Провадження № 2/641/739/2017 Справа № 641/449/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Курганникової О.А.

за участю секретаря судового засідання - Щеглової Г.О.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вендікаційним позовом до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова, яке набрало законної сили .

08.07.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловим Є.В. було посвідчено договір купівлі продажу за яким його донька ОСОБА_7 по довіреності від 07.08.2015 року за реєстровим № 384, продала його землю та домоволодіння ОСОБА_8.

20.07.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнир В.В. за реєстровим № 3070, було посвідчено договір купівлі продажу за яким ОСОБА_8 перепродав його землю та домоволодіння ОСОБА_5

Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_5 не є власником його майна, а спірне домоволодіння вибуло з володіння не з його волі іншим шляхом, а тому просить суд зобов'язати ОСОБА_5 повернути належне йому домоволодіння АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що 06.08.2015 року його донька ОСОБА_7 без його дозволу і фіктивно оформила на його ім'я довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення в якої його контактною адресою є АДРЕСА_2, а місце перебування : АДРЕСА_3., але він ніколи в житті не був у Северодонецьку.

19.10.2015 року ОСОБА_7 продовжуючи свої протиправні дії об'явила його в розшук через Відділ МВС Російської Федерації по м. Феодосія, та незабаром зник його паспорт. Наприкінці жовтня 2015 року ОСОБА_7 разом зі своїм коханцем вигнали його зі спірного домоволодіння. 19.11.2015 року ним був оформлений новий паспорт замість зниклого та він переїхав жити до своєї другої доньки ОСОБА_10 Коли він приїхав до свого домоволодіння то від ріелтора дізнався, що його будинок перепроданий ОСОБА_5

Його донька ОСОБА_7 ввела в оману приватного нотаріуса при оформленні договору купівлі продажу спірного майна, надавши довіреність від його імені, яку він ніколи не підписував.

Про скасування довіреності від 07.08.2015 року до нотаріуса він не звертався, бо вважав це недоцільним, оскільки він звернувся до правоохоронних органів із заявою про злочин. Щодо реєстрації права власності за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова до Реєстраційної палати Державного реєстру речових правна нерухоме майно не звертався.

Представник позивача ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову у повному обсязі.

Суд, вислухавши думку, пояснення, доводи сторін по справі, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позов не підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року за ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями , розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті дружини ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 6-7).

Право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі вищезазначеного рішення ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не зареєстровано, про що в судовому засіданні зазначену обставину підтвердив сам позивач.

З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато прийомів, способів та засобів захисту свого права.

Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

Позивач ОСОБА_1 у своєму позові посилається на те, що належний йму на праві власності будинок АДРЕСА_1 був відчужений усупереч його волі та зазначив в судовому засіданні довіреність на ім'я його доньки ОСОБА_7 на продаж належного йому житлового будинку він не видавав, а відтак спірний будинок вибув з його володіння поза його волею.

Відповідно до статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (стаття 245 ЦК України).

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх сукупності.

Зокрема, у разі вчинення правочину представником за довіреністю суду слід з'ясувати, чи наділив довіритель свого представника повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він у межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив у подальшому довіритель укладений представником у його інтересах правочин.

Відповідний висновок викладений у постанові Верховного суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-619цс15 який є обов'язковим для суду відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України.

Відповідно до довіреності від 07.08.2015 року посвідченої державним нотаріусом Креміньської державної нотаріальної контори Луганської області Дашдаміровим Е.А. та зареєстрованої в реєстрі за № 384 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_2, виданий Червонозаводським РВ УМВС України в Харківській області 08 січня 2002 року уповноважив ОСОБА_15 та ОСОБА_7 представляти його інтереси у тому числі продажу житлового будинку та земельної ділянки, що ; знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 ; за ціну та на умовах за його (її) розсудом без будь-яких обмежень (а. с. 35).

Відповідно картки платника податків, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб- платника податків - НОМЕР_1 (а. с. 6).

Відповідно довідки про присвоєння ідентифікаційного номера від 02.07.1999 року № 45194 вбачається, що ОСОБА_1 одержав ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а. с. 59).

За паспортом НОМЕР_3 виданий Червонозаводським РВ УМВС України в Харківській області 08 січня 2002 року який діяв на час посвідчення довіреності анкетні данні зазначені ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 59).

Тобто, ідентифікаційний номер, анкетні данні паспорту ОСОБА_1, серія, номер та назва паспортної служби вказані в довіреності від 07.08.2015 року посвідченої державним нотаріусом Креміньської державної нотаріальної контори Луганської області Дашдаміровим Е.А. та зареєстрованої в реєстрі за № 384 повністю збігаються з ідентифікаційним номером, анкетними даними, серією, номером та назвою паспортної служби паспорту ОСОБА_1, який діяв на час посвідчення довіреності.

Крім того вищезазначена довіреність відповідає формі, в якій відповідно до закону має вчинятись правочин, на час розгляду справи має дію, ОСОБА_1 не скасована, позовні вимоги щодо визнання недійсною довіреності позивачем не заявлялись.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення цих вимог процесуального закону позивач ОСОБА_1 та його представник крім особистих пояснень, доказів які б свідчили про недійсність довіреності не надав та не довів обставин на які посилається , як на підставу своїх вимог щодо фіктивності оформлення ОСОБА_7 довідки про взяття на облік особи переміщеної з тимчасово окупованої території України, та викрадення нею паспорту, а також відсутності його перебування у м. Северодонецьк.

Із заявами , або клопотаннями щодо витребування зазначених доказів позивач та його представник до суду не звертався.

Суд зазначає, що доведення позову є обов'язком позивача, відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагальності процесу, роз'яснював позивачу та його представнику їх права та обов'язки.

Частиною п'ятою статті 203 ЦК України визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до договору купівлі продажу відповідач ОСОБА_5 набув паво власності на спірне домоволодіння - будинок АДРЕСА_1 - згідно договору купівлі продажу від 20.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Жовнір. В.В. за реєстраційним № 3070 (а. с. 25) та зареєстрував право власності у встановленому законом порядку про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.07.2016 року № 63930875 (а. с. 26).

Статтею 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується.

Судом не встановлено і таких доказів не надано позивачем та його представником, що відповідач ОСОБА_5 , купуючи нерухоме майно , знав або міг знати про наявність якихось перешкод для вчинення цього правочину, а тому він є добросовісним набувачем майна.

З огляду на те, що судом не встановлено і таких доказів не надано позивачем та його представником, що ОСОБА_1 не мав наміру відчужувати житловий будинок, повноваженнями щодо його відчуження ОСОБА_7 не наділяв, що дії останньої не відповідали волі ОСОБА_1, та що він не схвалив в подальшому вчинений від його імені правочин, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку відсутності підстав для задоволення позову про витребування у добросовісного набувача ОСОБА_5 домоволодіння АДРЕСА_1 відповідно до ст.. 388 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином з огляду на зазначені нормі закону відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001051 за ознаками ч. 1 ст. 358 КК України, щодо невстановленої особи ( а. с. 95) не можуть бути підставою для витребування майна.

Суд, розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно, неупереджено, в межах заявлених вимог, приймаючи до уваги, що позивачем не було надано доказів порушення його прав , дійшов обґрунтованого висновку відсутності правових підстав у вимогах позивача, у зв'язку з чим вони задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги залишені без задоволення, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст.. 88 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 4-8, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. А. Курганникова