№ 336/1675/17
пр. № 2/336/1265/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

30 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Брагіній І.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6, про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, вказавши, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3П по 1/5 частці кожному. Рішенням суду був визначений порядок користування квартирою, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у користування виділено одну кімнату, відповідачам інші три кімнати, а коридор, комора, туалет, ванна кімната та кухня залишені у спільному користуванні сторін. Вказуючи, що відповідачі добровільно відмовляються пустити її у квартиру, а відповідач ОСОБА_3 змінив замки, тож їй чиняться перешкоди у користуванні належною їй власністю. По суті позовних вимог просить усунути перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні власністю квартирою № 32 по вул. Стефанова, 46 у м. Запоріжжя та вселити її в квартиру АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсягу. Позивач ОСОБА_5 в судовому засіданні 31.07.2017 року по суті позову пояснила, що фактично вона у квартирі АДРЕСА_3 не мешкає, виїхала звідти, оскільки вийшла заміж та на цей час мешкає постійно у житлі чоловіка, наміру мешкати у спірній квартирі не має. У квартирі АДРЕСА_3 мешкає постійно ОСОБА_4 разом із родиною, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у квартирі не мешкають, перешкод у користуванні позивачеві квартирою не чинять. Позивач пропонувала ОСОБА_4 викупити належні їй та її доньці ОСОБА_6 частки у квартирі, однак, ОСОБА_4 відмовився, вказуючи на відсутність коштів.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечував повністю, вказуючи, що дійсно у спірній квартирі мешкає разом зі своєю родиною, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у квартирі не мешкають. Жодних перешкод позивачеві у вселенні та проживанні у квартирі не чинилось та не чиниться зараз, оскільки позивачка вийшла заміж та переїхала мешкати до свого чоловіка, наміру проживати у квартирі вона не має, комунальних послуг не сплачує. Позивач пропонувала відповідачеві придбати належну їй частку у квартирі, однак, на цей час у нього немає відповідної суми коштів.

Відповідач ОСОБА_3 суду пояснив, що позов не визнає, оскільки у спірній квартирі він не мешкає, ОСОБА_5 перешкод у користуванні чи проживанні у квартирі ніколи не чинилось.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, вказуючи, що у спірній квартирі він не проживає, ОСОБА_5 перешкод у проживанні у квартирі не чиниться та не чинилось, позивач мешкає у свого чоловіка та наміру проживати у квартирі не має, а хоче лише продати належну їй частку. Також позивач неодноразово вказувала, що у разі якщо відповідачі не бажають придбати належну їй частку у праві власності на квартиру, тож вона вселить до своєї кімнати наймачів.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 до суду не з'явилась, про місце та час розгляду справи повідомлена в установленому порядку, звернулась до суду за заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує.

При вивченні письмових доказів судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 на праві спільної часткової власності належить п'яти особам: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/5 частці кожному (а.с. 5).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18.05.2016 року (а.с. 6-9). Встановлений порядок користування квартирою № 32 по вул. Стефанова, 46 у м. Запоріжжя, а саме у спільне користування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виділено кімнату площею 16,9 кв.м., ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у спільне користування виділено три кімнати площею 11 кв.м., 9.2 кв.м., 7.9. кв.м. У спільному користуванні усіх співвласників залишені коридор, комора, туалет, ванна кімната та кухня.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як вказує ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Водночас стаття 3 ЦПК України надає кожній особі право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, підставою для захисту прав в судовому порядку є їх порушення, оспорювання чи невизнання іншими особами.

Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ч. 1 ЦПК України зобовязує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін суд дійшов висновку, що позивачем не доведено створення з боку відповідачів будь-яких перешкод у користуванні їй належною їй на праві спільної часткової власності квартирою, а також створення перешкод у проживанні у квартирі.

Навпроти позивач самостійно підтвердила в судовому засіданні, що у квартирі не мешкає та мешкати там наміру немає, оскільки проживає разом з чоловіком в іншому житлі.

Позивачем не вказано в судовому засіданні та не надано жодного доказу того, що вона дійсно намагалась вселитися до квартири та їй створювались перешкоди у цьому.

Більш того, ані позивач, ані її представник не змогли пояснити суду підстави звернення з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які у квартирі фактично не мешкають, тож створювати будь-які перешкоди позивачі взагалі не мають можливості.

Статтею 386 ЦК України, на яку позивач посилалась як на підставу звернення з позовом, вказує, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Водночас з відповідними вимогами про встановлення заборони відповідачам вчиняти конкретні визначені дії або зобов'язання відповідачів вчинити такі дії позивач не вказувала, а лише просила усунути їй перешкоди у користуванні, володінні та розпорядження квартирою, не вказавши яким саме чином та які саме перешкоди належить усунути, та вселити її.

Фактично позиваючись до відповідачів ОСОБА_5 намагається спонукати їх до придбання належної їй частки у квартирі.

Водночас суд не повинен бути обєктом маніпулювання чи засобом здійснення впливу однієї особи на іншу з метою досягнення будь-якої мети.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що її право власності в частині користування чи проживання у спірній квартирі порушено відповідачами, які не заперечували проти проживання позивача у квартирі, а сама ОСОБА_5 вказала про те, що наміру мешкати у квартирі вона не має, тож такі права не можуть бути захищені в судовому порядку, адже на час звернення до суду з позовом та розгляду справи не є порушеними.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 57-60, 208, 209, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6, про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк