Єдиний унікальний номер № 225/3599/17
Провадження № 2/225/1802/2017
Головуючий у справі ОСОБА_1
Дзержинський міський суд Донецької області
30 серпня 2017 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мигалевича В.В.,
секретаря Голубової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа виконавчий орган Торецької міської про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Представник позивача ОСОБА_2 в липні 2017 року звернувся до суду із позовною заявою про визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), АДРЕСА_1.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_2 (колишня назва Дзержинськ), Донецької області. Крім нього, за вказаною адресою зареєстрована донька його дружини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте, з початку літа 2015 року його падчерка ОСОБА_4 в його квартирі не проживає. На теперішній час вона проживає в Російській Федерації, і повертатись в м. Торецьк не збирається. У звязку з цим, йому самому приходиться нести всі затрати по утриманню квартири, сплачувати комунальні послуги відповідно до кількості осіб, зареєстрованих в його квартирі, тощо.
Вважає, що ОСОБА_4 необхідно визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно позивачу для зняття її з реєстраційного обліку за адресою: Донецька область, м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), АДРЕСА_3.
Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні.
Відповідач в судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги визнає повністю, проти їх задоволення не заперечує, при чому просила розглянути справу у її відсутності.
Належно повідомлений представник третьої особи виконавчого органу Торецької міської ради в судове засідання не з'явився, заяву про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, тому суд розглядав справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач по справі ОСОБА_3 є вітчимом ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Позивач по справі на підставі договору купівлі продажу від 24.02.2009 року є власником квартири АДРЕСА_2 (колишня назва Дзержинськ) Донецької області (а.с. 9).
Факт того, що позивач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 (колишня назва Дзержинськ) Донецької області також підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 7), витягом з Державного реєстру правочинів (а.с. 8) та технічним паспортом на квартиру (а.с. 10).
Згідно копії паспорта громадянина України, оглянутої в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за вказаною вище адресою.
Згідно довідки про склад сімї № б/н від 13.06.2017 року (а.с. 12) в квартирі за адресою: Донецька область, м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), АДРЕСА_4 зареєстрована ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто падчерка позивача по справі.
З огляду на це, суд зазначає наступне.
В п. 34 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року розяснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жили приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.
Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16 за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.
Отже, вирішуючи дану справу, за встановлених фактичних обставин справи, слід дійти висновку, що до правовідносин, які виникли між сторонами необхідно застосувати положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.
Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього кодексу, а саме дружина (чоловік), їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Аналіз зазначених положень законів дозволяє зробити висновок, що член сімї власника квартири втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом зясовано той факт, що падчерка позивача по справі ОСОБА_4 з початку літа 2015 року за місцем реєстрації не проживає. Тому позивач по справі вимушений нести всі витрати по утриманню квартири, сплаті комунальних послуг, тощо.
Факт того, що відповідач ОСОБА_4 не проживає за місцем своєї реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки також підтверджено актом вуличного комітету (а.с. 13).
Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідач ОСОБА_4 з початку літа 2015 року, тобто понад один рік, без поважних причин відсутня за місцем своєї реєстрації.
Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 60, 212 ЦПК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 317, 319, 405 ЦК України, суд,
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м.Торецьк (колишня назва Дзержинськ) АДРЕСА_5.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: