Справа № 206/3744/17
Провадження № 2/206/1015/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря Говтви Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: фізична особа - підприємець ОСОБА_3 про стягнення матеріального збитку, -

ВСТАНОВИВ:

18.07.2017 ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2, третя особа: фізична особа - підприємець ОСОБА_3 про стягнення матеріального збитку.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем зазначено наступне. 29.03.2017 між ФОП ОСОБА_3/третьою особою та ОСОБА_2/відповідачем був укладений цивільно - правовий договір про надання транпортно - експедиційних послуг з перевезення вантажу по території України № 02/17. Предметом вказаного договору було надання відповідачем послуг із перевезення та експедиції вантажів за дорученням третьої особи по території України. Відповідно до п. 2.4.4. вищезазначеного договору замовник/третя особа має право надати у тимчасове користування виконавцю/відповідачу власний або орендований транспортний засіб на строк, який необхідний виконавцю/відповідачу для здійснення перевезень вантажу за зазначеним вище договором. На підставі акту передачі транспортного засобу в тимчасове користування від 28.04.2017 відповідачу був переданий в користування транспортний засіб - вантажний автомобіль «БАЗ» д/н НОМЕР_3, який належить на праві приватної власності позивачу. Як свідчить п.5 вказаного акту, даний вантажний автомобіль був переданий відповідачу без пошкоджень в технічно справному стані, без будь-яких наявних дефектів. Згідно п. 2.4.6. договору встановлено, що якщо при поверненні транспортного засобу, який був наданий виконавцю/відповідачу в тимчасове користування, на ньому виявлені пошкодження, останній зобов'язаний на протязі 30 днів після його пошкодження, або на протязі 30 днів після складання протоколу огляду таких пошкоджень суб'єктом оціночної діяльності, відшкодувати замовнику/третій особі (або власнику пошкодженого транспортного засобу, якщо він відмінний від замовника/третьої особи) підтверджену відповідною оцінкою (звітом, дослідженням) вартість матеріального збитку (вартість відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу, який наданий виконавцю/відповідачу в тимчасове користування), або (за погодженням із замовником/ третьою особою або власником пошкодженого транспортного засобу, якщо він відмінний від замовника/третьої особи) за власний кошт відремонтувати пошкоджений транспортний засіб у погоджений сторонами строк. Так як при поверненні замовнику/третій особі відповідачем транспортного засобу були виявлені механічні пошкодження (п. 5 акту повернення транспортного засобу від 06.06.2017), то на виконання вимог п. п. 2.4.6, 2.4.7 договору спеціалістом автотоварознавцем був проведений огляд вказаного пошкодженого вантажного автомобіля на підставі якого був складений звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу № 41/06/17 від 07.06.2017. За результатами експертного звіту вартість матеріального збитку заподіяного позивачу складає 34082,00 грн. 04.07.2017 на адресу відповідача була надіслана досудова вимога з пропозицією відшкодувати спричинений збиток у досудовому порядку. Однак, вказана вимога була залишена відповідачем без задоволення та відповіді. Згідно п. 2.4.7. договору відсутність компенсації виконавцем/відповідачем матеріального збитку, так як і відмова від ремонтування пошкодженого транспортного засобу, або не оплата збитку в строк передбачений п. 2.4.6. договору є не належним виконанням умов Договору, що в свою чергу звільняє замовника/третю особу від обов'язку оплати раніше наданих виконавцем/відповідачем послуг, та є підставою для припинення договору в односторонньому порядку. Разом із цим, п. 4.6. договору передбачено, що якщо виконавцем/відповідачем порушені умови п. 2.4.6. договору в частині своєчасного відшкодування матеріального збитку (вартості відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу, який наданий виконавцю/відповідачу в тимчасове користування), виконавець/відповідач зобов'язаний сплатити замовнику/третій особі, або власнику/позивачу пошкодженого транспортного засобу штраф у розмірі 10 % від оціненої суб'єктом оціночної діяльності, на підставі відповідного звіту (оцінки, дослідження), вартості відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу, який був переданий у користування виконавцю/відповідачу для надання послуг передбачених цим договором. Отже розмір штрафу, що має сплатити відповідач позивачу складає 3408,20 грн. З огляду на те, що для захисту своїх порушених прав у суді позивач був вимушений звертатись за правовою допомогою до адвоката, то на відповідача слід покласти ці витрати у розмірі 3800,00 грн., та витрати на оплату послуг експерта автотоварознавця в розмірі 1000,00 грн., оскільки проведення даного дослідження є обов'язковим в силу ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Враховуючи вищевикладене та керуючись, у тому числі, ст. ст. 23, 1166, 1172, 1188 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача матеріальний збиток в розмірі 34082, 00 грн., неустойку 3408,20 грн., витрати на оплату експертного авто товарознавчого дослідження в розмірі 1000,00 грн., витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 3800,00 грн., та сплачений позивачем судовий збір (а.с. 2-4).

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні просив вимоги позовної заяви задовольнити, при цьому додатково пояснив, що посилання на ст. ст. 23, 1166, 1172, 1188 ЦК України у позовній заяві зазначено помилково, оскільки заявлене стягнення матеріального збитку має здійснюватись у відповідності з вимогами п. 2.4.6. Договору послуг.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги та позицію представника повністю підтримав. Також, зазначив, що третя особа є його рідною сестрою з якою вони займаються вантажними перевезеннями.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, зазначила про те, що не визначено причин внаслідок яких виникла вина відповідача, вважала, що позов пред'явлено не до тієї особи, оскільки даний спір повинен вирішуватись з урахуванням ст. 803 ЦК України, також зазначила про наявність обґрунтованих сумнівів щодо підписання відповідачем саме такого договору та у редакції договору, що був долучений до матеріалів позовної заяви. Пояснила, що відшкодування шкоди не може відбуватись в межах даного договору, оскільки такий договір є нікчемний з підстав недодержання вимог Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» під час його підписання, в частині, суб'єктого складу сторін такого договору.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог при цьому зазначив, що договір на підставі якого з нього хочуть стягнути матеріальні збитки він взагалі не підписував, він дійсно ставив підпис, але саме на трудовому договорі, згідно якого позивач його наймав у якості водія, а не виконавця послуг з перевезення та експедиції вантажів, акти прийому - передачі транспортного засобу на вантажний автомобіль «БАЗ» д/н НОМЕР_3 він ніколи не підписував, зазначений засіб не приймав, дорожні рейси здійснював на транспортному засобі ТАТА, який прийняв за відповідними актами прийому - передачі. Також, зазначив, що заробітну плату він за весь час роботи ні разу так і не отримував, при цьому пояснив, що йому стало відомо, що відповідач та третя особа займаються нечесною підприємницькою діяльністю, шляхом підміни документів, підписів та на підставі цього стягують з водіїв кошти.

Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Вислухавши доводи та пояснення сторін та їх представників, третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріального збиткуне підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що транспортний засіб марки «БАЗ» моделі Т713.21, номер кузова НОМЕР_2, рік випуску 2011, білого кольору, належить ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (а.с.12).

01.01.2016 між фізичною особою суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 та фізичною особою суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3/третьою особою укладено договір № 8050/16 про оренду транспортного засобу. Відповідно до предмету договору, ФОП ОСОБА_1 передав у тимчасове володіння третій особі вантажний автомобіль марки «БАЗ Т713.21», державний номер НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4 вартістю 400000,00 грн. (а.с. 9).

Відповідно до вищезазначеного договору сторони погодили, що автомобіль, який орендується буде використовуватись орендарем/третьою особою з метою надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу по території України. Транспортні послуги можуть надаватись як самим орендарем/третьою особою, так й іншими особами з якими орендар/третя особа попередньо укладе договір з надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу по території України. Автомобіль, що орендується, передається орендареві/третій особі протягом двох днів з моменту підписання даного договору. Передача автомобіля в оренду здійснюється за актом передачі. Порядок відшкодування шкоди спричиненої внаслідок пошкодження орендованого автомобіля встановлюється чинним законодавством та відповідним договором про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу по території України (під час дії якого був спричинений матеріальний збиток) (а.с. 9).

В той же час, суд звертає увагу, що на виконання вимог вищезазначеного договору сторонами не надано відповідних актів передачі транспортного засобу в оренду від позивача до третьої сторони. В зв'язку із чим, не можливо встановити дату, час та взагалі факт передання в оренду такого транспортного засобу третій особі позивачем, як наслідок можливості третьої особи передавати такий транспортний засіб у подальше користування будь-кому.

29.03.2017 між третьою особою та відповідачем укладено договір про надання транспортно - експедиційних послуг з перевезення вантажу по території України (цивільно-правовий) № 02/17 (а.с.5-7).

Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного договору, в порядку та на умовах визначених даним договором замовник/третя особа доручає, а виконавець/відповідач бере на себе зобов'язання виконати послуги перевезення та експедиції вантажів за дорученням замовника/третьої особи по території України.

Згідно п. 2.4.6. договору встановлено, що якщо при поверненні транспортного засобу, який був наданий виконавцю/відповідачу в тимчасове користування, на ньому виявлені пошкодження, останній зобов'язаний на протязі 30 днів після його пошкодження, або на протязі 30 днів після складання протоколу огляду таких пошкоджень суб'єктом оціночної діяльності, відшкодувати замовнику/третій особі (або власнику пошкодженого транспортного засобу, якщо він відмінний від замовника/третьої особи) підтверджену відповідною оцінкою (звітом, дослідженням) вартість матеріального збитку (вартість відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу, який наданий виконавцю/відповідачу в тимчасове користування), або (за погодженням із замовником/ третьою особою або власником пошкодженого транспортного засобу, якщо він відмінний від замовника/третьої особи) за власний кошт відремонтувати пошкоджений транспортний засіб у погоджений сторонами строк.

Згідно п. 2.4.7. договору відсутність компенсації виконавцем/відповідачем матеріального збитку, так як і відмова від ремонтування пошкодженого транспортного засобу, або не оплата збитку в строк передбачений п. 2.4.6. договору є не належним виконанням умов Договору, що в свою чергу звільняє замовника/третю особу від обов'язку оплати раніше наданих виконавцем/відповідачем послуг, та є підставою для припинення договору в односторонньому порядку.

Разом із цим, п. 4.6. договору передбачено, що якщо виконавцем/відповідачем порушені умови п. 2.4.6. договору в частині своєчасного відшкодування матеріального збитку (вартості відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу, який наданий виконавцю/відповідачу в тимчасове користування), виконавець/відповідач зобов'язаний сплатити замовнику/третій особі, або власнику/позивачу пошкодженого транспортного засобу штраф у розмірі 10 % від оціночної суб'єктом оціночної діяльності на підставі відповідного звіту (оцінки, дослідження) вартості відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу, який був переданий у користування виконавцю/відповідачу для надання послуг передбачених цим договором.

В той же час, на виконання умов зазначеного вище договору, 28.04.2017 між третьою особою та відповідачем підписано акт передачі транспортного засобу в тимчасове користування виконавцю/відповідачу, згідно якого третьою особою передано, а відповідачем прийнято автомобіль «БАЗ», номер кузова НОМЕР_2, рік випуску 2011, білого кольору, оціночною вартістю транспортного засобу на момент передачі 80000,00 грн., що належить замовнику/третій особі на праві власності згідно з свідоцтвом про реєстрацію ТЗ НОМЕР_6, відомості про наявність будь-яких пошкоджень відсутні (а.с.7).

06.06.2017 між тими ж самими сторонами підписано акт повернення транспортного засобу, згідно якого автомобіль «БАЗ», номер кузова НОМЕР_2, рік випуску 2011, білого кольору, оціночною вартістю транспортного засобу на момент передачі 240000,00 грн., що належить замовнику/третій особі на праві власності згідно з свідоцтвом про реєстрацію ТЗ НОМЕР_7 від 15.07.2014. В п.5 даного акту зазначено, що на транспортному засобі при поверненні виявлені наступні пошкодження: боковина фургону права, двері фургона праві, пройма дверей, права стойка, стойка фургона передня права (а.с.8).

Водночас, суд звертає увагу, що зазначені вище акти передачі, повернення транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу суперечать один одному в частині зазначених ідентифікаційних даних транспортного засобу, а саме оцінки транспортного засобу, а також документів, що підтверджують право власності на даний транспортний засіб, оскільки відповідно до підписаних актів, такий транспортний засіб належав замовнику, тобто третій особі на підставі свідоцтв «ТЗ НОМЕР_6» та «ТЗ НОМЕР_7 від 15.07.2014» в той же час, як встановлено судом, транспортний засіб належав саме ОСОБА_1, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 15.07.2014. При цьому, акт повернення транспортного засобу взагалі не містить жодних посилань на наявність на транспортному засобі будь-яких пошкоджень, а містить лише перелік комплектуючих автозапчастин транспортного засобу: боковина фургону права, двері фургона праві, пройма дверей, права стойка, стойка фургона передня права.

Крім того, проаналізувавши надані позивачем та його представником документи, судом не встановлено можливості застосування п. п. 2.4.6., 2.4.10. договору послуг з тих підстав, що право на відшкодування матеріального збитку у власника транспортного засобу, тобто позивача, виникає з моменту 30 днів після пошкодження транспортного засобу, або після складання протоколу огляду таких пошкоджень суб'єктом оціночної діяльності. Однак, жоден із долучених документів не свідчить про час, дату пошкодження транспортного засобу, відсутній також і протокол огляду, передбачений умовами даного договору, таких пошкоджень суб'єктом оціночної діяльності.

06.06.2017 оцінювачем ОСОБА_6 складено акт огляду транспортного засобу - автомобіля «БАЗ», номер кузова НОМЕР_2, рік випуску 2011, білого кольору, згідно змісту якого було встановлено наступні пошкодження даного транспортного засобу: зруйнована права боковина фургону, двері фургону задні, права зруйнована, пройом дверей фургона, права стойка, стойка фургона передня права. Наявна відмітка про огляд у присутності учасника дтп - відповідача.

В той же час, відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували участь відповідача під час проведення огляду за результатами якого було винесено вищезазначений акт, при цьому позивач та його представник, також, підтвердили, що огляд здійснювався без участі відповідача, а підпис останнім було здійснено, через деякий час, вже після такого огляду.

07.06.2017 на виконання заяви позивача для визначення вартості матеріальної шкоди, заподіяної власнику колісного транспортного засобу оцінювачем ОСОБА_6 складено відповідний звіт № 41/06/17. Відповідно до розділу «Перелік обмежень в використанні результатів оцінки», а саме п. п. 1, 3, встановлено, що звіт може використовуватись лише для визначення суми страхового відшкодування та для доказу розміру позовних вимог до винуватця дорожньо-транспортної пригоди у випадку звернення замовника в суд. Звіт дійсний лише для вказаних у ньому цілей та може використовуватись замовником оцінки або його представником на законних підставах (а.с.13-15). Згідно калькуляції відновлювального ремонту вартість відновлювального ремонту складатиме 34082,00 грн. (а.с.16).

При цьому, наданий звіт про вартість від 07.06.2017 № 41/06/17, згідно якого було встановлено розмір матеріальної шкоди, передбачає, що останній може використовуватись лише для визначення суми страхового відшкодування та для доказу розміру позовних вимог до винуватця дорожньо-транспортної пригоди у випадку звернення замовника в суд. Звіт дійсний лише для вказаних у ньому цілей та може використовуватись замовником оцінки або його представником на законних підставах (а.с.13-15). Отже, враховуючи відсутність будь-якого належного та допустимого доказу заподіяння відповідачем пошкоджень транспортному засобу та/або його дій, що могли призвести до цього, доказів дорожньо-транспортної пригоди, а також беручи до уваги суперечності у наданих позивачем актах передачі, повернення транспортного засобу, відсутність при огляді транспортного засобу відповідача, за наявності відмітки про його присутність під час такого огляду, суд приходить до висновку, що наданий звіт не може вважатись належним доказом розміру вартості матеріального збитку у даному спорі.

Дані спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якщо він підписаний його стороною.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 629 договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В той же час, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. При цьому експедитор (транспортний експедитор) це - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування. Клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.

Відповідно до ст. 9 зазначеного закону за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони

(клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Істотними умовами договору транспортного експедирування, в тому числі, є: вид та найменування вантажу; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта.

Однак, як вбачається безпосередньо із копії договору на надання відповідних послуг, а саме: його преамбули, узгодженого предмету та обов'язків визначених сторонами, в якості експедитора виступає відповідач, в той же час, в порушення ст. 1 ЗУ «Про транспортно-експедиторську діяльність» відповідач не є суб'єкт господарювання, а є фізичною особою.

Крім того, договір не містить всіх істотних умов договору транспортного експедирування, в тому числі, виду та найменування вантажу; пунктів відправлення та призначення вантажу.

В той же час, правочин це - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України втановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

При цьому недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його

елементів а саме: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення, що відповідає висновкам.

Разом з тим, якщо позивач не заявляв окремо вимогу про встановлення нікчемності правочину, а посилається на її нікчемність при обґрунтуванні іншої пред'явленої вимоги, суди не вправі посилатися на відсутність рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинні дати оцінку таким доводам позивача в мотивувальній частині рішення або ухвалити додаткове рішення, що відповідає висновкам викладеним, що відповідає п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» 06.11.2009 № 9.

Таким чином, враховуючи, що ЗУ «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначено конкретне коло осіб, що можуть надавати послуги, тобто виконувати або організовувати виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування, то фізична особа ОСОБА_2 - відповідач за справою, не входить у передбачене законом коло суб'єктів, з якими може укладається такий договір.

Окрім того, зазначений договір не містить і всіх істотних умов передбачених спеціальним законом. В зв'язку із чим, суд приходить до висновку про нікчемність даного договору, як наслідок і всіх його додатків з моменту укладення такого договору.

Отже, з наведеного вище вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для стягнення матеріального збитку є наявність в діях (бездіяльності) відповідача вини, що повинно підтверджуватися належними і необхідними доказами; доказів перебування у третьої особи такого транспортного засобу в користування/оренді, що не може підтверджуватись іншими доказами ніж відповідними актами прийому-передачі, як наслідок, можливості його подальшого передання за іншими договорами, в тому числі, і договору про надання транспортно - експедиційних послуг з перевезення вантажу по території України; належними актами прийому - передачі такого транспортного засобу відповідачу, згідно яких можливо було б вірно ідентифікувати транспортний засіб та встановити наявність конкретних пошкоджень транспортного засобу. Однак, жодного належного та допустимого доказу в підтвердження зазначених вище обставин ні позивачем ні його представником до суду не надано. Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, мав право скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів або призначення експертиз. Але з відповідними клопотаннями позивач та його представник до суду не зверталися. Судом неодноразово роз'яснювалось учасникам процесу положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: фізична особа - підприємець ОСОБА_3 про стягнення матеріального збитку не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог судом має бути відмовлено, судові витрати понесені позивачем не відшкодовуються. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 202, 207, 215, 509, 629 ЦК України, ст. ст. 1, 9 ЗУ «Про транспортно-експедиторську діяльність», ст.ст. 3, 4 - 8, 10, 11, 18, 57-60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа фізична особа - підприємець ОСОБА_3 про стягнення матеріального збитку відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя К.С. Маштак