Справа № 162/401/17 Головуючий у 1 інстанції: Гладіч Н.І.
Провадження № 22-ц/773/1217/17 Категорія: 54 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Русинчука М.М.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представників відповідачів - Куха В.І., Токар Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Любешівської районної державної адміністрації, Судченського дошкільного навчального закладу "Дзвіночок" про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою відповідача Судченського дошкільного навчального закладу "Дзвіночок" на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 25 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 25 липня 2017 року позов ОСОБА_1 до відділу освіти Любешівської районної державної адміністрації та Судченського дошкільного навчального закладу "Дзвіночок" про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітку за період вимушеного прогулу задоволений.

Ухвалено визнати протиправним та скасувати наказ № 06-трк від 18.04.2017 року завідувача Судченського дошкільного навчального закладу „Дзвіночок" Токар Надії Степанівни про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника вихователя Судченського дошкільного навчального закладу „Дзвіночок".

Поновити ОСОБА_1 на роботі в Судченському дошкільному навчальному закладі „Дзвіночок" помічником вихователя.

Стягнути з відділу освіти Любешівської районної державної адміністрації Волинської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.04.2017 року по 25.07.2017 року в сумі 6088 (шість тисяч вісімдесят вісім) гривень 17 копійок, без врахування податків та обов'язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати.

Стягнути з відділу освіти Любешівської районної державної адміністрації Волинської області та Судченського дошкільного навчального закладу „Дзвіночок" з кожного на користь держави по 320 (триста двадцять) гривень судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач Судченський дошкільний навчальний заклад "Дзвіночок", покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 05.05.2003 року була прийнята на роботу в Судченський дошкільний навчальний заклад "Дзвіночок" на посаду помічника вихователя відповідно до наказу № 3-к від 05.05.2003 року. 18.04.2017 року позивача звільнено з роботи у зв'язку із скороченням чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Скорочення чисельності або штату працівників у Судченському дошкільному навчальному закладі "Дзвіночок" пов'язане з оптимізацією чисельності працівників у відповідності до визначеного фонду оплати праці у 2017 році. Наведене стверджується наказами відділу освіти Любешівської РДА № 337-к від 11.11.2015 року, № 23 від 25.01.2017 року, №04/1.7-од від 02.02.2017 року.

Судом також встановлено, що відповідачем дотримано вимоги закону щодо попередження позивача про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Так, позивача 02.02.2017 року було повідомлено про заплановане вивільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України та про відсутність вакантних посад на дату такого попередження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Крім того, статтею 141 КЗпП України встановлено, що обов'язок неухильного додержання законодавства про працю лежить на власнику або уповноваженому ним органу.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів", суди, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п.п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Судом встановлено, що згода профспілкового органу на звільнення ОСОБА_1 була отримана 18.04.2017 року.

Згідно з ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Із вищевказаної норми випливає, що переважне право на залишення на роботі визначається шляхом порівняння продуктивності праці та кваліфікації працівників. Порівняння продуктивності праці та кваліфікації працівників можливе у випадках скорочення однієї з декількох рівнозначних посад.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем не було враховано переважного права позивача на залишення на роботі, а саме: більш високу кваліфікацію ОСОБА_1 порівняно з іншими працівниками, не взято до уваги те, що вона має базову вищу освіту, не враховано, що ОСОБА_1 неодноразово тимчасово виконувала обов'язки більш кваліфікованих працівників, зокрема, працювала вихователем даного дошкільного навчального закладу в періоди відсутності основного працівника, в період з 01.04.2012 року на посаді вихователя 0,65 ставки з оплатою згідно 8 тарифного розряду, та з 12.01.2015 року - 0,75 ставки на посаді помічника вихователя, в порівнянні з працівником, яка працювала на 0,5 ставки.

Наведене стверджується оглянутими судом наказами Судченського дошкільного навчального закладу "Дзвіночок", копією трудової книжки ОСОБА_1, і не оспорюється представниками відповідачів.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, встановивши, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог ст. 42 КЗпП України, а саме: відповідачем не враховано переважне право ОСОБА_1 на залишення її на роботі, як працівника з більш високою кваліфікацією в порівнянні з іншими помічниками вихователя, прийшов до правильного висновку про поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розмір середьоного заробітку за час вимушеного прогулу обчислений судом відповідно до вимог трудового законодавства та відповідачем в апеляційній скарзі не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необґрунтовано прийшов до висновку щодо визначення більш високої кваліфікації ОСОБА_1 в порівнянні з іншими помічниками вихователя ОСОБА_5 та ОСОБА_6, прийнявши до уваги тимчасове виконання позивачем обов'язків вихователя на період відсутності основного працівника, оскільки тимчасове зайняття посади вихователя не може свідчити про наявність вищої кваліфікації не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до робочої інструкції помічника вихователя дошкільного навчального закладу, на посаду помічника вихователя призначається особа, яка має середню освіту(без вимог до стажу роботи). На посаду педагогічного працівника навчального закладу призначається особа, яка має відповідну вищу педагогічну освіту. З матеріалів справи вбачається, що, що ОСОБА_1 працювала в Судченському дошкільному навчальному закладі "Дзвіночок" з 1991 року по 1999 рік на посаді вихователя та була звільнена з роботи у зв'язку із припиненням роботи дошкільного навчального закладу «Дзвіночок». 05.05.2003 року після відновлення роботи зазначеного навчального закладу, знову була прийнята на посаду помічника вихователя в даний навчальний заклад та виконувала обов'язки вихователя в період відсутності основного працівника з 30.05.2003 року по 21.11.2004 рік та з 13.10.2011 року по 12.01.2015 року(а.с. 10-14). Отже, позивач тривалий час працювала вихователем дошкільного навчального закладу, які підлягають обов'язковій атестації.

А тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 має більш високу кваліфікацію в порівнянні з іншими помічниками вихователя.

Крім того, представник відповідача зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що рівень кваліфікації і продуктивність праці помічників вихователів ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підлягали звільненню, були однакові, проте не наводить критеріїв кваліфікації з яких виходив відповідач надаючи переважне право на залишення на роботі ОСОБА_5 та ОСОБА_7.

У відповідності до протоколу засідання комісії про переважне право для залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження щодо звільнення із врахуванням зазначених підстав у наданні переваги на залишення на роботі комісія визначає переважне право для залишення на роботі ОСОБА_6 - перебування на утриманні дочки, яка навчається в інтернатурі (відповідно до довідки № 1268 від 11.04.2017 терміном з 01.08.2015 р. по 31.07.2017 р.(а.с. 140)), ОСОБА_5 - відсутність стажу роботи для повної пенсії (а.с. 146).

Разом з тим вказує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 здобули рівнозначну базову вищу освіту за спеціальністю «Промислове та цивільне будівництво» з кваліфікацією «технік-будівельник, майстер виробничого навчання», а ОСОБА_6 - базову середню освіту «Ткач на СТБ», присвоєно п'ятий розряд ткача.

Наведені обставини свідчать про, відсутність переважного права на залишення на роботі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перед ОСОБА_1. Відповідачами не доведено факту більш високої кваліфікації та продуктивності праці працівників, які не були вивільнені порівняно із ОСОБА_1, а також наявність переваг в залишенні на роботі відповідно до ч. 2 ст. 42 КЗпП України у ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Отже, доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, оскільки є власним тлумаченням норм чинного законодавства та обставин справи, які були предметом дослідження судом першої інстанції і суд дав їм правильну оцінку.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача Судченського дошкільного навчального закладу "Дзвіночок" відхилити, а рішення Любешівського районного суду Волинської області від 25 липня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді