АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1148/17 Номер провадження 22-ц/786/2450/17Головуючий у 1-й інстанції Шелудяков Л. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Хіль Л.М.,

Суддів: Абрамова П.С., Лобова О.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_3 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава, треті особи - Степненська сільська рада Полтавського району Полтавської області, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем.

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до КЕВ м. Полтава, визначивши третіми особами: Степненську сільську раду Полтавського району Полтавської області, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, прохаючи визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем.

Позовні вимоги вмотивовував тим, що відповідач, який є суміжним землекористувачем земельної ділянки, на розроблення проекту землеустрою якої він має дозвіл, відмовив у погодженні акту меж земельної ділянки, чим порушив його право на приватизацію.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2017 року в задоволенні Позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його до апеляційного суду оскаржила представник позивача за довіреністю ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленим, порушення судом норм матеріального та процесуального права, прохала його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що земельна ділянка площею 8,6 га не увійшла до державного акту на постійне землекористування серії ЯЯ № 227004 від 25.03.2009 року, так як 29.07.2003 року була передана до категорії земель запасу Полтавської РДА. Разом з тим, розпорядження голови Полтавської РДА за № 39 від 29.07.2003 року «Про зміну категорії земельної ділянки та передачу її до земель запасу» не скасоване та є чинним. Дії відповідача щодо безпідставної відмови від підпису акту погодження меж земельної ділянки вважає такими, що порушують право на приватизацію.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Згідно з нормою ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з нормою п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що 04.04.2016 року ОСОБА_2 наказом № 2535-СГ надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Степненської сільської ради Полтавського району Полтавської області (а.с. 7).

З метою виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивач уклав договір з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 про надання послуг з виготовлення проекту землеустрою. Після виготовлення проект землеустрою був погоджений головою Степненської сільської ради та сусіднім землекористувачем ОСОБА_5 (а.с. 8, 9, 10).

Одним із суміжних землекористувачів є квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави. У звязку із цим позивач звернувся до квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави - користувача суміжної ділянки для підписання відповідного акту.

В грудні 2016 року ОСОБА_2 отримав письмову відмову від відповідача, в якій він зазначив, що вважає розпорядження №493 від 29.07.2003 року голови Полтавської районної державної адміністрації «Про зміну категорії земельної ділянки та передачу її до земель запасу» прийняте із порушенням чинного законодавства. Акт приймання-передачі межових знаків на зберігання відповідач підписувати теж відмовився (а.с. 11).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту своїх прав, такий спосіб захисту не узгоджується із способами захисту, визначеними у ст. 152 ЗК України. Визнання судом неправомірною відмови відповідача в дачі згоди на приватизацію спірної земельної ділянки не поновить порушене право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, в обраний ним спосіб. До повноважень органу місцевого самоврядування належить прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, а не погодження меж земельної ділянки у разі відмови у такому погодженні суміжними власниками землі і землекористувачами; при цьому не підписання чи відмова у підписанні вказаних документів іншою особою не є підставою для відмови у затвердженні технічної документації уповноваженим органом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Стаття 16 ЦК України визначає перелік способів захисту порушених прав та інтересів у суді.

З огляду на вищевикладені норми, колегія суддів погоджується із висновокм суду першої інстанції про те, що усунення перешкод у реалізації права на приватизацію земельної ділянки шляхом визнання неправомірної відмови від підпису під актом як спосіб захисту права чинним законодавством не передбачено.

Також не передбачено й визнання за особою права на погодження та затвердження Головним управлінням Держгеокадастру у Полтвській області, який, до речі не є відповідачем у справі, а є третьою особою без права самостійних позовних вимог на предмет спору, землевпорядної документації без погодження меж із суміжним землекористувачем КЕВ м. Полтави з метою передачі у власність земельної ділянки.

Згідно з ч. 3 ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян,та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

За змістом ст. 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Аналогічна норма передбачена і ст. 55 Закону України «Про землеустрій».

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги позивача не узгоджується із способами захисту прав на земельну ділянку, визначенимист. 152 ЗК України.

Визнання судом неправомірною відмову відповідача в дачі згоди на приватизацію спірної земельної ділянки не поновить порушене право позивача, за захистом якого він звернулась до суду, в обраний ним спосіб.

Разом із тим, відмова у приватизація земельної ділянки з мотивів відсутності погодження меж суміжним землекористувачем не позбавляє позивача права звернутися до суду за захистом своїх прав.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до переконання, що висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303 ч. 1, 304, 307 ч. 1 п.1, 308 ч.1, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника за довіреністю ОСОБА_2 ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді: П.С. Абрамов

ОСОБА_6

З оригіналом згідно: ОСОБА_1