Справа № 603/586/17
Провадження № 2/603/268/2017
"15" вересня 2017 р. м.Монастириська
Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого - судді Іванчука В. М.
за участі секретаря судового засідання - Сандалюка О.В.
розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу
про визнання втрати права на користування жилим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2, про визнання останньої такою, що втратила право користування житлом, що розташоване за адресою АДРЕСА_1.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить йому згідно договору дарування. В даному будинку крім нього зареєстрована колишня його дружина - ОСОБА_2.
Більше року відповідач не проживає у вказаному житловому приміщенні.
Крім цього позивач посилається на ст. 405 ЦК України згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, суду подав заяву про розгляд позову в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялась за останнім відомим місцем свого проживання (реєстрації), про день, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, заперечення проти позову та клопотання про відкладення справи чи розгляду справи у її відсутності суду не подала.
Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів з винесенням заочного рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1, що підтверджується Договором дарування від 25.01.2006 року серії НОМЕР_1 та зареєстровано в реєстрі за №184.
Згідно з наданої Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області суду інформації вбачається, що в вищевказаному житловому будинку зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 12.04.2011 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.
Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Підставою звернення ОСОБА_1 з позовом про визнання втрати ОСОБА_2 права на користування житлом є її відсутність протягом року за місцем реєстрації.
Факт відсутності ОСОБА_2 за місцем реєстрації, АДРЕСА_1, підтверджується Актом обстеження будинковолодіння від 06.09.2017 року, затвердженого В.о.міського голови Іванців В.Д. і згідно якого комісією в складі голови комісії, заступника міського голови Гладиша А.С., секретаря виконкому (керуючого справами) Батога В.І., головного спеціаліста-юристконсульта міської ради Мариняк Д.М., при проведенні обстеження місця реєстрації ОСОБА_2 по АДРЕСА_1, встановлено, що остання на даний час у вказаному житловому будинку не проживає. Також в даному акті зазначено, що сусіди ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили, що ОСОБА_2 не проживає за вищевказаною адресою протягом останніх семи років (про що надали розписки).
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.
А тому аналізуючи вищевказане суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач протягом останніх семи років не користується житловим приміщенням (будинком), що по АДРЕСА_1, який належить на праві власності позивачу, обов'язки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що відповідача слід визнати такою, що втратила право користування вказаним житлом.
Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 60, 130, 174, 175, 209, 213, 215 ЦПК України, ст. 317, 391 ЦК України, 72 ЖК України, суд,, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання втрати права користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом, яке належить на праві власності ОСОБА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. М. Іванчук