Справа № 369/8321/17 Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/4496/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 46 05.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Плюс» про визнання незаконними дій, визнання правочинів недійсними та скасування записів щодо цих дій та правочинів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання незаконними дій, визнання правочинів недійсними та скасування записів щодо цих дій та правочинів. Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2013 року за ним та колишньою дружиною ОСОБА_3 в порядку поділу майна визнано право власності на ? частину земельної ділянки пл. 0,1195 га. по АДРЕСА_1 відповідач таємно від нього здійснила поділ земельної ділянки на дві частини та продала їх відповідачам. Крім того, даним рішенням суду встановлено, що на земельній ділянці в період шлюбу самовільно збудований житловий будинок та гараж, господарська будівля та огорожа; не маючи на те правових підстав, ОСОБА_3 продала житловий будинок ОСОБА_4, який в подальшому уклав договір купівлі-продажу з іншими відповідачами. На підставі вищевикладеного просив визнати незаконним поділ земельної ділянки та визнати недійсним свідоцтва про право власності на земельні ділянки, договори купівлі-продажу земельної ділянки, визнати незаконним введення в експлуатацію житлового будинку, визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Також 04 серпня 2017 року ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що протягом останніх двох тижнів невідомі особи, озброєні вогнепальною зброєю і спеціальними засобами, шляхом силового проникнення та захвату житлового будинку із застосуванням погроз і насильства намагаються вигнати позивача з житлового будинку і земельної ділянки, а виходячи із наявних у відповідачів документів, він позбавлений права власності на все без виключення майно. Просив вжити заходи забезпечення позову та накласти арешт на земельні ділянки, житловий будинок, заборонити будь-яким особам, у тому числі відповідачам, їх представникам або довіреним особам здійснювати будь-які дії, в тому числі проникати, потрапляти, іншим чином знаходитись та перебувати на території земельних ділянок, житлового будинку, заборонити здійснювати будь-які заходи психологічного та фізичного впливу на ОСОБА_2, членів його сімей, інших осіб, що мешкають разом з ним в будинку, заборонити здійснювати виселення ОСОБА_2, членів його сімей, інших осіб, що мешкають разом з ним, із житлового будинку, заборонити здійснювати вселення до житлового будинку.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 серпня 2017 року частково задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, накладено арешт на земельну ділянку загальною площею 0,597 га. за адресою АДРЕСА_2 житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, належні ОСОБА_5 та ОСОБА_6, та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 належну ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 серпня 2017 року в частині відмови в задоволенні його вимог та постановити нову ухвалу, якою повністю задовольнити заяву про забезпечення позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову в заявленому ним обсязі надасть можливість відповідачам здійснювати щодо земельних ділянок та житлового будинку будь-які дії та правочини, зокрема реконструкцію або знесення існуючого житлового будинку, будівництво на території земельної ділянки нових будівель чи споруд, або ж відчужити їх на користь третіх осіб в будь-який час. Враховуючи участь в силовому захваті озброєних осіб, які намагаються легалізувати свої дії, прикриваючись наявними в них правовстановлюючими документами, не виключено таким чином посилення напруження ситуації аж до застосування зброї. Примусове виселення позивача і членів його сім'ї та вселення відповідачів до житлового будинку може призвести до реальної вірогідності захоплення права власності на житловий будинок та земельну ділянку чи перехоплення права на оперативне управління.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 подали заперечення на апеляційну скаргу, в яких просили апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи із наступного.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що майно, щодо якого заявник просить вжити заходи забезпечення позову, є предметом спору, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, відтак суд першої інстанції наклав арешт на спірні земельні ділянки та будинок. В решті вимог заяви про забезпечення позову суд першої інстанції відмовив, пославшись, що такі вимоги заяви про забезпечення позову є неспівмірними та невідповідними заявленому обсягу позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст. ст. 151, 152 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, власникам житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 та ОСОБА_5; власниками земельної ділянки пл. 0,0597 га. із кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 є ОСОБА_6 та ОСОБА_5; власником земельної ділянки пл. 0,0598 га. із кадастровим номером НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_4 є ОСОБА_3 (а. с. 37 - 44).

Відтак, майно, щодо якого вжито заходи забезпечення у вигляді накладення арешту, є предметом спору, а його власники - відповідачами по справі, тому суд першої інстанції, забезпечуючи позов відносно нього, діяв законно і справедливо.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині заборони відповідачам знаходитись на території спірних земельних ділянок, житлового будинку та здійснювати вселення до нього інших осіб і виселення позивача, зобов'язання їх утримуватися від заходів психічного та фізичного впливу на позивача, суд першої інстанції прийшов до висновку про неспівмірність та невідповідність заявленому обсягу позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, оскільки як в заяві про забезпечення позову, так і в апеляційній скарзі позивачем не зазначено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачам вчиняти певні дії може утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду про визнання незаконним поділу земельної ділянки, визнання незаконним введення будинку в експлуатацію, визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки та скасування номерів запису про право в державному реєстрі прав.

Колегія суддів враховує, що позивачем не заявлялося вимог про усунення перешкод в користуванні належним йому майном та витребування спірного майна із володіння відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про намагання відповідачів виселити позивача із будинку, проникнення відповідачів до його житла і ймовірність посилення напруженості ситуації не спростовують висновків суду щодо відсутності підстав для забезпечення позову в частині зобов'язання відповідачів утриматися від певних дій та відхиляються колегією суддів.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачами дій, на які посилається ОСОБА_2

Колегія суддів враховує, що в резолютивній частині ухвали, що оскаржується, судом було помилково вказано про накладення арешту на земельну ділянку пл. 0,0597 га. із кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_5, власниками якої є ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Наявність допущеної судом першої інстанції описки, яка може бути виправлена в порядку ст. 219 ЦПК України, не є підставою для скасування ухвали суду.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.