Справа № 336/5088/17
пр. № 2/336/2530/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дмитрюк О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_3, державний нотаріус Пятої Запорізької державної нотаріальної контори, про визнання права власності на частину у праві спільної сумісної власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

11.09.2017 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеною позовною заявою. За позовом просить визнати за нею право власності на 5/12 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4. Позивач зазначає ціну позову 214020 грн.. що підтверджується довідкою про вартість майна.

Вивчивши зміст позовної заяви та додатки що до неї додані, суд приходить до переконання, що позовна заява не відповідає вимогам Цивільного процесуального кодексу України, зокрема:

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору.

До позовної заяви додане клопотання про звільнення її від сплати судового збору у звязку із скрутним матеріальним становищем.

Вивчивши зміст заяви, перевіривши її доводи та їх обґрунтованість доказами, суддя вважає, що підстав для звільнення від сплати судового збору не вбачається, виходячи з наступного:

Судовий збір, як складова частина судових витрат, виконує, зокрема, компенсаційну і превентивну функцію, які полягають у відшкодуванні коштів, витрачених державою на здійснення правосуддя, а також коштів, витрачених особами, що звертаються до суду або вчиняють певні процесуальні дії, а також попереджає необґрунтовані звернення до судів, забезпечує виконання юридично зацікавленими в результаті справи особами своїх процесуальних обов'язків.

Європейський суд з прав людини у рішенні по "Справа "Креуз проти Польщі" (Case of Kreuz v. Poland)" від 19.06.2001 року окремо наголосив, що характеристики судового провадження, як справедливість, відкритість та невідкладність, насправді не мають жодної цінності, якщо таке провадження передусім не порушено і в цивільних справах навряд чи можна уявити верховенство права без можливості мати доступ до суду.

Проте Європейський суд з прав людини вважає, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення Європейського суду з прав людини "Справа Ейрі" від 09.10.1979 року).

Таким чином, "право на суд" не є абсолютним. Право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави та з боку держави може бути піддане обмеженням, зокрема шляхом встановлення помірного судового збору.

Законодавством України зазначене правове положення знайшло своє відображення в ст. 8 Закону України "Про судовий збір", ст. 82 ч. 3 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Як вбачається з наведеної норми, єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану.

Відповідно до ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, тобто, під поняттям "майновий стан" розуміється сукупність належних особі майнових прав та обов'язків.

Відповідно до положень п. 29 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Зокрема, законом який регулює питання про сплату судового збору, його розміру, порядок сплати, повернення і звільнення від сплати судового збору є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпаний перелік осіб які звільнені від сплати судового збору, позивач, до кола яких, не входить.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.1 постанови від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, повязані з судовими витратами, у чіткій відповідності до ЦПК, Закону України «Про судовий збір», забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами позивача щодо можливості звернення до суду та інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади. У зв'язку із цим обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від такої сплати.

Крім того, дана дія є правом суду і застосовується у виключних випадках за наявності лише вагомих для цього підстав.

Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору із-за скрутного матеріального становища, тому підстави для звільнення від сплати судового збору відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», в редакції Закону України № 484-VIII від 22.05.2015 р., за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з 01.01.2017 р. ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше ніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн.) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (16000 грн.).

Відповідно до ст. 121 ЦПК України позовна заява подана без додержання вимог ст.ст. 119-120 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 3, 119, 121, 208-210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_3, державний нотаріус Пятої Запорізької державної нотаріальної контори, про визнання права власності на частину у праві спільної сумісної власності в порядку спадкування за заповітом - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви не пізніше пяти днів з дня отримання ухвали.

Розяснити, що інакше позовна заява буде вважатись неподаною та повернута позивачу

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Дмитрюк