ухвала

іменем україни

30 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Червинської М.Є., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Кадєтової О.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Державної служби України з питань праці, третя особа: Державне підприємство «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, посилаючись на ст. ст. 184, 232, 235, 237 КЗпП України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2016 року позов ОСОБА_6 до Державної служби України з питань праці, третя особа - Державне підприємство «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці», про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, задоволено.

Скасовано наказ № 92-к від 16.06.2015 року Державної служби України з питань праці про звільнення ОСОБА_6 з посади начальника ДП «Запорізького експертно-технічного центру Держгірпромнагляду України.

Поновлено ОСОБА_6 на роботі - як керівника на першої посадової особи Державного підприємства «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці», незалежно від назви посади з 16.06.2015 року.

Стягнуто з Державного підприємства «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 95 851,16 грн.

Стягнуто з Державного підприємства «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці» на користь держави 968,51 грн судового збору.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_6.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2016 року скасовано, провадження у справі закрито та повідомлено, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та вирішити питання по суті, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Скасовуючи рішення районного суду та закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив з того, що спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Однак погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, та встановлено судом, на підставі контракту від 01 березня 2012 року № 19, укладеним між Держгірпромнагляду України та ОСОБА_6, останнього було прийнято на посаду начальника Державного підприємства «Запорізький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» (далі - ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 422 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» було утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття Державної інспекції з питань праці та Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України (Держгірпромнагляд України).

Наказом від 27 квітня 2015 року № 3 Державної служби України з питань праці, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2015 року № 347-р «Про віднесення цілісних майнових комплексів державних підприємств та установ до сфери управління Державної служби з охорони праці», ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» віднесено до сфери управління Державної служби з питань праці.

Наказом від 27 квітня 2015 року № 4 Державної служби України з питань праці ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» перейменовано у Державне підприємство «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці».

Наказом Державної служби з питань праці від 16 червня 2015 року № 92-к ОСОБА_6 було звільнено з посади начальника ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» відповідно до п. 7-2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та розірвано трудовий контракт від 01 березня 2012 року № 19 відповідно до п.п. «г» п. 5.2 контракту.

Так, 16 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року № 1682-VII.

Очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування (частина 1 статті 1 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 1 вказаного Закону протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Відповідно до п. 9 ст. 2 Закону заходи з очищення влади (люстрація) здійснюється щодо керівників державних, у тому числі казенних, підприємств оборонно-промислового комплексу, а також державних підприємств, що належать до сфери управління суб'єкта надання адміністративних послуг.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 обіймав посаду директора державного підприємства, що належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, яке є суб'єктом надання адміністративних послуг, а отже на нього поширюється дія Закону України «Про очищення влади».

Механізм очищення влади визначений Законом України «Про очищення влади» та постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563 «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади», якою затверджений Порядок проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Цим Порядком передбачено, що перевірка приналежності посадових осіб на предмет їх люстрації відповідно до Закону України «Про очищення влади» розпочинається згідно з рішенням керівника відповідного органу про початок проведення перевірки. Рішення про початок проведення перевірки в органі оприлюднюється в день його прийняття на офіційному веб-сайті органу, в якому проводиться перевірка, та в той самий день доводиться відповідальним структурним підрозділом такого органу до відома осіб, які підлягають перевірці. У разі коли в органі, в якому проводиться перевірка, відсутня технічна можливість для оприлюднення рішення про початок проведення перевірки в органі, такий орган надсилає зазначене рішення в день його прийняття у паперовій та електронній формі (скановану копію у форматі pdf) на електронну адресу органу, якому підпорядковується зазначений орган. Орган, якому підпорядковується орган, в якому проводиться перевірка, у той самий день оприлюднює рішення на власному офіційному веб-сайті (пункти 5 - 7).

Разом з тим, за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

У порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також щодо інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3, 15 ЦПК України).

За положеннями частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцієючи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (частина друга статті 4 КАС України).

Однією з визначальних особливостей КАС Україниє те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична або юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - суб'єкт владних повноважень. Особа, яка реалізує своє суб'єктивне право через прийняття суб'єктом владних управлінських функцій відповідного рішення чи вчинення ним дій, вступає з ним у публічно-правові відносини і має право на захист свого права в адміністративному суді.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 КАС Українисуб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб'єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Так, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 17 КАС України до компетенції адміністративних судів відносяться спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно із п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба.

У цій справі, ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про поновлення його на роботі як керівника та першої посадової особи ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці», яка не відноситься до посад державних службовців, а тому діяльність на такій посаді не є публічною службою.

Відповідно до принципу диспозитивності (стаття 11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб із зазначених ними підстав та в межах заявлених ними вимог (стаття 31 цього Кодексу).

Скасовуючи рішення першої інстанції та закриваючи провадження у справі, апеляційний суд не звернув уваги не те, що позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли з трудових відносин, тому такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 205 ЦПК України, ухвала суду апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2016 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.Є. Червинська
Судді: Ю.Г. Іваненко О.В. Кадєтова А.В. Маляренко О.В. Ступак