Справа № 297/2932/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

29 серпня 2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів Собослоя Г. Г., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря Шукаль О. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду від 25 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Берегівської міської ради, третя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсним рішення міської ради та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Берегівського районного суду від 25 квітня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним рішення 31 сесії VI скликання Берегівської міської ради «Про безоплатну передачу ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1» від 27.02.2014 року № 1687 та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 загальною площею 0,0733 га по АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вирішено питання про судові витрати.

На це рішення відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Зазначає, що на момент прийняття Берегівською міською радою рішення про передачу йому земельної ділянки ОСОБА_4 не була ні власником, ні землекористувачем сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_3. Земельна ділянка за вказаною адресою на той час ще не була сформована, а її межі не були встановлені, а тому права ОСОБА_4 не могли бути порушені внаслідок передачі відповідачу ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1. Відповідач вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник позивача ОСОБА_5 проти скарги заперечив та просив її відхилити. Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце його проведення належним чином. Справу було розглянуто без їх участі відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Пуканич Е. В. двічі не з'являвся у судове засідання в апеляційну інстанцію. Подав суду заяву про відкладення розгляду справи, призначену на 27.07.2017 року, через зайнятість в іншій справі (Т.2, а.с.2). Заяв щодо неможливості участі у розгляді справи у судовому засіданні, призначеному на 29.08.2017 року, суду не подав. Заяву про відкладення розгляду справи надав відповідач ОСОБА_1 через неможливість повторної явки представника, доказів поважності цієї неявки суду не подав. Особисто відповідач ОСОБА_1 у судове засідання в апеляційній інстанції не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали судової справи, а також інвентарні справи № 283/1270 та № 1269, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що 28 липня 1992 року відповідач ОСОБА_1 придбав житловий будинок по АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 712 кв.м. (а.с.31).

Рішенням 31 сесії VI скликання Берегівської міської ради «Про безоплатну передачу ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1» від 27.02.2014 року №1687 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (кадастровий номер НОМЕР_1) загальною площею 0,0733 по АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та передано йому безоплатно із земель комунальної власності у приватну власність вказану земельну ділянку (а.с.16).

19 березня 2015 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали від ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0399 га, яка розташована по АДРЕСА_3 кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також житловий будинок на цій земельній ділянці (а.с.12-14).

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №222/11-16 від 21.02.2017 року встановлено, що конфігурація та розміри земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1), яка знаходиться по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 по технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) її меж в натурі при передачі цієї ділянки у власність не відповідає конфігурації та розмірам цієї ж земельної ділянки, якою користується ОСОБА_1 згідно технічної документації на його будинок. Відмінність полягає у невідповідності конфігурації земельної ділянки, її розмірів по периметру та загальної площі. Так, площа земельної ділянки по технічній документації із землеустрою становить 733,0 кв.м., тоді як площа по технічній документації на житловий будинок 710,3 кв.м..

У цьому висновку також встановлено, що конфігурація та розміри земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_2), яка знаходиться по АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не відповідає конфігурації та розмірам цієї ж земельної ділянки, якою користувалася ОСОБА_4 згідно технічного паспорта на житловий будинок. Відмінність полягає у невідповідності конфігурації земельної ділянки, її розмірів по периметру та загальної площі. Так, площа земельної ділянки по технічній документації із землеустрою становить 399,0 кв.м., тоді як площа по технічній документації на житловий будинок 416 кв.м.. Має місце накладання земельної ділянки ОСОБА_1 із земельною ділянкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а саме накладання №1 розташовується в передній частині досліджуваних будинковолодінь (площа накладання 7,8 кв.м.), а накладання №2 розташовується в задній частині будиноковолодіння АДРЕСА_3

Наявний у справі експертний висновок узгоджується з даними інвентарних справ № 283/1270 на будинок по АДРЕСА_1 та № 1269 на будинок по АДРЕСА_3, та іншими зібраними у справі доказами.

Суд першої інстанції оцінив вказані докази за правилами ст. 212 ЦПК України та прийшов до висновку, що площа земельної ділянки, передана у власність відповідачу ОСОБА_1 збільшилася при її приватизації саме за рахунок площі земельної ділянки ОСОБА_4 - землекористувача суміжної земельної ділянки. при цьому остання не погоджувала межі спірної земельної ділянки, що є порушенням п. 6 ч. 2 ст. 198 ЗК України. Колегія констатує, що такий підпис в технічній документації відсутній (Т.1, а.с.26).

На переконання колегії ці висновки відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 не заперечив того факту, що підпис ОСОБА_4 відсутній на акті погодження меж його земельної ділянки, однак звернув увагу на те, що саме ОСОБА_4 не заявляла вимог до нього з цього приводу, а позивачі придбали від ОСОБА_4 відповідний об'єкт нерухомості.

У зв'язку з цим, колегія звертає увагу на те, що право громадянина на приватизацію земельної ділянки, що перебуває у його користуванні врегульовано нормами Земельного Кодексу України.

Статтею 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно частини 6 цієї статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

В даному випадку судами встановлено, що відповідач ОСОБА_1 придбав житловий будинок, до якого належало 712 кв.м., в той час як після затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розмір земельної ділянки відповідача ОСОБА_1 збільшився до 733 кв.м. Це також встановлено наявним у справі висновком судової земельно-технічної експертизи від 21.02.2017 року.

В матеріалах справи відсутні будь-які рішення уповноваженого органу щодо довиділення відповідачеві додаткової земельної ділянки, збільшення розміру земельної ділянки за рахунок вільної земельної ділянки або за рахунок земельної ділянки будь-кого із суміжних землевласників. Отже, приватизація земельної ділянки відповідача була здійснена з порушенням процедури, визначеної земельним законодавством, що призвело до порушення прав позивачів.

Згідно статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч.1 ст. 155 ЗК України).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, визначив характер правовідносин та застосував норми закону, що передбачають захист права власності не землю, оскільки права позивачів щодо володіння, користування та розпорядження належною їм земельною ділянкою порушені.

За цих обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Берегівського районного суду від 25 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді