Провадження № 2/761/304/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарях - Данилевській Є.П., Салаті В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу № 761/28609/15-ц (провадження № 2/761/304/2017) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору оренди, стягнення заборгованості за договором оренди та витребування транспортного засобу, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року надійшла до суду позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про розірвання договору оренди, стягнення заборгованості за договором оренди та витребування транспортного засобу.

Позивач зазначив, 14 липня 2013 між ним та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2, був укладений договір оренди належного йому автомобіля ГАЗ 330214 держ. номер НОМЕР_1, вартість якого на момент укладення договору складала 52000 гривень, який належить мені на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4.

Згідно до п. 3.1 вказаного договору оренди, строк оренди складав 6 місяців з моменту прийняття автомобіля. Згідно до п. 3.3 строк оренди автоматично продовжувався на строк 6 місяців, якщо жодна із сторін в строк за 2 тижні до закінчення договору письмо не повідомить іншу сторону про намір розірвати договір.

Одразу ж після укладання договору оренди, 14 липня 2013 року він передав автомобіль орендарям відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2, згідно із Актом прийому-передачі автомобіля. Претензій до якості автомобіля у відповідачів не було.

Пунктом 4 договору, розмір орендної плати складав 1000 гривень за тиждень. При цьому орендна плата повинна сплачуватися орендарями щотижня у безготівковій формі. До листопада 2013 року орендарі дисципліновано виконували свої обов'язки за вказаним договором оренди.

Однак починаючи з грудня 2013 року відповідачі не виконували умови договору, допускали сплату орендної плати 1 раз на 3-4 тижні, всупереч п. 6.4.1 договору не надавали йому автомобіль для огляду та перевірки порядку його використання.

На день складання позову заборгованість відповідачів по орендній платі за вказаним договором оренди складає 70.024 гривень, розрахунок заборгованості та графік додаються.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України позивач вважає. що боржники мають сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а саме; - 3 проценти річних від простроченої суми складають 8227, 62 гривень.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції відповідно до інформації, опублікованої в офіційних виданнях «Урядовий кур'єр» щодо величини індексів інфляції, починаючи з дати виникнення дати виникнення боргу, тобто з червня 2013 року по серпень 2014 року становить 1,678 грн. Отже, сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 70024 х 1,678 = 117.537,51 гривень

Позивач посилаючись на систематичні порушення його умов відповідачами, що призвело до утворення заборгованості у великому розмірі - 70 024 гривень, на отримання якої він не розраховував при укладанні цього договору. просить суд; - розірвати договір оренди, укладений 14 липня 2013 року між ним як орендодавцем та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як орендарями, предметом якого є належний йому автомобіль НОМЕР_2; - стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно заборгованість по орендній платі за договором оренди від 14 липня 2013 року належного йому автомобілю ГАЗ 330214 державний номер НОМЕР_5, з урахуванням індексу інфляції та 3-х відсотків річних - у розмірі 125765 гривень 13 копійок; - витребувати у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та повернути йому, як власнику, належний йому праві приватної власності автомобіль ГАЗ 330214 державний номер НОМЕР_5; - стягнути на його користь судової витрати по справі.

09.08.2016 року позивач уточнив та доповнив свої позовні вимоги в частині; - стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно заборгованість по орендній платі за договором оренди від 14 липня 2013 року належного йому автомобілю НОМЕР_2, з урахуванням індексу інфляції та 3-х відсотків річних - у розмірі 198168 гривень 99 копійок. Інші його позовні вимоги залишились без змін.

В своїх письмових запереченнях представник відповідача ОСОБА_3, проти позовних вимог викладених в позовній заяві ОСОБА_1 заперечив повністю, та вважає що обставини на які посилається позивач не відповідають дійсності, а правова основане базується на дівочому законодавстві, з огляду на наступне. 14 червня 2013 року Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 зустрілися з громадянином ОСОБА_4, який представився батьком власника транспортного засобу - позивачем ОСОБА_5 та його уповноваженим представником. Позивач під час укладання договору оренди не був присутній, а отже в присутності Відповідачів договір не підписував. А відтак, отримавши позовну заяву ОСОБА_1 та візуально порівнявши підписи Позивача на позовної заяві та на Договорі оренди автомобіля від 14.07.2013 року у Відповідача - 2 з'явилися сумніви, що підпис на вказаному договорі належить саме Позивачу. Про не узгодження сторонами умов даного договору свідчить і мета оренди визначена, як для службових поїздок ( п. 2.1. даного договору). Відповідач за користування транспортним засобом сплачував орендну плату, визначену у п. 4.1 даного договору. Орендна плата передавалась готівкою через ОСОБА_4, або направлялась на картковий рахунок, що належить ОСОБА_4. Жодних заперечень з цього приводу від Позивача не надходило. 13 червня 2014 року автомобіль НОМЕР_3 був переданий власнику, через ОСОБА_4 про що був складений акт - прийому передачі аналогічний наданому Позивачем до позовної заяві. Даний акт також Позивач не підписував в присутності Відповідачів. Представник відповідача вважає, що укладений між фізичними особами договір оренди автомобіля є нікчемним, оскільки оформлений на паперовому носії у простій письмовій формі і не посвідчений нотаріально, тому не створює для сторін юридичних наслідків. Відповідно, на підставі такого договору у сторін спору - не виникло прав і обов'язків,

В своїх письмових запереченнях відповідач ОСОБА_2, проти позовних вимог викладених в позовній заяві ОСОБА_1 заперечив повністю, та вважає, що як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, підставою для звернення до суду з відповідним позовом, став договір від 14 червня 2013 року, укладений в м. Києві між фізичними особами позивачем ОСОБА_1 та фізичним особами відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Предметом даного договору є автомобіль марки ГАЗ 330214. державний номер НОМЕР_6. вартістю 52000(п'ятдесят дві тисячі) гривень. Автомобіль марки ГАЗ 330214, державний номер НОМЕР_7 є транспортним засобом, а правовідносини, що регулюють передачу транспортних засобів в оренду, передбачені параграфом 5 Глави 58 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. ч. 3 ст. 640 цього Кодексу встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Частиною першою ст. 220 зазначеного Кодексу передбачено, що у разі недодержання сторонами вимог законодавства про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Даний договір сторонами належно не був посвідчений, тому він є нікчемний, та не може мати юридичних наслідків..

Відповідно до ст. 216 ЦК нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих. які пов'язані з його недійсністю. Так, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути іншій стороні в натурі все. що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення (зокрема, якщо одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) - відшкодувати вартість отриманого, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи вищевикладене. вимоги Позивача щодо розірвання договору оренди та стягнення заборгованості за вказаним договором, який є нікчемним, не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до положень ст. 216 ЦК України нікчемний правочин не створює обов'язків щодо виконання умов даного правочину.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 14 липня 2013 року у місті Києві між сторонами, відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, був укладений договір оренди, об'єкт є - транспортний засіб належного позивачу ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про реєстрацію, транспортного засобу НОМЕР_4, автомобілю ГАЗ 330214 держ. номер НОМЕР_1, вартість якого на момент укладення договору складала 52000 гривень.

Згідно до п. 3.3 строк оренди автоматично продовжувався на строк 6 місяців, якщо жодна із сторін в строк за 2 тижні до закінчення договору письмо не повідомить іншу сторону про намір розірвати договір.

Згідно п. 4 договору, розмір орендної плати складає 1000 гривень за тиждень. При цьому орендна плата повинна сплачуватися орендарями щотижня у безготівковій формі. Згідно п. 6.1.2 орендарі повинні своєчасно здійснювати орендні платежі.

Позивач ОСОБА_1, посилається на те, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, з грудня 2013 року і по теперішній час не виконують свої договірні обов'язки, допускали сплату орендної плати 1 раз на 3-4 тижні, перестали в порушення п. 6.4.1 договору надавати йому автомобіль для огляду та перевірки порядку його використання. Позивач просить суд; - розірвати договір оренди, укладений 14 липня 2013 року між ним як орендодавцем та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як орендарями, предметом якого є належний йому автомобіль НОМЕР_2; - стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно заборгованість по орендній платі за договором оренди від 14 липня 2013 року належного йому автомобілю ГАЗ 330214 державний номер НОМЕР_5, з урахуванням індексу інфляції та 3-х відсотків річних - у розмірі 198168 гривень 99 копійок; - витребувати у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та повернути йому, як власнику, належний йому праві приватної власності автомобіль ГАЗ 330214 державний номер НОМЕР_5; - стягнути на його користь судової витрати по справі.

Відповідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відтак, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Така правова позиція була висловлена в постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015р. в справі № 6-2766цс15 та від 18 січня 2017р. в справі № 363/3673/14-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4, 5 Постанови № 9 від 06 листопада 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша ст. 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Відповідно до ст. ст. 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Ч. 3 ст. 640 цього Кодексу встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 216 ЦК нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих. які пов'язані з його недійсністю. Так, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути іншій стороні в натурі все. що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення (зокрема, якщо одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) - відшкодувати вартість отриманого, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Судом встановлено, що оспорюваний договір від 14 липня 2013 року про оренду об'єкт є - транспортний засіб належного позивачу ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про реєстрацію, транспортного засобу НОМЕР_4, автомобілю ГАЗ 330214 держ. номер НОМЕР_1, був укладений та підписаний в письмовій формі проте не був нотаріально посвідчений. Тому, такий договір, в силу положень ч. 1 ст. 220 ЦК України, положень ст. 360-7 ЦПК України є нікчемним, тобто його недійсність прямо встановлена Законом.

Судом встановлено, що оспорюваний договір оренди від 14 липня 2013 року був укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, та не був нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Під час судового розгляду справи встановлено, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, та сторони навмисно ухилилася від його нотаріального посвідчення.

Тому, такий договір, в силу положень ч. 1 ст. 220 ЦК України, положень ст. 360-7 ЦПК України є нікчемним, тобто його недійсність прямо встановлена Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору оренди, стягнення заборгованості за договором оренди та витребування транспортного засобу не підлягає задоволенню, оскільки діючим законодавством не передбачено визнання правочину нікчемним за рішенням суду, якщо це прямо встановлено законом.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 360-7 ЦПК України; ст. ст. 203, 215, 216, 220, 799 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про розірвання договору оренди, стягнення заборгованості за договором оренди та витребування транспортного засобу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя: Малинников О.Ф.