АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7063/2017 р. Головуючий у 1 інстанції - Супрун Г.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 р.

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до

ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 р. частково

задоволено позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за

кредитним договором від 03.09.2007 р. за період з жовтня 2010 р. по липень 2013

р. в розмірі 13 439 дол.США, заборгованість за процентами в розмірі 7 128,94 дол.

США, а всього 20 567,94 дол. США.

Також, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» суму 3% річних від простроченої суми кредиту та процентів за період з жовтня 2010 року по липень 2013 року в розмірі 1 668,10 дол. США та судовий збір в розмірі 3 441 грн.; взадоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Родовід Банк» просить скасувати рішення

Подільського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 р. та постановити нове, яким

позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості за кредитними договорами

№77.1/АА-582.07.2 від 03.09.2007 р. та № КРМ.326VСRС-3287/12-2007 від 12.12.2007

р. задовольнити повністю, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 03.09.2007 р. між ВАТ «РОДОВІД БАНК», правонаступником якого є ПАТ «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №77.1/АА-582.07.2, згідно якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 23519,00 дол.США для придбання транспортного засобу, з терміном по 3.09.2014 р. включно, зі сплатою 12,5% річних. Згідно п. 1.3 договору для обліку виданих кредитів банк відкриває позичальнику позичковий рахунок НОМЕР_1 (а.с. 7-11).

Забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є застава автомобіля марки ''MitsubishiLancer 2", згідно з договором застави від 03.09.2007 р. (п. 1.7 договору).

Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, у розмірі, встановленому договором.

Відповідно п. 3.1 кредитного договору починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до "10"-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 280,00 дол.США на рахунок, вказаний у пункті 1.3 цього договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку. Сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом щомісяця до "10"-го числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також 03.09.2014 р. або в день повного дострокового погашення заборгованостіза кредитом. Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у пункті 1.6 цього договору (п. 3.3 договору).

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24.11.2016 р. задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 27.01.2014 р. у зв»язку із тим, що заявлене відповідачем в порядку ст. 267 ЦК України клопотання про застосування строків позовної давності має суттєве значення для вирішення справи.

Відповідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно ст.1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили, як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту - до 03.09.2014 р. (пункт 3.2 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості (пункт 3.1 кредитного договору) і для процентів за користування кредитом (пункт 3.3 кредитного договору).

Таким чином, умовами договору визначено погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів - місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідач свої зобов'язання по договору від 03.09.2007 р. належним чином не виконував, чим порушив умови договору та норми цивільного законодавства, зокрема, ст.ст. 526, 1054 ЦК України.

Так, станом на 04.07.2013 р. (позов пред"явлено 20.09.2013 р.) сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором від 03.09.2007 р. становить 32748,37 дол. США (а.с. 149-150).

Постановлюючи рішення суд виходив з того, що вимоги про стягнення заборгованості по даному кредитному договору підлягають частковому задоволенню, тобто, в межах строків позовної давності.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

При цьому, якщо боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Крім того, умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором : позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 р. (справа №6-31цс15).

Враховуючи, що умовами п. 3.1 кредитного договору визначено порядок повернення кредиту та процентів періодичними щомісячними платежами до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, а позивач до суду звернувся 20 вересня 2013 р., позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом у період з червня 2008 р. по вересень 2010 р. та за процентами у період з лютого 2008 р. по вересень 2010 р. заявлено поза межами трирічного строку позовної давності. Право вимоги щодо сплати чергового платежу за вересень 2010 р. виникло у банку з 11 вересня 2010 року.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог за кредитним договором №77.1/АА-582.07.2 від 3.09.2007 р. із урахуванням строку позовної давності.

Суд також правильно вважав, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за іншим кредитним »договором від 12.12.2007 р., за умовами якого банком відкрито основний картковий рахунок НОМЕР_2 в гривнях та додатковий картковий рахунок НОМЕР_3 в Євро (а.с.14-20) у зв»язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно п. 1.1.5 договору банк відкриває держателю кредитну лінію за картковим рахунком строком дії до 16.12.2008 р. з лімітом кредитування в розмірі не більше 5000,00 грн., з пільговим строком кредитування зі сплатою 0,01 % річних протягом дії пільгового строку кредитування та 36,5 % річних після закінчення дії пільгового строку кредитування. Кошти за кредитним лімітом за картковим рахунком у рамках цього договору використовуються держателем для здійснення розрахунків за операціями з використанням платіжної картки. Банк надав держателю платіжну картку строком до 31.12.2009 р.

Згідно п. 2.14 кредитного договору держатель зобов'язаний щомісячно, не пізніше кожного 15 числа, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на картковий рахунок з інших власних рахунків та/або шляхом готівкового поповнення кредитного рахунку здійснювати обов"язкове погашення частини заборгованості за використаною кредитною лінією за картковим рахунком (без врахування суми нарахованих процентів за користування грошовими коштами) в розмірі 10% від суми грошових коштів, використаних за кредитним лімітом за кредитним рахунком держателя на кінець передостаннього робочого дня звітного місяця.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Як вбачається з наданого розрахунку (а.с.47), за цим договором заборгованість за тілом кредиту складає 3730,00 грн., а останній платіж на погашення процентів за кредит відбулось 30.07.2008 р. (а.с.46), тому, суд першої інстанції правильно вважав, що строки позовної давності пропущені.

Крім того, відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргупредставника ПАТ «Родовід Банк» - відхилити, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 6.04.2017 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :