УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_5 аліменти на доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення донькою повноліття.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що з 16 грудня 2010 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась донька ОСОБА_6.

Посилаючись на те, що шлюб між сторонами не розірвано, проте вони проживають окремо і донька проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, а відповідач не бере участі в утриманні доньки, хоча офіційно працевлаштований та має можливість сплачувати аліменти, у зв'язку з чим просила задовольнити позов.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі ј частини з усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 листопада 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з того, що відповідач є працездатним, працює у ВП «Львівська дистанція електропостачання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», а тому, врахувавши стан здоров'я, вік та потреби дитини ОСОБА_6, а також те, що відповідач вже сплачує аліменти на іншу дитину - неповнолітню ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу згідно виконавчого листа Залізничного районного суду м. Львова від 03 грудня 2004, дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини з усіх видів доходу, що відповідає вимогам ст. 182, ч. ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

М.Є. Червинська