ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.,
Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Хмельницький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання увільнити від виконання посадових обов`язків у зв`язку із призовом на військову службу за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 4 квітня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до дочірнього підприємства «Хмельницький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі ДП «Хмельницький облавтодор») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання увільнити від виконання посадових обов`язків у зв`язку із призовом на військову службу.
В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що перебував у трудових відносинах з ДП «Хмельницький облавтодор».
Згідно з наказом ДП «Хмельницький облавтодор» від 31 березня 2015 року № 17-к його звільнено з посади водія третього класу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з призовом на військову службу.
Вважає своє звільнення незаконним, оскільки на час проходження військової служби у відповідності до вимог ст. 119 КЗпП України за ним мало зберігатись робоче місце.
Просив поновити строк для звернення до суду, поновити його на посаді водія третього класу центральної бази ДП «Хмельницький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 31 березня 2015 року і до дня поновлення на роботі, та зобов`язати відповідача увільнити його від виконання посадових обов`язків у зв`язку з призовом на військову службу.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 4 квітня 2016 року, у позові ОСОБА_1 відмовлено.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 31 березня 2015 року на підставі наказу ДП «Хмельницький облавтодор» № 17-к ОСОБА_1 був звільнений з посади водія третього класу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з призовом на військову службу.
Згідно з довідкою військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28 січня 2016 року № 51 ОСОБА_1 призваний на строкову військову службу 15 квітня 2015 року.
Відповідно до довідки командира військової частини від 1 травня 2015 року ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 2 червня 2015 року.
Пункт третій ч. 1 ст. 36 КЗпП України у редакції, чинній на час звільнення, підставами припинення трудового договору визначав призов або вступ працівника або власника фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше року.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що позивача звільнено з додержанням закону і підстав для врахування гарантій, визначених ст. 119 КЗпП України, позивач не довів.
Проте з такими висновками погодитись неможна з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 119 КЗпП України, у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Частиною третьою ст. 119 КЗпП України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у редакції чинній на час звільнення позивача, за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання. За громадянами України, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання більше ніж на один рік.

Відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» оголошено та проведено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Пунктом два прикінцевих положень Закону України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» поширено частину 3 ст. 119 у редакції цього Закону на громадян України, які, починаючи з 18 березня 2014 року, були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».
Отже, враховуючи фактичні обставини, зокрема, звільнення позивача 31 березня 2015 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з призовом на військову службу, суди дійшли передчасного висновку про звільнення позивача з додержанням вимог закону.
Невірно визначивши характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, суди не врахували, що звільнення позивача у зв`язку з призовом на строкову військову службу відбулось під час оголошеної мобілізації, у тому числі і на території Хмельницької області, не перевірили, чи зберігалися за позивачем встановлені законом гарантії щодо збереження місця роботи (посади) під час проходження строкової військової служби, та дійшли передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами допущені порушення норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення не можуть вважатись законним і обґрунтованим та підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах
ухвалила:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 4 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О.Кузнєцов
Судді:Є.П.Євграфова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова