Справа № 362/2528/16-ц Головуючий у І інстанції Кравченко Л. М.
Провадження № 22-ц/780/3564/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 14.09.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

14 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Сушко Л.П.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2016 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що 31 січня 2013 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № R1В, відповідно до умов якого ОСОБА_3 було надано кредит в розмірі 175 100 грн. 00 коп. строком до 31 січня 2018 року у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 25% річних, а також комісійної винагороди за управління кредитом у розмірі 1,39% від початкової суми кредиту. Відповідач зобов'язався щомісячно повертати кредит та сплачувати проценти за користування кредитними коштами відповідно до графіку погашення кредиту.

Для забезпечення виконання ОСОБА_3 його обов»язків згідно умов кредитного договору, між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № R1В-П1 від 31 січня 2013 року, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах поручається перед банком за виконання позичальником зобов»язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків згідно умов кредитного договору.

Позивач свої обов»язки згідно умов кредитного договору виконав повністю, надавши позичальнику кредитні кошти, натомість останній неналежним чином виконував обов»язки по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами, в зв»язку з чим за договором утворилась заборгованість, розмір якої станом на 18.04.2016 року становить 682 301 грн. 33 коп.

Оскільки відповідачі в добровільному порядку заборгованість за договором не погасили, не зважаючи на отримання ними вимоги банку про повернення всієї суми заборгованості, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість по кредитному договору № R1В від 31 січня 2013 року в розмірі 682 301 грн. 33 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» 10 634,52 грн. судових витрат в рівних частинах з кожного, а саме по 5 317 грн. 26 коп.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила заочне рішення суду від 24 листопада 2016 року скасувати.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 січня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № R1В (а.с.11-17), відповідно до умов якого ОСОБА_3 надано грошові кошти у розмірі 175 100,00 грн. строком до 31 січня 2018 року у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 25% річних, а також комісійної винагороди за управління кредитом у розмірі 1,39% від початкової суми кредиту.

Згідно п.п. 3.4, 3.5, 74.6, 5.3.1 кредитного договору позичальник зобов'язався погашати кредит та проценти за користування кредитом щомісячно наступним чином: щомісячно сплачувати кредит та проценти ануїтентним платежем відповідно до графіку погашення кредиту, в строк до 28 числа кожного місяця.

Відповідно до п. 9.3. кредитного договору сторони домовились про те, що будь-яке порушення відповідачем умов кредитного договору повинно розглядатися, як істотне порушення договору, яке надає право позивачу в порядку, передбаченому кредитним договором та/або чинним законодавством України, незалежно від встановлених договором строків виконання зобов'язань, вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за кредитним договором.

Згідно п.п. 5.2.2. кредитного договору банк має право вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення кредиту протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення банка з вимогою дострокового повернення кредиту або у інші строки, передбачені умовами договору.

У відповідності з п. 7.1 кредитного договору, у разі несвоєчасного повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення.

Для забезпечення виконання ОСОБА_3 його зобов»язань перед банком, між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № R1В-П1 від 31 січня 2013 року (а.с.20-22), відповідно до умов якого ОСОБА_2 на добровільних засадах поручається перед позивачем щодо виконання відповідачем зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін, умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором.

Згідно з п. 4 договору поруки, у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором відповідачі відповідають перед банком, як солідарні боржники.

Судом також встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 неналежним чином виконував свої зобов»язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, внаслідок чого за договором утворилась заборгованість, розмір якої станом на 18.04.2016 року становить 682 301 грн. 33 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, однак повністю з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов"язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за ним заборгованості внаслідок неналежного виконання позичальником своїх обовязків, вимоги позивача про стягнення цієї заборгованості з позичальника ОСОБА_3 є законними та обґрунтованими.

Разом з тим, рішення суду про задоволення позову в частині вимог банку до поручителя ОСОБА_2 ухвалене з порушенням норм матеріального права, що вбачається з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно ч. 2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов»язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань за цим договором строк пред»явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов»язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов»язання у повному обсязі або у зв»язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред»явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред»явлення до нього позову. При цьому в разі пред»явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов»язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов»язань, не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

У разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання, направивши боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, при цьому договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для пред'явлення вимоги поручителю обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника.

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2014 року ПАТ «ВТБ Банк» надіслав поручителю ОСОБА_4»янко О.А. лист-вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту (а.с.26), який остання отримала 03.01.2015 року, що підтверджується наявною в справі копією поштового зворотного повідомлення (а.с.27).

За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо сплати заборгованості за договором кредиту, починаючи з 04.02.2015 року протягом наступних шести місяців.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія, і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Оскільки позивачем фактично змінено дату виконання основного зобов'язання до 04.02.2015 року, а з позовом до суду позивач звернувся лише в травні 2016 року, тобто з пропуском визначеного законом шестимісячного строку, який сплив 04.08.2015 року, висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині вимог банку до поручителя порушує норми матеріального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення вимог банку до позичальника ОСОБА_3 та відмову у задоволенні вимог банку до поручителя ОСОБА_2 в звязку із закінченням дії поруки.

Оскільки позов в частині вимог ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_3 задовольняється, то відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» підлягають стягненню понесені останнім по справі судові витрати по сплаті судового збору на суму 10 234,52 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість по кредитному договору № R1В від 31.01.2013 року в розмірі 682 301 грн. 33 коп., яка складається з поточної заборгованості за кредитом в розмірі 88 764,21 грн., заборгованості за простроченим кредитом в розмірі 69 081,67 грн., інфляційних втрат в розмірі 18 727,98 грн., 3% річних в розмірі 2 229,30 грн., заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 86 151,80 грн., 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати відсотків, в розмірі 2 979,46 грн., інфляційних втрат, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати відсотків, в розмірі 26 056,28 грн., заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 2 369,72 грн., простроченої комісії в розмірі 67 686,86 грн., поточної заборгованості за комісійною винагородою в розмірі 2 433,89 грн., пені, нарахованої у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів, щомісячної комісії та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу в розмірі 315 820,16 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» судові витрати у розмірі 10 234,52 грн.

В задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до Дерев»янко ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :