У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Іваненко Ю.Г., розглянувши касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» ‒ ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Возко», про визнання договору поруки припиненим,

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з цим позовом, обґрунтовуючи його тим, що між ним та Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» (далі - ПАТ «Діамантбанк») було укладено договір поруки від 30 липня 2013 року № 463/3, згідно з умовами якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання Публічним акціонерним товариством «Возко» (далі - ПАТ «Возко») взятих на себе зобов'язань, що випливають з договору кредитної лінії від 13 червня 2013 року № 463 в тому числі: повернути в термін до 12 червня 2014 року фактично отриманий кредит в межах відкритої з 13 червня 2013 року по 12 червня 2014 року кредитної лінії у розмірі 1 500 000 доларів США; сплатити проценти за користування кредитними коштами із розрахунку 11,5 % річних; сплатити комісії за внесення змін до кредитного договору; сплачувати можливі штрафні санкції.

Зазначає, що згідно з наявними у нього відомостями, шляхом укладення додаткових угод до кредитного договору протягом строку його дії неодноразово змінювалися суттєві умови кредитування, такі як розмір кредитної лінії, процентна ставка, ставка за порушення зобов'язання, строк кредитування, однак такі зміни ним не узгоджувались, до договору поруки не вносились, відповідні правочини між ним та відповідачем не укладалися.

Позивач вказує на те, що з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 6.4.) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Кредитним же договором, в редакції, погодженій з ним, та договором поруки строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 12 червня 2014 року.

Позивач вважає, що за таких обставин у ПАТ «Діамантбанк» право пред'явити вимогу до нього про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту виникло 13 червня 2014 року і таку вимогу, банк до нього протягом шести місяців з вказаної дати, тобто до 13 грудня 2014 року не пред'явив, а тому на його думку після спливу встановленого частиною четвертою статі 559 ЦК України шестимісячного строку договір поруки припинив свою дію в силу закону.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись приписами ст. 559 ЦК України позивач просив визнати припиненим договір поруки від 30 липня 2013 року № 463/3 укладений між ним та ПАТ «Діамантбанк».

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2017 року, позов задоволено.

Визнано припиненим договір поруки № 463/3 від 30.07.2013 року укладений між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк».

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дамантбанк» ‒ ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходили з того, що внаслідок укладення додаткових угод до договору кредитної лінії, які не були узгоджені з поручителем ОСОБА_3, збільшився обсяг відповідальності, що є підставою для припинення поруки.

Доводи касаційної скарги та зміст судових рішень не дають підстав для висновку, що судами було неправильно застосовано норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» ‒ ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Возко», про визнання договору поруки припиненим.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду

України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Ю.Г.Іваненко