Справа № 126/29/17 Провадження № 22-ц/772/2047/2017Головуючий в суді першої інстанції Рудь О. Г.
Категорія 41Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого - судді Панасюка О.С., суддів Супруна В.В., Кучевського П.В., з участю секретаря судового засідання Ліннік Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до редакції районної газети «Бершадський край», ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 15 червня 2017 року, -

встановила:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом вказуючи, що 10 червня 2016 року редакція районної газети «Бершадський край» (яку у червні 2017 року було перереєстровано як Приватне підприємство редакція газети «Бершадський край», далі ПП РГ «Бершадський край») опублікувала статтю міського голови ОСОБА_3 під назвою «Замість позиції - амбіції…», поширена у якій інформація не відповідає дійсності, порушує і ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію як депутата Бершадської міської ради Вінницької області та депутатської групи, яку він очолює.

З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив визнати недостовірною таку інформацію: «Також за рішенням сесії міської ради, ПАТ «Рошен», балансоутримувачу очисних споруд, до яких приймались каналізаційні стоки від багатоквартирного житлового фонду міста, відмовлено у розрахунках за надані послуги.» та «…за уточненими даними ЖКГ, витрати вугілля по котельні, яка по вул. Героїв України, не 7 тон, а тільки 4,6 тони, трохи більше по котельні по вул. Шевченка - в розрахунку на одну квартиру.». Зобов'язати ПП РГ «Бершадський край» та ОСОБА_3 спростувати зазначені відомості шляхом опублікування рішення суду в газеті «Бершадський край» та офіційного вибачення в десятиденний строк з часу набрання рішенням суду законної сили тим самим шрифтом як і спростовуване повідомлення, на тому ж місці шпальти газети під рубрикою «Спростування».

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 15 червня 2017 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 10 червня 2016 року в газеті «Бершадський край» опубліковано статтю Бершадського міського голови ОСОБА_3 «Замість позиції - амбіції…», в якій, зокрема зазначалось «Також за рішенням сесії міської ради, ПАТ «Рошен», балансоутримувачу очисних споруд, до яких приймались каналізаційні стоки від багатоквартирного житлового фонду міста, відмовлено у розрахунках за надані послуги.» та «…за уточненими даними ЖКГ, витрати вугілля по котельні, яка по вул. Героїв України, не 7 тон, а тільки 4,6 тони, трохи більше по котельні по вул. Шевченка - в розрахунку на одну квартиру.» (а. с. 9).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Як роз'яснено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

У разі поширення недостовірної інформації, що порушує особисті немайнові права юридичної особи або її структурного підрозділу, позов вправі пред'явити орган цієї юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

П. 14 ч. 5 ст. 42 цього Закону повноваження щодо представництва сільської селищної, міської ради у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства покладаються на голову відповідної ради.

Виключний перелік повноважень депутата міської ради визначено ст. 49 зазначеного Закону, однак права депутата на звернення до суду за захистом прав та інтересів відповідної радим ця норма не передбачає.

Отже, оскільки інформація, спростування якої вимагає ОСОБА_2, стосується діяльності Бершадської міської ради Вінницької області як органу місцевого самоврядування та юридичної особи - КП «Бершадське ЖКГ», а не його особисто як фізичної особи чи депутата ради, то право на звернення до суду із таким позовом належить виключно раді в особі її голови та КП «Бершадське ЖКГ» в особі його органу управління.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у статті «Замість позиції - амбіції…» п'ять разів згадується прізвище позивача і шість разів - депутатська група, яку він очолює, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень; оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири); оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості; якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку; якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч. 1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

У п. 5 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що відповідно до ст. ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію.

Згідно із ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року (заява № 72713/01) у справі «Українська Прес-Група проти України» зазначено: «39. Суд нагадує, що відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції сфера для обмеження політичних висловлювань чи дебатів щодо питань, які становлять загальний інтерес, є дуже малою. Крім того, межа допустимої критики щодо

політика, який виступає у своїй публічній якості, є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо відкриває кожне своє слово та вчинок для ретельної уваги журналістів та всього суспільства і тому має виявляти більшу терпимість. Звичайно, право на захист репутації поширюється і на політиків, навіть коли вони виступають не як політики, проте вимоги такого захисту мають бути збалансовані з інтересами суспільства до відкритої дискусії з політичних питань (рішення у справі Lingens v. Austria, від 08 липня 1986 року). « 41. У своїй практиці суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікованою Законом України від 17липня 1997 року № 475/97-ВР).» 42. Однак, навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя».

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача - автора оспорюваної статті, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Зі змісту статті видно, що вона містить саме критичну оцінку діяльності очолюваної ОСОБА_2 депутатської групи і є вираженням суб'єктивної думки автора, при цьому ті її частини, де безпосередньо згадується позивач виходять за межі позовних вимог і, виходячи із встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, не підлягають дослідженню та оцінці судом у цій справі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, ч. 1 ст. 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, отже суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у ст. ст. 16, 277 ЦК України.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін; скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог; змінити рішення; постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі залишення заяви без розгляду.

Відтак, клопотання ОСОБА_2, викладене у прохальній частині апеляційної скарги, про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції виходить за межі повноважень апеляційного суду за наслідками розгляду скарги на рішення суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/ О.С. Панасюк

Судді: /підпис/ В.В. Сопрун

/підпис/ П.В. Кучевський

Згідно з оригіналом О.С. Панасюк