тому, що ОСОБА_3 має намір спродати належне йому майно, або навіть не спродуючи майно може виїхати закордон до дітей, щоб уникнути відповідальності.

Однак ОСОБА_2 не навів доказів на підтвердження своїх доводів про те, що дії відповідача направлені на відчуження майна. З аналізу наведених норм ЦПК України, а також роз`яснень Постанови пленуму Верховного суду України видно, що суд може забезпечити позов, у випадках реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Разом з тим, позивач, у заяві обмежився вказівкою про те, що відповідач має намір спродати майно, що утруднить виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивача.

При цьому, у своїй заяві позивач не наводить жодного реального ризику та не представляє будь-яке документальне підтвердження того, що відповідач по справі здійснює чи має намір будь-яким чином здійснити реалізацію майна, пошкодити, передати таке майно третім особам у інший спосіб, зокрема й шляхом укладення цивільно-правових угод.

Судом була витребувана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з якої вбачається, що у власності відповідача перебуває тільки одна земельна ділянка.

Отже через відсутність документів не має підстав вважати, що на даний момент у відповідача є в наявності будь-яке майно, крім того, на яке вже було накладено арешт ухвалою суду від 09.12.2016 року.

Одним із заходів забезпечення виконання судового рішення може бути тимчасове обмеження особам (боржникам) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливе на підставі судового рішення за поданням державного виконавця.

Оскільки на теперішній час справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 перебуває в провадженні суду та по суті не розглянута, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом заборони виїзду відповідача закордон.

В заяві не зазначено на яке саме майно відповідача слід накласти арешт, не надано документів, підтверджуючих наявність у останнього такого майна, його вартості (для визначення співмірності заходів забезпечення позову позовним вимогам).

Крім того, ухвалою суду від 03.01.2017 року позивачу було відмовлено у задоволені аналогічної заяви про забезпечення позову, будь-яких інших підстав для його забезпечення не вбачається.

З огляду на викладене в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В заяві ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити в повному обсязі.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду в 5-ти денний термін з моменту отримання її копії.

СУДДЯ: