Справа № 457/963/16-ц
провадження №2/457/76/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Марчука В.І.,

при секретарі Словіцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Трускавецького міського суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою, який мотивований тим, що 09 липня 2007 року між нею та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до умов якого вона поручилася за виконання третьою особою зобов'язання за кредитним договором № 82/07/03 від 09 липня 2007 року. Відповідно до п. 1.1 договору поруки вона поручалася за виконання зобов'язань у повному обсязі за кредитним договором, згідно з яким третій особі надано кредит в сумі 45000 доларів США на 120 місяців зі сплатою процентів за ставкою 13 % річних з терміном повернення 08 липня 2017 року. Відповідно до п. 2.1 договору поруки поручитель зобов'язувався в разі невиконання та/або порушення третьою особою своїх зобов'язань перед відповідачем погасити протягом 10-ти днів з моменту отримання повідомлення про невиконання боржником (третьою особою) своїх зобов'язань. Відповідач звернувся до суду з позовною заявою про солідарне стягнення з неї та третьої особи заборгованості за кредитним договором № 82/07/03 від 09 липня 2007 року у розмірі 509797,93 грн. При цьому відповідач змінив процентну ставку за користування кредитом встановивши його у розмірі 17% річних. Таке підвищення розміру процентної ставки за кредитом дозволяє стверджувати про значне збільшення обсягу її відповідальності як поручителя. За договором поруки вона поручалася за виконання зобов'язань, що було встановлено редакцією кредитного договору від 09 липня 2007 року, а саме: в частині повернення кредиту у сумі 45000 доларів США зі сплатою 13% річних. Зміни до кредитного договору вносилися без її згоди та без внесення змін до договору поруки. Жодних повідомлень щодо внесення відповідних змін до договору поруки вона не отримувала, а отже не була ознайомлена зі змінами до умов кредитного договору. Крім того, ще листом від 25 жовтня 2012 року № ЛФ-32/3-934 надіслав їй лист-вимогу, яким просив погасити кредиторську заборгованість на загальну суму 189407,24 грн. у п'ятиденний термін. Припинення поруки пов'язане із закінченням строку її чинності. Вважає, що банк не має підстав для початку судового процесу по стягненню з поручителя як з солідарного боржника заборгованості за кредитним договором. Просить визнати припиненим договір поруки від 09 липня 2007 року, що був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Від представника відповідача надійшло заперечення, у якому він вказує, що заперечує проти задоволення позову з наступних підстав. Вказані позивачкою обставини не відповідають дійсності, а тому позовні вимоги є необґрунтованими. 09 липня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 82/07/03. 27 листопада 2008 року між відповідачем та ОСОБА_3 укладено додатковий договір № 1, відповідно до п. 1 якого сторони домовилися внести зміни до п. 1.4 кредитного договору та встановити плату за користування кредитними коштами в розмірі 17% річних. В забезпечення зобов'язань за кредитним договором між відповідачем (кредитодавцем) та позивачем укладено договір поруки № б/н від 16 вересня 2008 року, відповідно до якого позивач зобов'язувалася в разі невиконання та/або порушення боржником - ОСОБА_3 - зобов'язань перед кредитодавцем погасити заборгованість за кредитним договором, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, проценти за простроченим кредитом, штрафні санкції та інші платежі, передбачені кредитним договором. Договір поруки був підписаний позивачем без заперечень, договір є діючим, а тому твердження позивача щодо відсутності її згоди на збільшення відсоткової ставки за кредитом є припущенням. У позовній заяві позивач зазначає, що відповідачем на її адресу було надіслано лист-вимогу, яким повідомлено про необхідність у п'ятиденний термін з моменту отримання листа-вимоги погасити кредиторську заборгованість на загальну суму 189704,24 грн. Внаслідок порушення боржником виконання зобов'язання за кредитним договором відповідач відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 2.7 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 20 липня 2015 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів. Строк виконання зобов'язання був змінений на 05 серпня 2015 року, тому строк виконання основного зобов'язання починає відраховуватися від цієї дати. Просить відмовити у задоволенні позову про визнання поруки припиненою.

Від позивачки ОСОБА_1 20 червня 2017 року на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справі у її відсутності.

Представник відповідача 16 червня 2017 року надіслав до суду клопотання, у якому просить проводити розгляд справи у її відсутності, проти вимог, зазначених у позовній заяві, заперечує у повному обсязі з підстав, зазначених у запереченні.

Третя особа у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, причин неявки не повідомив, з заявами, клопотаннями пр. відкладення розгляду справи не звертався.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК).

У судовому засіданні встановлено, що 09 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір поруки. Пунктом 1.1 договору встановлено, що поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання ОСОБА_3 зобов'язань у повному обсязі за кредитним договором № 82/07/03 від 09 липня 2007 року, який було укладено між кредитором та боржником та додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, згідно з яким боржнику надано кредит в сумі 45000 доларів США на 120 місяців із сплатою 13% річних з терміном повернення 08 липня 2017 року. Пунктом 1.4 договору поруки передбачено, що поручитель свідчить, що він ознайомлений зі змістом кредитного договору і заперечить щодо нього не має, про що свідчить підпис позивачки ОСОБА_1 на договорі.

Згідно з договором поруки (п. 3.1) від 09 липня 2007 року ОСОБА_1 відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно з п. 3.3 порука припиняється на підставах та у порядку, що передбачені чинним законодавством та цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. З наведеної правової норми випливає, що умови договору поруки від 09 липня 2007 року не можуть суперечити положенням ЦК України, і саме норми закону є визначальними при тлумаченні його умов.

Керуючись п. 2.7 кредитного договору від 09 липня 2007 року № 82/07/03 позивач використав своє право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 20 липня 2015 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних з ним платежів у розмірі 509797,93 грн. Відповідно до п. 2.7.2 кредитного договору виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником та/або поручителем протягом 7 робочих днів з дати отримання позичальником відповідної вимоги. Таким чином, строк виконання зобов'язання настав 05 серпня 2015 року. Слід наголосити на тому, що такого факту не заперечував представник відповідача у письмових запереченнях, скерованих на адресу суду.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються.

Оскільки договір поруки, укладений з ОСОБА_1, містить посилання на те, що порука припиняється на підставах та у порядку, що передбачений чинним законодавством, необхідно виходити з того, що вимоги до поручителя за цим договором можуть бути пред'явлені шляхом звернення до суду з позовною заявою протягом шести місяців від дня настання сторонами основного зобов'язання, який слід рахувати від 05 серпня 2015 року.

Посилання відповідача на те, що банк як кредитор звернувся до суду з позовом до боржника та поручителя про стягнення заборгованості, а тому строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України не сплинув, не можна вважати обґрунтованим, оскільки строк, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України, не є строком позовної давності за своєю природою і не може бути змінений за домовленістю сторін.

Оскільки протягом шести місяців з дня, до якого кредитні зобов'язання позичальника повинні були виконані, банк не звертався з позовом до поручителя, зобов'язання останньої припинились 05 січня 2016 року.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Верховний Суд України в постанові від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 висловив правову позицію у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя та припинення поруки. саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом. Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором з 09 липня 2007 року) пред'явити вимоги до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. З огляду на наведене, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, с у д,-

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Припинити поруку ОСОБА_1, яка виникла на підставі договору поруки від 09.07.2007 року, що був укладений між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: В. І. Марчук