Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"28" серпня 2017 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Харитонової Г. Л., при секретарі Родіній Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів в звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона працювала у ПАТ «Азовмаш», де їй не виплачували заробітну плату. 22.12.2016 року позивачку було звільнено на підставі ст.40 КЗпП України. Після звільнення розрахунок по заборгованості з виплати заробітної плати із позивачем не проведений. Заборгованість по заробітній платі перед позивачкою складає 20286,58 грн. У звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, відповідач повинен сплатити компенсацію втрати частини доходів в звязку з порушенням строків їх виплати, яка складає 886,77 грн. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України відповідач зобовязаний сплатити середній заробіток за весь час затримки з 22.12.2016. по день винесення рішення.

На підставі викладеного позивачка просила стягнути з ПАТ «Азовмаш» заборгованість по заробітній платі в сумі 20 286,58 грн., компенсацію втрати частини доходів в звязку з порушенням строків їх виплати в сумі 12325,57 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 22.12.2016 року по день винесення рішення суду.

Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові заперечення, в яких позовні вимоги визнав частково в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 33910,19 грн., вимог щодо стягнення середнього заробітку. В задоволенні решти позовних вимог просили відмовити.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає, за можливе відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Судом встановлено, що позивач працювала у відповідача, що підтверджується записами її трудовій книжці (а.с. 8-15).

22.12.2016 р. позивач була звільнена з підприємства на підставі ст.40 КЗпП України,

За період роботи позивача їй нараховувалась заробітна платня, проте відповідач з липня 2016 року не сплачує їй заробітну плату. Розмір заборгованості складає 33910 грн. 19 коп., (у тому числі компенсація за невикористану відпустку 9922,08 грн., вихідна допомога у звязку зі звільненням 4767,21 грн.) та ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Станом на день прийняття рішення судом відповідачем надано до суду докази, які свідчать про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем, однак компенсація втрати частини доходів в звязку з порушенням строків їх виплати відповідачем не сплачена та є складовою частиною заробітної плати, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися з дня наступного після звільнення позивача з 07.09.2016 року та по день винесення рішення, тобто по 31.08.2017 року.

При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного.

Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Розмір середньої заробітної плати в сумі 252,80 грн., розрахований позивачем , визнається відповідачем.

Середньостатистична кількість робочих днів позивача за період з 04.05.2017 р. по 28.08.2017р. складає 84 дні.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 04.05.2017 р. по 28.08.2017р. складає 21235,20 грн. (84 днів х 252,80 грн.).

Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу частини заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 5000 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу , майже рік, невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, через перебування у важкому матеріальному стані та приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 500 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, ст.ст. 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів в звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені- задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовмаш» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд.1, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість по заробітній платі у розмірі 33 910 (тридцять три тисячі девятсот десять) грн.. 19 коп., без утримання ПАТ « Азовмаш» з цієї сум передбачених законом податків та обовязкових платежів при їх виплаті середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.05.2017 року по 28.08.2017 року в сумі 21235 грн. (двадцять одна тисяча двісті тридцять пять) грн.. 20 коп., моральну шкоду у розмірі 500 (пятсот) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовмаш» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд.1, ) на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Відповідач має право подати заяву про перегляд заочного рішення до Іллічівського районного суду м. Маріуполя, протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення.

На заочне рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Г. Л. Харитонова