У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Москалик Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 травня 2017 року відмовлено повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про зобовязання ОСОБА_2 публічно (депутати, журналісти, громадськість) за аналогічних обставин при прямій онлайн трансляції через мережу Інтернет вибачитися перед ОСОБА_1 за розповсюдження згадуваної в позові недостовірної інформації, що паплюжить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 на: - найближчому пленарному засіданні депутатів Кузнецовської міської ради; найближчому засіданні депутатської комісії з питань земельних відносин, архітектури, містобудування, благоустрою та екології Кузнецовської міської ради; у приміщенні Кузнецовської міської ради; у громадському місці в м.Вараш, м-рн Будівельників, 48, зобовязання фізичної особи підприємця інтернет провайдера «Есфіль» ОСОБА_3 забезпечити онлайн-трансляцією даного вибачення та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1135/2017 Головуючий у 1 інстанції : Мануляк Ю.В. Доповідач : Григоренко М.П.

Вказує, що під час судового розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 дійсно заявляв відносно ОСОБА_1 таку недостовірну інформацію: 24.02.2016 року «ОСОБА_4, давайте не начинайте. Бо якщо ми начнемо. Скільки ОСОБА_5 всього взяли і скільки всього набрали. Про те, що ОСОБА_5 робили, які афери всі це знають»; 02.09.2016 року «Коли ОСОБА_5 були мером і крали, безстидно крали у всіх мешканців міста. В всіх крали. ОСОБА_5 крали реально коли були мером. ОСОБА_5 даже взяли машину. Вам подарили машину, кому ОСОБА_5 давали цю землю»; 23.09.2016 року «ОСОБА_5 краще розкажіть, як ви були на зоні за шапки, які крали» та 20.12.2016 року «Я привселюдно при всіх, що ОСОБА_5 самий настояний сепаратист. А знаєте чому? Тому, що ОСОБА_5 як громадянин міста Кузнецовська неодноразово обводите всіх в обман мешканців нашого міста. ОСОБА_5 коли були міським головою, ОСОБА_5 неодноразово крали і всіх обкрадували. ОСОБА_5 не маєте ніякого морального права тут стояти і це все розказувати, бо ОСОБА_5 крали і ще раз крали. А ОСОБА_5 брехун і обманщик. ОСОБА_5 далі всіх обманюєте, і крали, і далі будете красти».

Відповідач ФОП ОСОБА_3 визнала факт поширення образливої і недостовірної інформації, яка містить за своєю суттю образу та наклеп.

Вважає, що місцевий суд помилково дав оцінку поширеній відповідачем ОСОБА_2 інформації щодо ОСОБА_1, охарактеризувавши її оціночними судженнями, а не фактичними твердженнями, що призвело до ухвалення неправомірного судового рішення та порушення особистого немайнового права позивача.

Стверджує, що інформація поширена ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 «крадій, який крав, краде і далі буде красти…» є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, істинність якого можливо перевірити наявністю вироку суду або постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

Суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які на питання адвоката як вони сприйняли інформацію поширену ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1, пояснили, що все звучало як фактичне твердження (не субєктивна думка, не риторичні запитання). А посилання суду на свідчення ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (абз. 8 арк. 4 рішення) є неправомірними, оскільки не відповідають фактичним свідченням свідків в судовому засіданні під час допиту.

Дії відповідача грубо і цинічно порушують право позивача на повагу до його гідності передбаченого ст. 28 Конституції України.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_11 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_12 просили відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що зміст висловлювань ОСОБА_2 на адресу позивача не є поширенням недостовірної інформації, яку можливо було б перевірити на предмет достовірності, так як були висловлені у формі запитань, а не тверджень про конкретні факти та події.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що примусове вибачення, як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації, не передбачено чинним законодавством України.

Дані висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобах масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Із матеріалів справи вбачається, що всі висловлювання ОСОБА_2 щодо позивача були повязані із публічною діяльністю останнього в тих чи інших органах місцевого самоврядування міста Вараш, Рівненської області.

Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 21 Постанови Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_13 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_14 Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

При вирішенні даної цивільної справи суд першої інстанції вірно послався на положення пункту 26 вищевказаної Постанови Верховного Суду України, в якому зазначено, що суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

Із змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що останній просив суд зобовязати ОСОБА_2 лише вибачитись за поширення неправдивої інформації.

В той же час, позивач взагалі не заявив у встановленому порядку будь-яких вимог щодо визнання поширеної ОСОБА_2 інформації недостовірною та про її спростування.

Однак, оскільки позивач заявив також вимогу про відшкодування завданої йому моральної шкоди, тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції мав перевірити всі обставини даної справи у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди та надати цим обставинам свою оцінку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 травня 2017 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : С.В. Боймиструк

ОСОБА_15