Провадження №2/756/4867/17
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

15 вересня 2017 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Н.О. Яценко, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заяву необхідно залишити без руху у зв'язку з порушенням вимог ст.119 ЦПК України, а саме:

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Позивачем не визначено ціну позову.

Окрім того пункт 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України зазначає, що позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Позивач звернулася з позовними вимогамипро визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, а саме на 1/ 2 частину квартир, які розташовані в Оболонському, Печерському та Шевченківському районах міста Києва. Також позивач просить визнати її права власності на: 1/ 2 частини квартири, що розташована в м. Біла Церква в Київській області; 1/ 2 гаражного боксу в Голосіївському районі м. Києва; 1/ 2 частин будинків, які знаходяться відповідно в Броварському районі та Бориспільському районі Київської області.

Згідно ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Пунктом 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від №3 від 01.03.2013 про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ зазначено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до п. 43 вищезазначеної Постанови якщо пред'явлено позов про право власності на кілька жилих приміщень (квартир), розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадкового майна, яке складається з кількох квартир (об'єктів нерухомості) у різних місцевостях, тобто вимоги, для кожної з яких частиною першою статті 114 ЦПК встановлено виключну підсудність, то позов пред'являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору є квартири, будинки та гаражний бокс, які розташовані в різних районах м. Києва та Київської області.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що основна частина нерухомого майна знаходиться в Оболонському районі м. Києва, що стало підставою для звернення за підсудністю саме до Оболонського районного суду м. Києва. Тому для визначення підсудності за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях, позивачу необхідно зазначити докази ринкової вартості всього нерухомого майна, на яке вона просить визнати право власності.

До того ж згідно ст. 7 ЦПК України мова цивільного судочинства визначається статтею 14 Закону України «Про засади державної мовної політики».

Згідно ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про засади державної мовної політики» судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою.

Частиною 3 ст. 14 ЗУ «Про засади державної мовної політики» передбачено, що сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

Статтею 10 Конституції України передбачено, що державною мовою в Україні є українська мова.

Судом встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання права власності викладена не на державній мові.

Відповідно до ст.121 ЦПК України позовна заява подана без додержання вимог викладених в ст.ст. 119, 120 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів, з дня отримання позивачем ухвали.

Суд вважає за необхідне надати позивачу строк для усунення недоліків заяви протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Керуючись 10 Конституції України, ст. 14 ЗУ «Про засади державної мовної політики», ст.ст. 7, 114, 119, 120, 121 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання права власності - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків заяви протягом п'яти днів з дня отримання копії даної ували.

В разі невиконання ували суду в зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути позивачу разом з усіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.О. Яценко