АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3101/17 Головуючий 1 інст. - Ніколаєнко І.В.
Справа № 640/572/16-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» серпня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретарів: Каюкова Ю.В., Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1. В обґрунтування свого позову посилалася на те, що з вересня 2006 року по лютий 2015 року вона з ОСОБА_1 перебувала у фактичних шлюбних відносинах та проживала разом з ним у квартирі, що належить їй на праві власності за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначила, що увесь цей час вони разом вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки, спільний сімейний бюджет.

Вказала, що у липні 2009 року ОСОБА_1 розірвав шлюб із колишньою дружиною ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_4

Зазначила, що ОСОБА_1 постійного місця роботи не мав, але надавав послуги з перевезення, використовуючи належний їй автомобіль марки Daewoo Lanos TF69Y 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який вона придбала 04 березня 2008 року за 62600,00 грн. Частину коштів, а саме 32600,00 грн. на придбання цього автомобілю вона отримала в кредит у АКІБ «УкрСиббанк», а решту 30000,00 грн. їй надали її батьки. Право власності на автомобіль було зареєстровано на її ім'я, а ОСОБА_1 вона надала право користування ним. Кредитні кошти сплачені нею в повному обсязі у період з 06 березня 2008 року по 26 лютого 2009 року.

Вказала, що влітку 2014 року ОСОБА_1 запропонував їй продати належний їй автомобіль та купити інший.

06 серпня 2014 року вона продала автомобіль Daewoo Lanos TF69Y 2008 року випуску, а 08 серпня 2014 року вони придбали автомобіль марки КІА Magentis 2008 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2, але право власності на нього зареєстрували вже на ім'я ОСОБА_1, оскільки останній переконав її зареєструвати автомобіль на його ім'я у зв'язку з можливою необхідністю виїзду на автомобілі за межі України.

Зазначила, що кошти на придбання нового автомобіля, а також на обладнання у подальшому автомобіля системою ГБО, новою авто-сигналізацією, придбання додаткового комплекту шин та ін. були отримані за рахунок продажу належного їй автомобіля та зняття нею заощаджень із банківських рахунків.

Вказала, що у лютому 2015 року ОСОБА_1 пішов із сім'ї , залишивши її з їхньою дочкою наодинці, при цьому забравши автомобіль та фактично позбавив її усіх заощаджень. Матеріальну допомогу на утримання дочки не надає, що змусило її звернутись до суду з позовом про стягнення з нього аліментів. Спочатку ОСОБА_1 обіцяв віддати грошові кошти хоча б у розмірі половини вартості автомобіля, а згодом почав заперечувати проти будь-яких її прав співвласника.

Просила встановити факт її проживання із ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 2009 року до лютого 2015 року; визнати автомобіль марки КІА модель Magentis 2008 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2 спільним сумісним майном її та ОСОБА_1

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено, встановлено факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 2009 року до лютого 2015 року; визнано автомобіль марки КІА Magentis 2008 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2 спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_1; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1351,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що у травні 2008 року він продав свій автомобіль ВАЗ 21099, 1994 року випуску, а виручені за нього кошти в розмірі 36000,00 грн. віддав позивачу для дострокового погашення кредиту; що він сумлінно ставився до обов'язків батька, чоловіком позивачу він ніколи не був, а проживав у її квартирі в іншій від неї кімнаті; що з листопада 2013 року по листопад 2014 року він проживав в орендованій квартирі з ОСОБА_5 за іншою адресою: АДРЕСА_2, а з кінця листопада 2014 року він проживає у приватному будинку на території Вільхівської сільської ради; що 23 липня 2014 року він написав заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар 92 ПЛЮС», де працював водієм, щодо надання йому фінансової допомоги на зворотній основі та 25 липня 2014 року між ними укладено угоду, на підставі якої з каси товариства йому видано 100000,00 грн. на придбання автомобілю марки КІА Magentis 2008 року випуску; що судом безпідставно були задоволені клопотання позивача щодо витребування документів, оскільки вони не мають значення для вирішення справи по суті.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Встановлюючи факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 2009 року до лютого 2015 року та визнаючи автомобіль спільною сумісною власністю сторін, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з обставин справи та вимог закону.

Пунктом 5 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з вересня 2006 року по лютий 2015 року сторони проживали за адресою: АДРЕСА_1. У липні 2009 року ОСОБА_1 розірвав шлюб із колишньою дружиною ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_4

08 серпня 2014 року сторони за спільні кошти придбали автомобіль марки КІА Magentis 2008 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року із змінами та доповненнями, згідно якої домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов'язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов'язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановленні цього факту важливе значення має з'ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім'єю спрямоване на довготривалі відносини.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям; що якщо заявники прожили спільно близько 15 років, вони складають сім'ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв'язок існує поза шлюбом.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами у зазначений період існували довготривалі відносини, притаманні подружжю, а саме наявність спільної дитини, проживання в одній квартирі, купівля - продаж за спільні кошти транспортних засобів.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що він чоловіком позивачу ніколи не був, а проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 в іншій від неї кімнаті; з листопада 2013 року по листопад 2014 року він проживав в орендованій квартирі з ОСОБА_5 за іншою адресою: АДРЕСА_2; з кінця листопада 2014 року він проживає у приватному будинку на території Вільхівської сільської ради є безпідставними, оскільки крім пояснень ОСОБА_1 будь - якими доказами не підтверджуються. Навпаки, матеріали справи свідчать про те, що за адресою: АДРЕСА_2 ордеру на цю квартиру взагалі не видавалось; договір оренди, на який посилався ОСОБА_1 у відповідному органі не зареєстровано.

Статтею 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Посилання ОСОБА_1 на те, що спірний автомобіль він придбав за грошові кошти, які надало йому Товариство з обмеженою відповідальністю «Пульсар 92 ПЛЮС», яке перейменовано в Товариство з обмеженою відповідальністю «Геронтісса І К» є безпідставними, оскільки доказів щодо цього матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано. Навпаки, із матеріалів справи (документів податкового обліку 1-ДФ з 2 кварталу 2014 року по 4 квартал 2015 року, відомостей Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо сплати загальнообов'язкових внесків ОСОБА_1, даних з Харківського міського центру зайнятості, (а. с. 189 - 274, т. 1, 39 - 54, т. 2) вбачається, що в спірний період ОСОБА_1 на цьому товаристві не працював. Будь - яких доказів того, що ОСОБА_1 отримав грошові кошти від товариства не надано. До бухгалтерської довідки, яка підписана директором ОСОБА_6 щодо надання ОСОБА_1 100 000, 00 грн. судова колегія відноситься критично, як і до наказів про призначення ОСОБА_1 на посаду водія в зазначений період, оскільки вони спростовується офіційними документами, які наведені вище.

Доводи ОСОБА_1 щодо постановлення окремої ухвали щодо представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7, виходячи з вимог ст.211 ЦПК України, є безпідставними і залишаються без задоволення.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не заперечував проти того, що разом з ОСОБА_2 він проживав в спірній квартирі, але в іншій кімнаті, його не проживання в подальшому в спірній квартирі з кінця 2014 року до лютого 2015 року будь - якими доказами ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не підтверджено, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись засад змагальності, забезпечивши сторонам можливість доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, надаючи витребуваним з відповідних органів письмовим доказам належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку щодо встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 2009 року до лютого 2015 року та визнання спірного автомобіля їх спільним сумісним майном.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, зведені до посилання на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку.

Даних, які б вказували на наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин згідно статті 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Питання щодо стягнення судового збору вирішено відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії