Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"06" вересня 2017 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В., при секретарі Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та немайнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 15 травня 2017 року приблизно о 12 годині він, керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_1, зупинився на парковці біля магазину «Щирий Кум» по вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 5 в м. Маріуполі, в цей момент автомобіль НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_2, рухаючись заднім ходом та виїжджаючи з парковки, здійснив зіткнення з автомобілем позивача, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На місце ДТП були викликані працівники поліції, які опитали учасників пригоди. Однак, ОСОБА_2, визнаючи свою провину, запропонував оформити ДТП за допомогою європротоколу. Після цього сторони направились до страхової компанії, де зясувалося, що дія страхового полісу відповідача не розповсюджується на вказану ДТП, адже ОСОБА_2 керував автомобілем, який йому не належить. У звязку із цим відповідач запропонував скласти розписку, в якій зобовязався відшкодувати ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану ним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 2000 грн., протягом трьох днів, тобто до 18 травня 2017 року. Однак, після спливу цього строку шкода відповідачем так і не була відшкодована, на телефонні дзвінки ОСОБА_2 не відповідає. Через ситуацію, що склалася, життя позивача ускладнилось, зважаючи на низку хвороб, якими він страждає, ОСОБА_1 відчуває постійний стрес та моральні страждання, а тому вважав, що діями ОСОБА_2 йому також було заподіяно немайнову шкоду, розмір якої він оцінив у 4000 грн. На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 2000 грн., немайнову шкоду у сумі 4000 грн., а також покласти на відповідача витрати, повязані зі сплатою судового збору.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 травня 2017 року приблизно о 12 годині на парковці біля магазину «Щирий Кум» по вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 5 в м. Маріуполі відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Daewoo Lanos» державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, та «ВАЗ 21070 ЗНГ», державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2, які відмовились від оформлення матеріалів ДТП та вирішили оформити дану пригоду за допомогою євро протоколу, що також підтверджується повідомленням Управління патрульної поліції в м. Маріуполі від 26.07.2017 року та рапортом інспектора роти № 4 БУПП в м. Маріуполі.

Автомобіль «Daewoo Lanos TF696 ЗНГ» державний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу серія САК 109270.

Згідно письмових пояснень наданих 15 травня 2017 року на місці ДТП працівникам поліції ОСОБА_2 визнав свою провину у дорожньо-транспортній пригоді за його участю. Також вказав, що відмовляється від оформлення матеріалів ДТП працівниками патрульної поліції, оскільки з водієм іншого транспортного засобу вирішили оформити пригоду за допомогою європротоколу.

Цей факт також не заперечував ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях.

В матеріалах справи мається власноруч складена відповідачем ОСОБА_2 розписка від 15 травня 2017 року, в якій останній зобовязався протягом трьох днів відшкодувати ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 2000,00 гривень, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, в установлений термін майнова шкода відповідачем відшкодована не була.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З урахуванням того, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 визнав свою винуватість у вчиненому ДТП та заподіянні шкоди транспортному засобу позивача на суму 2000 грн., тому на нього покладається відповідальність за спричинену майнову шкоду саме у цьому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 ЦК України, яка передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. (ч.1 ст. 212 ЦПК України).

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності до положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Так, сторонами була узгоджена сума відшкодування збитків, завданих діями ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 2000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Статтею 11 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, який полягає в тому, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог.

Враховуючи вказані положення та встановлені обставини, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача майнової шкоди в сумі 2000 грн.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, зокрема, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно статті ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З урахуванням наведеного суд вважає, що позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу, була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна.

Враховуючи, що пошкоджений транспортний засіб, який слугував для позивача та його сімї необхідним засобом для пересування та влаштування особистого життя, після пошкодження за своїми технічними характеристиками був непридатний до використання, у звязку із тим, що відповідач в узгоджений термін не відшкодував завдані ним збитки, через що позивач був вимушений витрачати власні кошти, докладати додаткові зусилля для проведення ремонтних робіт і відновлення звичайного способу свого життя, тому суд вважає, що достатньою, справедливою та розумною компенсацією за завдану моральну шкоду його власнику буде грошова сума в розмірі 2000,00 грн.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 640,00 грн., то у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 16, 22, 23, 1167, 1188, 1192 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та немайнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_5 в рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти в сумі 2000,00 (дві тисячі) гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 2000,00 (дві тисячі) гривень, та судові витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 640,00 (шістсот сорок) гривень, а всього 4640,00 (чотири тисячі шістсот сорок) гривень.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов