Справа № 184/1305/17
Номер провадження 2/184/469/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2017м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

при секретарі Михайловій Т.В.,

розглянувши в м. Покров цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 по довіреності в інтересах ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» «про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним», -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати порушеним право ОСОБА_2 - споживача фінансових послуг банку; визнати недійсним Кредитний договір № 796726/ФЛ, укладений 24.03.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра»); застосувати наслідки визнання Кредитного договору недійсним, а саме: - визнати недійсним договір іпотеки № 796726/ФЛ-3 від 24.03.2008 року; - визнати недійсним Договір про внесення змін № 1 від 21.08.2013 року до Договору іпотеки № 796726/ФЛ-3; - визнати недійсним Договір про внесення змін № 3 від 19.09.2013 року до Договору іпотеки № 796726/ФЛ-3; визнати недійним Договір поруки №796726/ФЛ/П1 від 24.03.2008 року; - визнати недійсним Додатковий договір про внесення змін та доповнень № 1 від 21.08.2013 року до Договору поруки № 796726/ФЛ/П1 від 24.03.2008 року; - визнати недійсним Додатковий договір про внесення змін та доповнень № 796726/ФЛ/П1/3 від 19.09.2014 року до Договору поруки № 796726/ФЛ/П1 від 24.03.2008 року; - припинити обтяження предмета іпотеки: 4-х кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вилучивши з Державного реєстру іпотек запис з реєстраційним за № 2174, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження за реєстраційним № 61, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки за номером запису 2187086, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження за номером запису 2186851.

Представник позивача ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без участі їх представника за наявними в справі доказами.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені представником позивача вимоги обґрунтовані, знайшли свого підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.03.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») (надалі-Банк) було укладено кредитний договір № 796726/ФЛ (Надалі-Кредитний договір), за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредитні кошти в іноземній валюті у сумі 35896,72 доларів США, що становить 181278,44 грн. за курсом НБУ на день укладання Кредитного договору, з умовою їх повернення строком до 12.03.2033 року з відсотковою ставкою 12,99% річних. Позивач вважає, що Кредитний договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечить принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на погіршення становища споживача, що в свою чергу є підставою для визнання такого договору недійсним.

По-перше, несправедливими є наступні умови договору:

Пункт 4.2.6. Кредитного договору передбачає порядок перегляду відсоткової ставки за користування кредитними коштами відповідно до умов Договору в сторону збільшення. При цьому в разі незгоди Позичальника з новим розміром відсоткової ставки Банк має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій. Але умов, що регулюють питання зменшення відсоткової ставки, Кредитний договір не містить взагалі, що призводить до дисбалансу інтересів сторін.

Пункт 5.2 Кредитного договору передбачає право Банку вимагати від позичальника додаткової сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. На думку суду таке положення Кредитного договору ускладнює розрахунки між Сторонами, оскільки подвійна облікова ставка НБУ - це змінна величина, яка в різні періоду часу складала від 10 до 22% річних.

Пункт 5.3 Кредитного договору передбачає штраф у розмірі 10% від суми Кредиту.

Оскільки всі наведені пункти Кредитного договору регулюють питання розрахунків між Сторонами, їх несправедливі умови мають суттєве значення для висновку про несправедливість умов договору в цілому.

По-друге, при укладенні Кредитного договору банком були допущені порушення умов чинного (на той час) законодавства, а саме: зміст та умови кредитного договору були розроблені безпосередньо відповідальними працівниками банку, а тому, позичальник був позбавлений фактичної можливості вносити зміни до змісту кредитного договору, і при його укладенні мав можливість погодитись лише на ті умови, які були запропоновані йому банком щодо істотних умов договору та відсоткової ставки.

Відповідачем навмисно не дотримано та грубо порушено встановлені вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України для укладення оспорюваного виду кредитного договору, які визначені законом як істотні та є необхідні, зокрема, ч. 4 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, а саме:

1.Банк належно не виконав вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, а саме: не надав позичальнику повної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення Кредитного договору, забезпеченого іпотекою.

2.Навмисно приховав та невірно відобразив фактичні дані і відомості, відносно значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що обумовлена між сторонами кредитного договору та його розміру абсолютного подорожчання кредиту, які узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах.

3.У змісті оспорюваного кредитного договору, не встановив та не визначив для позичальника умови договору щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки.

4.Закон України «Про захист прав споживачів» має норми, що забороняють видавати кредити у валюті. «Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється», - ст. 11.

Відсутність в умовах спірного правочину вищезазначених застережень та домовленостей між сторонами кредитного договору, суттєво порушує баланс договірних правовідносин Позичальника, істотно знецінює вартість предмету іпотеки та значно погіршує становище Іпотекодавця йому на шкоду, що є недопустимим.

Враховуючи вимоги, викладені в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (із числа інших обов'язкових умов, що випливають із суті та умов договору), ці застереження мають бути визначені та розкриті Банком саме в змісті кредитного договору ще до укладення іпотечного договору, шляхом оприлюднення таких відомостей у письмовій формі.

Вищезазначені вимоги є визначеним законом істотними умовами кредитного договору, укладеного між позичальником і банком, а їх зміст та умови є такими, що можуть вплинути на рішення споживача про необхідність придбання послуги з надання кредиту та являються необхідними і обов'язковими для такого виду договорів.

З аналізу матеріалів Кредитного договору про надання споживчого Кредиту встановлено, що в їх змісті відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме:

-не встановлено умов надання кредиту, зокрема про можливе настання валютних ризиків для позичальника;

-не встановлено, не розкрито та є відсутніми обов'язкові умови щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі, ще до укладення цього договору;

-не встановлено інфляційного застереження та відсутні належні дані і відомості, відносно досягнутої домовленості, про розрахунки індексації інфляційних витрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості;

-не надано у письмовому вигляді інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішення уповноваженого органом банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів, чим порушено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ за № 168 від 10.05.2007 року.

У відповідності до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідним и для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір є неукладеним (не відбувся), коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо б однієї його істотної умови, передбачених законодавцем.

Отже, оскільки вищевказані обов'язкові відомості не були встановлені та не розкриті відповідачем в кредитному договорі, можна дійти до обґрунтованого та належного висновку про те, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем. Вказаний договір містить несправедливі умови.

Абсолютне значення подорожчання кредиту (тобто фактична сума переплати за кредитом) за Кредитним договором згідно з Графіком погашення кредиту № 798726/ФЛ від 24.03.2008 року, складає 94938,96 доларів США.

При виконання розрахунку в національній валюті з урахуванням курсу НБУ по відношенню гривні до долара США, сума абсолютного значення подорожчання кредиту становить:

-на момент укладання Кредитного договору - 298163,31 грн. (59042,24 доларів США*5,05);

-на момент подання позову - 1 509 869,49 грн. (59042,24 доларів США*25,5727).

Даний показник в 5 разів більше, ніж встановлено кредитним договором

Умовами кредитного договору в порушення п. 3.8 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» споживача не попереджено про відповідальність за валютні ризики під час виконання зобов'язань.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 203, 215, 230, 548 ЦК України, можна дійти висновку про те, що під час підписання кредитного договору між сторонами, позивач був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки.

А тому волевиявлення позивача на укладання кредитного договору у вигляді та розмірах, зазначених у кредитному договору, суперечили його волевиявленню на його укладання саме на таких умовах.

Відповідач скористався тим, що позивачу об'єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті.

Згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману , якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено: «Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними».

Частиною 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Суд вважає, що Банк приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості.

Розділом 2 Кредитного договору визначено умови забезпечення кредиту. Так, в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором Банком приймається: - застава нерухомості-квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 (21.08.2013 року також було укладено Договір про внесення змін № 1 до Договору іпотеки №796726/ФЛ-3, крім того 19.09.2014 року також було укладено Договір про внесення змін № 3 до Договору іпотеки № 796726/ФЛ-3); - порукою ОСОБА_3 (21.08.2013 року також було укладено Додатковий договір про внесення змін та доповнень № 1 до Договору поруки №796726/ФЛ/П1 від 24.03.2008 року, крім того 19.09.2014 року було укладено Додатковий договір про внесення змін та доповнень № 796726/ФЛ/П1/3 до Договору поруки № 796726/ФЛ/П1 від 24.03.2008 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо застосувати дану норму до кредитних правовідносин, то у такому випадку позичальник зобов'язується повернути кредитодавцю тіло кредиту. В цей же час кредитодавець має повернути боржникові усю суму сплачених ним відсотків за кредитом.

Наслідком визнання кредитного договору недійсним є також недійсність договору застави чи поруки, адже, відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення.

Отже, недійсність кредитного договору спричиняє недійсність договору застави (чи іпотеки) чи договору поруки, які укладалися з метою забезпечення виконання кредитного договору, і як наслідок, кредитодавець повинен повернути предмет застави позичальникові.

За період від підписання Кредитного договору до моменту подання позову позивач сплатив на користь Банку 42077,27 доларів США, що підтверджено наступними розрахунками і не потребує висновків фахівців, а саме:

Виходячи з положень розділу 2 Додаткового договору про внесення змін та доповнень №796726/ФЛ до Кредитного договору №796726/ФЛ від 24.03.2008 року, підписаного між Позичальником та ПАТ КБ «Надра» 19.09.2014 року, «на підставі погоджених між сторонами правил проведення зміни розрахунку розміру зобов'язань по поверненню кредиту та зміни валюти виконання зобовязань на національну грошову одиницю, розмір зобов'язань Позичальника по поверненню кредиту за Кредитним договором станом на день підписання цього Додаткового договору складає 709668,25 гривень. При цьому, для розрахунку розміру зобов'язань Позичальника по поверненню кредиту у гривнях, з урахуванням складових, що включаються до його складу, застосовується конвертацій ний курс, який станом на день підписання цього Додаткового договору складає 13,4250 гривни за 1 долар США». Таким чином, на день підписання вказаного Додаткового договору до Кредитного договору сума заборгованості за кредитом у перерахуванні на валюту отримання кредиту становила 52861,69 доларів США. Отже, з метою отримання величини суми, яка була сплачена з моменту отримання кредиту і до, так званою реструктуризації шляхом проведення конвертації валюти кредиту 19.09.2014 року, віднімається від абсолютної сукупної вартості кредиту 94938,96 доларів США від вищезазначеної суми на день реструктуризації боргу 52861,69 доларів США і отримується сума, яка була сплачена за весь період користування кредитом - 42077,27 доларів США.

Ця сума включає в себе як сплату основного зобов'язання (тіла) кредиту, так і сплати відсотків за кредитом. Отже, як видно з елементарних розрахунків, Позивачем було не тільки погашено кредит в повному обсязі, але й надлишкові сплачені відсотки за користування кредитом (сума кредитом згідно п. 1.1. Кредитного договору становить 35896,72 доларів США).

При вирішенні даного спору слід звернути увагу також і на рішення Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року, де в пункті 3.2. зазначено: Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обовязку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, повязаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобовязань позичальниками - фізичними особами.

Несправедливими умовами договору порушують права позивача як споживача фінансових послуг, порушується принцип добросовісності і розумності договірних умов, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав і обовязків.

Вирішуючи вказаний спір, суд, дослідивши докази у справі та давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про недійсність договору про надання споживчого кредиту, оскільки він не відповідає вимогам ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами надання позичальнику як споживачу фінансових послуг банку повної інформації про кредитні умови, а саме: орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням процентної ставки за кредитом і вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних із одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; податковий режим сплати процентів та про державні субсидії або інформацію про те, від кого споживач може одержати такі відомості; не роз'яснено, що валютні ризики під час виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором покладено на споживача й не надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, що передбачено Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, а тому приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги позивача до ПАТ «Комерційний банк «Надра» «про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним» задовольнити.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 229, 230, 638, 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованими іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами», ст. ст. 10, 11, 57, 60, 209 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 по довіреності в інтересах ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» «про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним» задовольнити.

Визнати порушеним право ОСОБА_2 - споживача фінансових послуг банку.

Визнати недійсним Кредитний договір № 796726/ФЛ, укладений 24 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та застосувати наслідки визнання Кредитного договору недійсним, а саме: визнати недійсним договір іпотеки № 796726/ФЛ-3 від 24.03.2008 року; визнати недійсним Договір про внесення змін № 1 від 21.08.2013 року до Договору іпотеки № 796726/ФЛ-3; - визнати недійсним Договір про внесення змін № 3 від 19.09.2013 року до Договору іпотеки № 796726/ФЛ-3; визнати недійним Договір поруки №796726/ФЛ/П1 від 24.03.2008 року; визнати недійсним Додатковий договір про внесення змін та доповнень № 1 від 21.08.2013 року до Договору поруки №796726/ФЛ/П1 від 24.03.2008 року; визнати недійсним Додатковий договір про внесення змін та доповнень № 796726/ФЛ/П1/3 від 19.09.2014 року до Договору поруки № 796726/ФЛ/П1 від 24.03.2008 року; припинити обтяження предмета іпотеки: 4-х кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вилучивши з Державного реєстру іпотек запис з реєстраційним за № 2174, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження за реєстраційним № 61, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки за номером запису 2187086, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження за номером запису 2186851.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його ухвалення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_4