Справа № 226/1298/17
Провадження № 2/226/513/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2017 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи, ДП «Мирноградвугілля»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Мирноград Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до Мирноградського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, третя особа: Державне підприємство «Мирноградвугілля» про встановлення фактів сумісного проживання та знаходження на утриманні та зобовязанні призначити та сплатити страхові виплати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Мирноградського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про встановлення фактів сумісного проживання та знаходження на утриманні та зобовязанні призначити та сплатити страхові виплати, в обґрунтування якого вказала, що 15 травня 2017 року за трагічних обставин, працюючи у першу зміну на дільниці шахтного транспорту Відокремленого підрозділу «Шахта «Центральна» Державного підприємства «Мирноградвугілля» загинув її син ОСОБА_4. Про нещасний випадок був складений акт № 5 за формою Н-1, згідно з яким причиною смертельного випадку стали: недосконалість технологічного процесу, його невідповідність вимогам безпеки, незадовільне функціонування системи управління охороною праці, порушення паспорту робіт на чистку бункер-скату. 22 червня 2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення їй страхових виплат у звязку із втратою годувальника, але їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду для встановлення фактів сумісного проживання з загиблим сином та перебування позивача на утриманні сина, оскільки вони були зареєстровані за різними адресами. Незважаючи на той факт, що вони з сином були зареєстровані за різними адресами, вони з липня 2014 року мешкали разом, однією сімєю у буд.25 по пров.Полтавському м.Покровська Донецької області. Син постійно надавав їй матеріальну та фізичну допомогу, купував їжу, одяг, ліки, оскільки вона є інвалідом ІІІ групи, порався по городу по господарству, виконував важку чоловічу роботу. У звязку з наведеним, просила встановити факт сумісного проживання разом з сином ОСОБА_4 за адресою: Донецька область м.Покровськ пров.Полтавський, буд. 25 з 15.07.2014 року по 15 травня 2017 року, а також факт знаходження її на утриманні сина, крім того зобовязати відповідача призначити та сплатити їй страхові виплати у звязку з втратою годувальника.

Позивач в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги позивача підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що оскільки позивач та її загиблий син мають різні адреси реєстрації, то вона не може отримати страхові виплати. Якщо у суді буде доказано факт сумісного проживання та факт утримання, то фондом буде здійснено нарахування всіх виплат, передбачених законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

15 травня 2017 року, виконуючи наряд у першу зміну на дільниці шахтного транспорту Відокремленого підрозділу «Шахта «Центральна» Державного підприємства «Мирноградвугілля» ОСОБА_4 загинув. Про загибель ОСОБА_4 був складений акт розслідування нещасного випадку, повязаного з виробництвом № 5 за формою Н-1, а також акт спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком форми Н-5 від 20.06.2017 року, згідно з якими причинами настання нещасного випадку стали: недосконалість технологічного процесу, його невідповідність вимогам безпеки, незадовільне функціонування, недосконалість або відсутність системи управління охороною праці (а.с. 5, 9, 11-25).

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 11 вересня 2001 року, але фактично з 15 липня 2014 року мешкала за місцем реєстрації свого сина ОСОБА_4 Донецька область м.Покровськ пров.Полтавський, буд. 15, що підтверджується записами у домовій книзі, актами, довідками та побутовими характеристиками (а.с. 26-31, 40-48).

ОСОБА_1 не працює, перебуває на обліку в Красноармійському Об+єднаному УПФУ Донецької області як інвалід ІІІ групи та з липня 2016 року отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання в сумі 1230,00 грн. (а.с. 32-36).

Факт сумісного проживання разом з сином ОСОБА_4 за адресою: Донецька область м.Покровськ пров.Полтавський, буд. 25 з 15.07.2014 року по 15 травня 2017 року, а також факт знаходження її на утриманні сина підтверджений в судовому засіданні також поясненнями свідків.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що вона голова дільничного комітету № 31 м.Покровська та є сусідкою позивача. Підтверджує, що позивач з ОСОБА_7 мешкали разом по день смерті, вели спільне господарство. Проживали разом з літа 2014р. по день смерті сина за адресою: пров.Полтавський, 25, м.Покровськ. Позивач є інвалідом третьої групи, а син вже працював. Позивач не працювала. Тому позивач знаходилася на утриманні свого сина, оскільки її доходів не встачало на підтримання нормальної життєдіяльності та сплати комунальних послуг.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що позивач мешкає у будинку по пров.Полтавський, 25, раніше мешкала по вул.Чехова, 2. Ці будинки розташовані на одному земельному плані. Разом мешкали з сином з літа 2014р. Оскільки позивач є інвалідом 3-ї групи, вона ніде не працює та була на утриманні сина. Син заробляв не менше 4000 грн., а пенсія по інвалідності була мінімальна.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що він є сусідом позивача. Працював з її чоловіком. Позивач дійсно з 2014р. проживала разом з сином за адресою: пров.Полтавський, 25, м.Покровськ. Позивач знаходилася на утриманні сина, оскільки жила тільки на пенсію, а син отримував заробітну плату.

Вислухавши пояснення свідків, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.4 ст.256 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами України.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Аналогічні вимоги містить стаття 41 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від 23.09.1999 № 1105-XIV, згідно з якою у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сімї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобовязаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. . Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сімї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.

Таким чином, факт сумісного проживання позивача разом з сином ОСОБА_4 за адресою: Донецька область м.Покровськ пров.Полтавський, буд. 25 з 15.07.2014 року по 15 травня 2017 року, а також факт знаходження її на утриманні сина, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення даного факту обумовлене необхідністю отримання позивачем страхових виплат після смерті годувальника.

Разом з тим,суд вважає, що позивач передчасно звернулась до суду з вимогою про зобовязання відповідача призначити та виплатити страхові виплати у звязку з втратою годувальника, не використавши можливості звернутися до відповідача з рішенням суду, яке набрало чинності про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні сина, а також в неї відсутні підстави для такої вимоги, оскільки відсутнє рішення відповідача про відмову у призначенні таких виплат, тому у задоволенні вимог позивача у цій частині необхідно відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 16, 1200 Цивільного кодексу України, ст. 41 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 209, 212, 213, 215, 256, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Мирноградського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, третя особа: Державне підприємство «Мирноградвугілля» про встановлення фактів сумісного проживання та знаходження на утриманні та зобовязанні призначити та сплатити страхові виплати, задовольнити частково.

Встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1 28.06.1971р.н. та ОСОБА_4 21.09.1996р.н. однією сімєю за адресою: пров.Полтавський, 25, м.Покровськ Донецької області з 15.07.2014р. по 15.05.2017р. та перебуванні ОСОБА_1 на утриманні сина ОСОБА_4.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Петунін І.В.