Ухвала

іменем україни

11 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про скасування наказів, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на рішення апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що наказом від 06 березня 2013 року його призначено на посаду начальника юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, 16 лютого 2015 року переведено на посаду начальника відділу організаційного забезпечення управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи, а 09 жовтня 2015 року переведено на посаду в.о. начальника юридичного управління. Наказом відповідача від 19 жовтня 2015 року на посаду начальника юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 19 жовтня 2015 року призначено ОСОБА_5 та наказано позивачу приступити з 19 жовтня 2015 року до виконання своїх прямих обов'язків начальника відділу організаційного забезпечення управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи. Наказом відповідача від 27 жовтня 2015 року позивача було звільнено з посади начальника відділу організаційного забезпечення на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з припиненням повноважень посадових осіб. Трудовий договір розірвано з ініціативи відповідача без пояснення причин звільнення. Вважає, що звільнення та наказ від 19 жовтня 2015 року є незаконними та безпідставними.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив скасувати накази відповідача від 27 жовтня 2015 року та від 19 жовтня 2015 року; поновити його на посаді начальника юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період з 19 жовтня 2015 року по 27 жовтня 2015 року та з 27 жовтня 2015 року до 13 грудня 2015 року у розмірі 15 713,40 грн. 40 грн. та середній заробіток до дня поновлення на роботі.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Визнано незаконним наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 27 жовтня 2015 року. Поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника відділу організаційного забезпечення управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 28 жовтня 2015 року. Стягнуто з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 56 650,87 грн. без утримання обов'язкових податків та зборів. У задоволенні решти позову відмовлено. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць у розмірі 5 789,16 грн. допущено до негайного виконання. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 06 березня 2013 року ОСОБА_4 був прийнятий на роботу до відповідача на посаду начальника юридичного управління з 06 березня 2013 року з посадовим окладом 4 205 грн. на місяць.

Наказом від 14 лютого 2015 року за заявою ОСОБА_4 останнього було переведено з 16 лютого 2015 року за строковим трудовим договором на тимчасово вакантну посаду начальника відділу організаційного забезпечення організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на місяць на період знаходження основного працівника ОСОБА_6 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

На підставі наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 09 жовтня 2015 року позивача переведено на посаду в.о. начальника юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. З даним наказом позивач ознайомлений, про що свідчить його підпис.

Наказом відповідача від 19 жовтня 2015 року на посаду начальника юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 19 жовтня 2015 року призначено ОСОБА_5 та наказано позивачу приступити з 19 жовтня 2015 року до виконання своїх прямих обов'язків начальника відділу організаційного забезпечення управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи.

З вказаним наказом від 19 жовтня 2015 року ОСОБА_4 був ознайомлений, проте від підпису на наказі про знайомлення відмовився, про що свідчить складений працівниками відповідача відповідний акт від 19 жовтня 2015 року.

Згідно наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 27 жовтня 2015 року ОСОБА_4 - начальника відділу організаційного забезпечення управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи - звільнено з роботи з 27 жовтня 2015 року у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі шестимісячного середнього заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Норму ч. 1 ст. 41 КЗпП України було доповнено п. 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року за № 1255-УІІ.

ВказанийЗакон набрав чинності 01 червня 2014 року та метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги в розмірі не менше, як шестимісячний середній заробіток (ст. 44 КЗпП України). Зокрема, ст. 41 КЗпП України доповнена п. 5, який встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - «припинення повноважень посадових осіб».

Викладена норма характеризується юридичною невизначеністю, внаслідок чого неможливо встановити коло таких посадових осіб, а також випадки та підстави (причини) припинення їх повноважень. Формулювання цього положення є загальним та не містить посилань як щодо змісту та обсягу поняття «посадових осіб», так і типу та організаційно-правових форм юридичних осіб, яких вони стосуються.

При цьому, у п. 9 пояснювальної записки до вказаного законопроекту (№ 4586 від 27 березня 2014 року) вказувалося, що проект закону не стосується соціально-трудової сфери та не потребує узгодження з уповноваженими представниками від всеукраїнських профспілок, їх об'єднань та всеукраїнських об'єднань організацій роботодавців.

Поняття «посадові особи господарського товариства» визначено у ч. 2 ст. 89 ГК України. Посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради.

У ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства» від 17 вересня 2008 року міститься уточнене поняття «посадових осіб органів акціонерного товариства». Це фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства.

Оскільки Законом № 1255-УІІ були внесені зміни у тому числі до ГК України і Закону України «Про акціонерні товариства», то, розглядаючи всі внесені зміни в їх системному зв'язку, можна дійти висновку, що термін «посадові особи» був використаний законодавцем саме у визначенні цих двох законодавчих актів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність у відповідача визначених законом повноважень звільняти посадових осіб на підставі їхнього волевиявлення без будь-яких підстав та непоширення вказаної вище підстави звільнення на всі види трудових відносин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову частково, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності створений та функціонує у формі некомерційної самоврядної організації, а виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є виконавчим органом, який забезпечує виконання рішень правління, отже не є господарським товариством, а начальник відділу організаційного забезпечення управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи не є посадовою особою у розумінні п. 5 ч. 1 ст.41 КЗпП України, а тому застосування відповідачем цієї норми для припинення дії трудового договору та звільнення позивача є неправомірним.

Апеляційним судом, враховуючи норми ст. 235 КЗпП України, правомірно поновлено позивача на посаді начальника відділу організаційного забезпечення управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи, з якої він був звільнений відповідачем, та, керуючись положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, вірно визначено середній заробіток за час вимушено прогулу.

Разом з тим, судом апеляційний інстанції наведено розрахунок при задоволенні грошової вимоги, досліджено його обґрунтованість та правильність.

Апеляційним судом повно і всебічно з'ясовано обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, надані сторонами докази, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, були досліджені в судовому засіданні.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, а при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

О.В.Кафідова