Справа № 161/6971/17
Провадження № 2/161/2522/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 серпня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі Бортнюку А.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до голови об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Молоді 1» ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до голови об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Молоді 1» ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є співвласником вбудованого нежитлового приміщення фото центру «Єврофото» за адресою: м. Луцьк, пр. Молоді, 1.

Вказує, що 12.04.2017 року о 10.53 год. було перервано електропостачання до вищевказаного приміщення, однак загальне електропостачання будинку по пр. Молоді, 1 було присутнє.

Зазначає, що з метою перевірки напівавтомату, який знаходиться в електрощитовій вказаного будинку, на дверях виявив додатковий замок. На його дзвінок про надання доступу до електрощитової будинку, голова ОСББ ОСОБА_2 відповів відмовою.

У звязку з чим, просить усунути перешкоди у здійсненні ним права користування спільною сумісною власністю шляхом надання ключів від вказаного приміщення для виготовлення дублікатів, зобовязати відповідача не чинити перешкоди у користуванні спільною сумісною власністю та забезпечити вільний доступ до даного приміщення. Крім того, стягнути з відповідача на його користь 10000,00 грн. матеріальних збитків та 10000,00 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги збільшив та просив стягнути з відповідача на його користь 30000 грн. матеріальної та 30000 грн. моральної шкоди. В решті позов підтримав з підстав, викладених у заяві та просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 224 ЦПК України.

Водночас, відповідач подав суду письмові заперечення, згідно яких просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши представлені письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником нежилого приміщення, площею 134.3 кв.м. в м. Луцьку по пр. Молоді, 1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 7).

Із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_2 є керівником ОСББ «Молоді, 1» (а.с. ).

Так, частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В частині 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України, та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, а саме право особи на безперешкодне користування, володіння і розпорядження своїм майном, право на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ст. 355 ЦК України).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (статті 368 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх власників.

Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 ( справа №1-2/2004) визначено, що відповідно до Конституції України всі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Правова характеристика спільного майна власників квартир конкретизована у обєднання співвласників багатоквартирного будинку».

Стаття 1 цього визначає поняття допоміжних приміщень та нежитлових приміщень. Допоміжне приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Нежиле приміщення це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством.

Отже, електрощитова, яка розташована в будинку за адресою: м. Луцьк, пр. Молоді, 1 є об'єктом спільної сумісної власності власників квартир даного будинку й відповідно до вимог ст. 369 ЦК України співвласники даного майна володіють, користуються та розпоряджаються ним за спільною згодою, якщо між ними не встановлено домовленостей.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Із постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року слідує, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із наступного.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Як було встановлено судом, голова ОСББ «Молоді 1» ОСОБА_2 порушує права ОСОБА_1 на вільне користуванням ним електрощитовою, що також підтверджується відповідним повідомленням Луцької міської філії ПрАТ «Волиньобленерго» від 26.04.2017 року (а.с. 13).

Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що права позивача як співвласника порушені, так як останній не має доступу до електрощитової, що розташована у будинку по пр. Молоді, 1 в м. Луцьку, то позов в цій частині підлягає до задоволення та слід зобовязати відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні спільною сумісною власністю та забезпечити вільний доступ у дане приміщення.

Крім цього, підлягають до часткового задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем моральної шкоди з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Судом встановлено, що позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягала в порушенні його права власності, докладення зусиль для відновлення порушеного права, а тому суд вважає, що у відшкодування моральної шкоди з урахуванням принципу розумності і справедливості, слід стягнути з відповідача 500 грн.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки суду не представлено доказів, які б вказували на заподіяння відповідачем матеріальних збитків та не доведено їх понесення.

Крім цього, у задоволенні вимоги щодо усунення перешкоди у здійсненні права користування спільною сумісною власністю шляхом надання ключів від вказаного приміщення для виготовлення дублікатів також слід відмовити, так як заявлена вимога охоплюється задоволеними вимогами та є їх невідємною складовою.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 640,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 88, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст. 23, 316, 319, 321, 358, 369, 382, 391, 1166, 1167 ЦК України, ст. 41 Конституції України, постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати голову обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Молоді 1» ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні спільною сумісною власністю та забезпечити вільний доступ до електрощитової, що розташована в будинку по пр. Молоді, 1 в м. Луцьку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 (пятсот) грн. у відшкодування моральної шкоди та 640 (шістсот сорок) грн.. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк