Справа № 301/1121/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" серпня 2017 р. Іршавський районний суд

Закарпатської області

в складі:

головуючого - судді Золотар М.М.

при секретарі - Фанта А.В.

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Іршава справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права забудовника на ? частину обєкта незавершеного будівництвом житлового будинку та визнання права власності на ? частину земельної ділянки , -

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2017 року ОСОБА_3 звернувся в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання права забудовника на ? частину обєкта незавершеного будівництвом житлового будинку та визнання права власності на ? частину земельної ділянки.

Посилається на те, що з 22 січня 2000 по 16 березня 2017 роки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Іршавського районного суду розірвано.

Під час спільного подружнього шлюбу у сторін народилось двоє дітей, які на даний час є неповнолітніми. Після одруження на підставі рішення 16 позачергової сесії 24 скликання Зарічанської сільської ради від 02 липня 2001 року іншому з подружжя ОСОБА_4 було надано дозвіл на будівництво житлового будинку на території бувших господарських споруд та прилеглих до них території КСГП ім. Шевченка.

Рішенням 14 сесії 5-го скликання Зарічанської сільської ради від 22 грудня 2003 року ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташована в с. Заріччя ур. «Колгоспний двір».

24 лютого 2005 року на підставі зазначено рішення Зарічанською сільської радою ОСОБА_4 видано державний акт на право приватної власності на землю ЗК № 001303, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю Зарічанської сільської ради за № 32.

Зазначений земельній ділянці присвоєно кадастровий №:04:01:0039.

16 травня 2006 року виготовлений будівельний паспорт на забудову земельної ділянки в с. Заріччя ур. «Колгоспний двір» та розпочато будівництво житлового будинку.

Після фактичного завершення будівництва свого будинку подружжя ОСОБА_4 восени 2007 року вселились в будинок, де спільно проживали до розірвання шлюбу.

21 лютого 2015 року на житловий будинок та господарські споруди ФОП ОСОБА_5 був виготовлений технічний паспорт на житловий будинок б/н в с. Заріччя ур. «Колгоспний двір».

Спірний житловий будинок має 100% готовність, підключений до газо- та енергопостачання, всі приміщення будинку: підвал, котельня, кухня площею 28,1 м.кв., прихожа, їдальня, кухня першого поверху, ванні кімнати першого та другого поверхів, 6 житлових кімнат, загальна кімната та хол, всього 355,9 м.кв., в т.ч. 122,6 м. житлової площі, використовуються за призначенням.

Загальна інвентаризаційна вартість будинку, господарських споруд , огорожі та мощення становить 1658 497 грн.

На земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, знаходиться спірний житловий будинок, сарай, господарська прибудова, три навіси, гараж, вбиральня, огорожа та вимощення, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок від 21 лютого 2015 р.

Оскільки всі необхідні для проведення будівництва документи ( дозвіл на будівництво, державний акт на землю, будівельний паспорт, технічний паспорт) оформлені на імя іншого з колишнього подружжя ОСОБА_4, вона вважає себе одноосібним власником зазначеного майна, а здати об'єкт в експлуатацію та здійснити його державну реєстрацію не бажає, оскільки категорично не бажає здійснити розділ набутого під час шлюбу дворогосподарства між колишнім подружжям. Спірний будинок побудований подружжям ОСОБА_4 в шлюбі за рахунок спільної праці та спільних коштів.

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності нього.

Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Таким чином об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Оскільки спірний об'єкт незавершеного будівництва зведений за час шлюбу за спільні кошти подружжя то він є об'єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво будинку закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації та право власності на нього не оформлюється з вини відповідачки ОСОБА_4; ОСОБА_3 позбавлений можливості виконати вказані дії, що перешкоджає йому реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна.

За наведених обставин наявні правові підстави для визнання за ОСОБА_3 права на ? частину спірного об'єкта незавершеного будівництва житлового будинку та господарських споруд в ур. «Колгоспний двір» б/н в с. Заріччя.

Небажанням ОСОБА_4, фактичною її бездіяльністю щодо введення будинку в експлуатацію та проведення державної реєстрації права власності спільно набутого майна порушується право ОСОБА_3 на частину спільно набутого майна подружжя (об'єкта незавершеного будівництва зведеного за час шлюбу, але не прийнятого до експлуатації жилого будинку, державна реєстрація права власності на який не здійснена), яке належить йому на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу між сторонами, тому способом захисту цього порушеного права фактично є визнання права ОСОБА_3 на частину спільного сумісного майна подружжя.

Об'єкт незавершеного будівництва, як вже зазначено, розташований на земельній ділянці пл. 0,25 га, яка була виділена одному з подружжя - ОСОБА_4, 22 грудня 2003 р. для будівництва будинку, та передана у приватну власність ОСОБА_4

У зв'язку з тим, що для обслуговування будинку виділено у власність земельну ділянку, то у чоловіка, за яким визнається право власності на частину будинку, в такій же частці виникає і право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку.

Тоді якщо позивач ОСОБА_3 має право на ? незавершеного будівництвом будинку, то відповідно він має право власності на ? земельної ділянки для обслуговування цього будинку.

Просив суд визнати за ним право забудовника на ? частину об'єкту незавершеного будівництвом житлового будинку загальною площею 355,9 м.кв., житловою 122,6 м.кв., з господарськими спорудами в с. Заріччя ур. «Колгоспний двір» б/н, та визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,25 га в с. Заріччя ур.«Колгоспний двір» за кадастровим номером :04:01:0039, яка має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з мотивів, наведених у заяві. Пояснила, що будівництво спірного житлового будинку проводилося за спільні сімейні кошти, в підтвердження чого надала витяг з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, індивідуальні відомості про застраховану особу.

Представник відповідачки ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Пояснив, що земельна ділянка, розташована в с. Заріччя ур. «Колгоспний двір», площею 0,25 га 22 грудня 2003 року була передана у приватну власність відповідачці ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку. 24 лютого 2005 року було видано Зарічанською сільською радою державний акт про право приватної власності відповідача ОСОБА_4 на землю серії ЗК № 001303. Згадана земельна ділянка отримана як пай 06 липня 2001 року батьком відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6, мешканцем с. Заріччя вул. Радянська № 58, як пайовиком колишнього КСГП «ім. Шевченка». На земельній ділянці на час виділення батькові відповідачки знаходилася будівля тютюносушілки, яку батько ОСОБА_6 отримав як майновий пай у колишнього КСГП «ім. Шевченка». Але оскільки земельна ділянка та майно КСГП «ім. Шевченка» перебувало в заставі ТзОВ «Золотий Колос», то батько відповідачки ОСОБА_6 оплатив за земельну ділянку та будівлю тютюносушілки 02 червня 2001 року згідно рішення арбітражного суду в ТзОВ «Золотий Колос» кошти в сумі 116 000 гривень, що по курсу НБУ на час оплати становило 21 362 доларів США.

Таким чином вказані земельна ділянка та будівля тютюносушілки були придбані за кошти батька відповідачки ОСОБА_6, а після купівлі він зареєстрував їх на свою дочку відповідача ОСОБА_4.

Вказані обставини підтверджуються актом прийома-передачі майнового паю та земельної ділянки від 06.07.2001 року, яким ТзОВ «Золотий Колос» передав ОСОБА_6 майновий пай та земельну ділянку на господарському дворі, платіжною квитанцією № 2 від 12 червня 2001 року, якою засвідчено про оплату батьком відповідачки ОСОБА_6 коштів в сумі 116 000 гривень за майновий пай, а також свідоцтвом про право власності ОСОБА_4 на будівлю тютюносушілки.

Після укладення шлюбу позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 проживали в будинку батька ОСОБА_6 за адресою с.Заріччя вул. Радянська (ОСОБА_7) № 58, Іршавського району до 2007 року. За цей період будівництво житлового будинку на місці колишньої тютюносушілки та на земльній ділянці колгоспного двору здійснював за власні кошти батько відповідачки ОСОБА_6. Для цього ним куплялися всі будівельні матеріали для будівництва житлового будинку та господарських споруд, виготовлялися дозвільна та будівельна документація на будинок, а також оплачувалися будівельники, що виконували будівництво житлового будинку. Зокрема водієм ОСОБА_8 на власному автомобілі за кошти ОСОБА_6 було завезено камінь, пісок, гравій та цеглу. Також в підтвердження доводів відповідача ОСОБА_4 суду та стороні позивача було надано копію накладної від 10 квітня 2005 року, відповідно до якої ОСОБА_9 будівельні матеріали на загальну суму 230 180,91 гривень. Окрім того ним оплачена робота найманих працівників, які зводили будинок. Таким чином, батьком відповідачки ОСОБА_6 за власні кошти повністю оплачувалися будівельні роботи, будівельні матеріали при будівництві спірного житлового будинку та господарських споруд, а позивач ОСОБА_3 участі в будівництві не приймав ні коштами, ні працею. На будівництво не витрачалися спільні кошти подружжя ОСОБА_3. Вважає, що факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Крім цього на утриманні відповідачки ОСОБА_4 перебувають двоє неповнолітніх дітей, позивач ОСОБА_3 участі в їх вихованні та матеріальному забезпеченні не приймає. У звязку з цим Іршавським районним судом стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_10 та дочки ОСОБА_11 щомісячно 1200 гривень на кожну дитину. Земельна ділянка є її власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки не нажита подружжям у шлюбі, а одержана ОСОБА_4 як частка у земельному фонді. Спірний незавершений будівництвом житловий будинок не введений в експлуатацію та державна реєстрація права власності на нього не проведена. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що з 22 січня 2000 по 16 березня 2017 роки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який рішенням Іршавського районного суду розірвано ( а. с. 40). Під час спільного подружнього шлюбу у сторін народилось двоє дітей, які на даний час є неповнолітніми.

02 липня 2001 року жителям ІНФОРМАЦІЯ_1, в тому числі й відповідачці ОСОБА_4 рішенням Зарічанської сільської ради ( а. с. 10) було надано дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських споруд на території бувшої тютютносушарки, гладілки, пойтів на прилеглій до них території, які знаходяться під заставою і за які вони погасили борг КСШП ім. Шевченка згідно Арбітражного суду.

Борг був погашений батьком відповідачки ОСОБА_6 разом з 11 пайовиками в сумі 116 000 гривень, що стверджується квитанцією №2 від 12.06.2001 року ( а. с. 86), які й отримали у власність на підставі акту-приймання від 06.07.2007 року ( а. с. 85) тютютносушарку, гладілку, пойти та прилеглу до них територію.

В подальшому відповідачка ОСОБА_4 отримала свідоцтво на право особистої власності ( а. с. 87-88) на будівлю тюттюносушарки в цілому по вулиці Мічуріна села Заріччя Іршавського району.

Рішенням 14 сесії 5-го скликання Зарічанської сільської ради від 22 грудня 2003 року ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташована в с. Заріччя ур. «Колгоспний двір».

24 лютого 2005 року на підставі зазначено рішення Зарічанською сільської радою ОСОБА_4 видано державний акт на право приватної власності на землю ЗК № 001303 ( а. с. 11), який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю Зарічанської сільської ради за № 32. Зазначений земельній ділянці присвоєно кадастровий №:04:01:0039.

Судом встановлено, що відповідачці ОСОБА_4 виділено земельну ділянку на місці належної їй особистої власності будівлі тюттюносушарки на території колгоспного двору в селі Заріччя Іршавського району.

16 травня 2006 року виготовлений будівельний паспорт на забудову земельної ділянки в с. Заріччя ур. «Колгоспний двір» та розпочато будівництво житлового будинку ( а. с. 21-39).

21 лютого 2015 року на житловий будинок та господарські споруди ФОП ОСОБА_5 був виготовлений технічний паспорт на житловий будинок б/н в с. Заріччя ур. «Колгоспний двір» ( а. с. 12-20).

Спірний житловий будинок має 100% готовність, підключений до газо- та енергопостачання, всі приміщення будинку: підвал, котельня, кухня площею 28,1 м.кв., прихожа, їдальня, кухня першого поверху, ванні кімнати першого та другого поверхів, 6 житлових кімнат, загальна кімната та хол, всього 355,9 м.кв., в т.ч. 122,6 м. житлової площі, використовуються за призначенням.

Загальна інвентаризаційна вартість будинку, господарських споруд , огорожі та мощення становить 1658 497 грн.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що після одруження його дочка ОСОБА_4 з позивачем по справі ОСОБА_3 та дітьми проживали в нього вдома за адресою с. Заріччя, вул. Радянська, 58 Іршавського району. Відповідачка з дітьми перебували на його повному утриманні. Зять, позивач по справі ОСОБА_3 працював далекобійником й всі зароблені гроші витрачав на себе. Після одруження сторін свідок разом з іншими погасивши борг за заставне майно отримав актом приймання тютютносушарку, гладілку, пойти та прилеглу до них територію й тютюбносушарку він подарував дочці, тому дане майно було зареєстровано за нею як її особиста приватна власність. Майже одразу після цього він за власні кошти розпочав будівництво житлового будинку з надвірними спорудами. Житловий будинок він зводив для своєї дочки особисто без будь-якої участі сторонніх осіб, в тому числі й зятя ОСОБА_3. В підтвердження оплати будівельних матеріалів він надає письмові докази на суму 230180,91 гривень. Окрім того він особисто оплатив роботу бригад будівельників, які зводили будинок та надвірні споруди з прилеглою територією. На будівництво такі будівельні матеріали як пісок, гравій, цегла привозив ОСОБА_8, який мав у власності вантажний автомобіль-самоскид МАЗ. Його колишній зять ОСОБА_3 взагалі не приймав ніякої участі у будівництві будинку ні фінансової, ні фізичної. Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він на прохання ОСОБА_6, батька відповідачки, на власному автомобілі МАЗ привозив такі будівельні матеріали як пісок, гравій, цеглу та інше. За дані будівельні матеріали повністю розраховувався ОСОБА_6. Також він оплачував і його транспортні послуги. Хоче наголосити, що будівництво контролював та фінансував ОСОБА_6, а позивача ОСОБА_3 на новобудові він ніколи не бачив.

На підтвердження оплати будівельних матеріалів ОСОБА_6 надано копії платіжних документів на будівельні матеріали, а всього на суму 230 180,91 гривень ( а. с. 89-99).

За таких обставин суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок загальною площею 355,9 м.кв., житловою 122,6 м.кв., з господарськими спорудами в с. Заріччя ур. «Колгоспний двір», б/н Іршавського району збудовано на кошти батька відповідачки ОСОБА_12 ОСОБА_6.

ОСОБА_6 не претендує на частку у спірному майні, а витрачені ним кошти на будівництво житлового будинку та надвірних споруд фактично подаровані дочці, відповідачці по справі ОСОБА_4, тому в розумінні ст. 57 СК України є її особистою приватною власністю.

Дана позиція відповідає правовим позиціям, висловленим Верховним Судом України в постанові від 5 квітня 2017 року у справі № 6-399цс1712 жовтня 2016 року у справі № 6-846цс16, згідно яких:

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Надані на підтвердження участі у будівництві спірного житлового будинку витяг з державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців про реєстрацію ФОП ОСОБА_3 з 26.12.2001 року ( а. с. 108-111) та індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_3, згідно якої останній отримав за період 2001-2007 роки (час будівництва як стверджував позивач) заробітну плату в розмірі 18436 гривень, які неспівмірними з вартістю новоствореного майна.

Дані письмові докази в силу ст. 58 ЦПК України суд вважає неналежними й такими, що не містять інформацію щодо предмета доказування.

Інших доказів участі у створенні спільної сумісної власності позивачем не подано і їх не здобуто у судовому засіданні.

Крім того, суд вирішуючи позовну вимогу позивача про визнання права забудовника на ? частину обєкта незавершеного будівництвом житлового будинку виходить з наступного.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що обєкт будівництва (обєкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких субєктивних майнових, а також зобовязальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Однак законодавством не передбачено такого способу захисту права як визнання права забудовника щодо даних правовідносин, заявленого позивачем.

Щодо вимоги позивача на право власності на ? частину земельної ділянки суд вважає, що у разі відсутності в нього права власності на нерухоме майно, розміщене на ній, в нього відсутні підстави задоволення такої вимоги відповідно до ст. 377 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 214, 218 ЦПК України, ст. ст. 57, 60 СК України, ст. 377 ЦК України, -

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права забудовника на ? частину об'єкту незавершеного будівництвом житлового будинку загальною площею 355,9 м.кв., житловою 122,6 м.кв., з господарськими спорудами в с. Заріччя ур. «Колгоспний двір», б/н Іршавського району, та визнання за ним право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,25 га в с. Заріччя, ур.«Колгоспний двір» Іршавського району за кадастровим номером :04:01:0039, яка має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: М. М. Золотар