АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2016 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі ПАТ «Родовід Банк») звернувся до суду з указаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 13 жовтня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 35/АА-083.06.2, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 21457 доларів США, зі сплатою 13 % річних та кінцевим строком повернення до 12 жовтня 2011 року включно. Оскільки відповідач порушив свої кредитні зобовязання, у нього утворилась заборгованість перед банком у розмірі 12 967,46 доларів США та 217 806,89 грн., яку останній і просив стягнути з боржника на свою користь.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.09.2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.06.2016 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.09.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, стягнувши заборгованість.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2006 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 35/АА-083.06.2, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 21457 доларів США, зі сплатою 13 % річних та кінцевим строком повернення до 12 жовтня 2011 року включно.

Відповідно до п.п.1.1, 1.2 Кредитного договору № 35/АА-083.06.2 від 13.10.2006 року ПАТ «Родовід Банк» відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 21 457,00 доларів США, терміном по 12.10.2011 року включно. Кредитні кошти надаються виключно на наступні цілі: купівлю автомобіля та сплату страхових платежів (а.с.8-13).

Згідно з п.1.7 Кредитного договору забезпеченням виконання зобовязань за цим договором є застава автомобіля марки HUABEI згідно з договором застави № 35/АА-083.06.2 від 13.10.2006р.

Оскільки відповідач порушив свої кредитні зобовязання, у нього утворилась заборгованість перед банком у розмірі 12 967,46 доларів США та 217 806,89 грн., яка складається з простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 11 778,71 доларів США, простроченої заборгованості зі сплати процентів у розмірі 1 118,75 доларів США, пені за несвоєчасність погашення заборгованості за кредитом у розмірі 177 280,09 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту у розмірі 17 909,42 грн., трьох процентів річних від суми простроченого кредиту у розмірі 20 516,93 грн., трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту у розмірі 2100,45 грн.

Згідно з п.5.2 Кредитного договору банк має право у разі недотримання позичальником умов цього договору вимагати дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет застави згідно з договором застави 35/АА-083.06.2 від 13.10.2006 року та договорів застави, що можуть бути укладені в майбутньому в забезпечення виконання позичальником зобовязань за цим договором.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором та на підставі п.5.2 Кредитного договору Виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 29.09.2010 року запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставленого рухомого майна, задовольнити вимоги позивача у розмірі: заборгованості за кредитом, у тому числі простроченої, у розмірі 11 778,71 доларів США, заборгованості за відсотками, у тому числі простроченої, у розмірі 1 134,22 доларів США, пені у розмірі 1 713,94 доларів США та витрат, повязаних з вчиненням виконавчого напису у розмірі 1 700,00 грн. (а.с.148).

Факт реалізації банком, права на дострокове повернення кредиту у повному обсязі, яке передбачено п.5.2 Кредитного договору, визнається позивачем у додаткових поясненнях від 08.08.2016р. (а.с.147).

Отже, звернувши у 2010 році стягнення на предмет застави з метою погашення повної суми заборгованості за Кредитним договором, позивач відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання з 12.10.2011 року на 29.09.2010 року.

Відповідачем 16.03.2015 року було подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а.с.29).

Встановивши вищевказані обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 256, 257, 267, 525-526, 610, 612, 629, 1054 ЦК України, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що умовами договору встановлено строк його дії до 12.10.2011 року, тому позовна давність підлягає обрахуванню від цієї дати, відхиляються колегією суддів, оскількипочаток перебігу позовної давності пов'язується не зі строком дії договору, а з моменту настання строку виконання зобовязання, який кредитор змінив, звернувши стягнення на предмет застави з метою погашення повної суми заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що заставне майно не було реалізовано, а заборгованість не погашена, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки кредитор скористався своїм правом, встановленим п.5.2 кредитного договору, та змінив строк виконання основного зобовязання, звернувши стягнення на заставне майно шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса від 29.09.2010 року, та міг реалізувати своє право у примусовому порядку через суд протягом трьох років з цього часу, згідно ст.1050 ЦК України. Однак кредитор звернувся з відповідним позовом до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська тільки у грудні 2014 року.

Посилання ПАТ «Родовід Банк» на те, що банк перший раз звертався з позовом до відповідача у вересні 2014 року також не приймаються до уваги колегії суддів, оскільки таке звернення також вчинено поза межами строку позовної давності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться до субєктивного тлумачення апелянтом норм права, висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на встановлені судом обставини справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_4