Справа № 333/4934/17
Провадження № 2/333/2323/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Герасименко С.Г., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ЗАПОРІЖГАЗ» про зобовязання встановити індивідуальний газовий лічильник, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» про зобовязання встановити індивідуальний газовий лічильник. Просила звільнити її від сплати судового збору відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, до суду надійшла заява від представника ОСОБА_1, в якій ОСОБА_2 просить звільнити позивача від сплати судового збору, оскільки остання має скрутне матеріальне становище в звязку з тим, що єдиним її доходом є пенсія, яка становить 1636, 68 грн.

Дослідивши матеріали позовної заяви з доданими до неї додатками, суд вважає, що позовну заяву, відповідно до ст. 121 ЦПК України, належить залишити без руху, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, обєктів та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, регулюються положеннями Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 640,00 грн.

При зверненні з цим позовом до суду, позивач зазначає, що вона звільнена від сплати судового збору, посилаючись на положення ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України «Про судовий збір». Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

З 01 вересня 2015 року Закон України «Про судовий збір» діє у новій редакції. Із статті 5 цього Закону, яка визначає пільги щодо сплати судового збору, виключено пункт, який встановлював, що від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Отже, з 01 вересня 2015 року позови споживачів оплачуються судовим збором за ставками, встановленими Законом.

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що «споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав».

Таким чином, вказане свідчить про наявність двох нормативно-правових актів, які мають однакову юридичну силу, але по-різному регулюють питання оплати судового збору.

Згідно з статтею 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

В той же час, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах застосуванню підлягають положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

При цьому, Закон України «Про судовий збір» у редакції, що діє з 01 вересня 2015 року, виключив споживачів з переліку пільгової категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Крім того, відповідно до ч. 1,3 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір».

У клопотанні про звільнення від сплати збору сторона повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище та подати суду відповідні докази. Такими доказами можуть бути документи про рівень доходу позивача; документи про заборгованість перед іншими особами, наприклад, за комунальні послуги; документи про стягнення заборгованості з позивача в межах виконавчого провадження; документи про наявність утриманців тощо.

Відповідно роз'яснень, що містяться у п.29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами та доповненнями від 25.09.2015 р.) відповідно до ст.8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, виходячи з системного аналізу вищенаведених норм законодавства, можна дійти висновку, що відстрочення, розстрочення або звільнення особи від сплати судового збору є правом суду, а відповідна заява сторони розглядається, виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору, а також доказів, які це підтверджують.

Єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

Так, звільнити від сплати судового збору суд може за наявності даних про такий майновий стан заявника, який би унеможливлював сплату ним судового збору.

На підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору позивач вказала, що отримує пенсію.

Позивачем не додано до заяви жодних доказів, які б підтверджували її доводи про скрутний матеріальний стан та неможливість сплатити судовий збір.

Надані позивачем документи не свідчать про її майновий стан, який би унеможливлював сплату нею судового збору, тобто позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Надана позивачем копія довідки про розмір пенсії не являється документом, який підтверджує майновий стан особи, а є документом, який підтверджує один із видів доходу позивача.

За таких обставин, коли в розпорядженні суду відсутні дані, які б свідчили, про майновий стан заявника, який би унеможливлював сплату ним судового збору, або вказував на те, що при його сплаті заявника буде поставлено у скрутне матеріальне становище, підстави для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору відсутні.

Тому, позивачу необхідно сплатити судовий збір в розмірі 640,00 грн. та надати до суду оригінал квитанції про оплату.

Відповідно до ст.121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.ст.119-120 ЦПК України або без сплати судового збору підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ЗАПОРІЖГАЗ» про зобовязання встановити індивідуальний газовий лічильник залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки в строк, який не перевищує пяти днів з дня отримання ними ухвали.

Розяснити, що якщо у визначений строк недоліки не будуть усунені, позовна заява на підставі ч. 2 ст. 121 ЦПК України буде вважаться неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя С.Г.Герасименко