Справа № 147/1131/16-ц Провадження № 22-ц/772/2215/2017Головуючий в суді першої інстанції Волошин І. А.
Категорія 52 Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2017 року в справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та виселення, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 16.11.2002 року вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області 04.01.2013 року. За час спільного проживання у них народилось двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_3 року син ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_4 року син ОСОБА_6 Діти проживають з матір'ю та знаходяться на її утриманні.

Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язку утримувати дітей, матеріальної допомоги взагалі не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. 15.11.2012 року рішенням суду з відповідача стягуються аліменти в розмірі по 500грн. на кожну дитину. Незважаючи на рішення суду відповідач постійно ухиляється від сплати аліментів. Тільки після того, як позивачем написана заява про відкриття кримінального провадження за злісне ухилення від сплати аліментів, відповідач враховуючи, що сума боргу становила 10295 грн., заплатив місячний платіж.

Відповідач ОСОБА_2, хоча і проживає в одному будинку з дітьми лише в окремій кімнаті, жодного з покладених на нього батьківських обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються позивачкою самостійно. Діти проживають у комфортних умовах, забезпечені всім необхідним для розвитку і навчання та добре харчуються, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов за 2016 рік від 09.08.2016 року.

Відповідачу відомо, що молодший син ОСОБА_7, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року є інвалідом дитинства, що підтверджується медичним висновком №42 від 29.12.2014 року. В зв'язку з цим дитина потребує лікування, особливого догляду, особливого піклування, спілкування. Проте відповідач навіть не запитує про його здоров'я. Позивачка змушена сама знаходити кошти на лікування, регулярне відвідування лікарні та спеціалізованого центру для реабілітації в м. Вінниці, оплату занять з психологом та логопедом.

Оскільки відповідач вказаний батьком у свідоцтві про народження ОСОБА_6, вона не має можливості вивезти дитину на лікування за кордон.

Крім цього, відповідач своєю поведінкою негативно впливає на виховання дітей, тому що те, що діти бачать батька п'яним, неохайним, нечемним, проживаючим у антисанітарних умовах не може бути для них прикладом.

Більше того, постійні погрози, образи змушують позивача та дітей уникати з ним зустрічей, тому що після сварок та скандалів, які він влаштовує, ОСОБА_6, якому край протипоказані стреси та хвилювання, довгий час не може адаптуватися та прийти до норми.

Взагалі, спосіб життя та існування відповідача, є антисоціальним, він схильний до агресії, зловживання спиртним напоями, що підтверджується наявністю у кімнаті пляшок з-під спиртного та задокументовані заяви у Тростянецьке відділення національної поліції. Він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за сімейні дебоші, позивачка неодноразово зверталась до міліції та до Летківської сільської ради з приводу його хуліганської поведінки. Спосіб життя відповідача негативно впливає на виховання дітей, його матеріально-побутові умови є негативним прикладом для малолітніх дітей, часте зловживання спиртними напоями не може бути прикладом для дітей, неможливо експериментувати зі здоров'ям дитини через неправильну поведінку відповідача, а тому позивачка просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та виселити його з приміщення, яке він займає по АДРЕСА_2 в зв'язку з його неправильною поведінкою, яка негативно впливає на дітей.

Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2017 року позов задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Вівсяники Козятинського району Вінницької області, відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з житлового будинку по АДРЕСА_2.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд обмежено мотивував своє рішення за відсутності доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, та послався на висновок Тростянецької РДА, який є немотивованим і необґрунтованим, оскільки у вказаному висновку не вказано коли і які приймалися міри органами опіки і піклування до нього як порушника сімейних стосунків.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення представника позивача адвоката Шуляк В.М., представника відповідача ОСОБА_9, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення цим вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 16.11.2002 року, який рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 04.01.2013 року по справі №225/1914/12 розірвано (а.с.11).

Відповідач являється батьком неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 25.06.2003 року (а.с.7), та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 05.11.2008 року (а.с.6).

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області по справі №225/1913/12 від 15.11.2012 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей в розмірі по 500грн. щомісячно на кожну дитину.(а.с.9).

Судом встановлено, що на день подачі позову і на даний час відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 СК України обов'язку утримувати дітей, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню. Заборгованість станом на 01.07.2016 року складала 9000грн.(а.с.10).

Відповідно до довідки №1082 від 03.08.2016 року виданої виконкомом Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області до складу сім'ї ОСОБА_3 входять діти ОСОБА_5, та ОСОБА_6 (а.с.12). Довідкою №1055 від 26.07.2016 року підтверджено, що діти знаходяться на утриманні матері ОСОБА_3.(а.с.12).

Згідно довідки №1113 від 10.08.2016 року, виданою виконкомом Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, участі у навчанні та вихованні дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, не приймає (а.с.12).

Актом обстеження матеріально-побутових умов від 09.08.2016 року встановлено, що ОСОБА_3 проживає по АДРЕСА_2 разом з дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, умови проживання добрі. Умови проживання батька дітей незадовільні. Рекомендовано органам опіки та піклування підняти питання про спільне проживання, оскільки присутність батька негативно впливає на дітей (а.с.13).

Довідкою-характеристикою від 03.08.2016 року №285, виданою виконкомом Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області встановлено, що громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_2. Постійно вступає в конфлікти з колишньою дружиною, неодноразово викликались працівники поліції та сільської ради. Сварки проходять в присутності дітей, що негативно впливає на їх психіку, в кімнаті, в якій проживає ОСОБА_2 антисанітарія, він в кімнаті палить, розпиває спиртні напої, веде аморальний спосіб життя (а.с.14).

Довідкою, виданою Тростянецькою ЦРЛ від 08.08.2016 року встановлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, хворіє F 84,0 та являється дитиною-інвалідом з 2014 року. Потребує постійного медикаментозного лікування, соціально-побутової та фізкультурно-спортивної реабілітації, постійного нагляду психіатра (а.с.15).

Про хворобливий стан сина також свідчать і інші документи, зокрема виписка з історії хвороби №7291 від 26.11.2014 року ТМО «Психіатрія» м.Києва(а.с.16), індивідуальна програма реабілітації інваліда №906(а.с.7), медичне заключення №42 від 29.12.2014 року(а.с.19,20).

Показами свідків ОСОБА_10 ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 оголошеними в судовому засіданні підтверджено, що вихованням дітей займається лише мати ОСОБА_3, батько жодного разу не був в школі, не приходив на шкільні збори (а.с.21-25).

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0000233 встановлено, що відносно ОСОБА_2 за ст.164 ч.1 КК України порушено кримінальне провадження за злісне ухилення від сплати аліментів.(а.с.27,28).

Крім того, позивачем на підтвердження своїх вимог надано суду відповідь на адвокатський запит від 15.09.2016 року ПрАТ «Метлайф», згідно якого встановлено, що між ними та ОСОБА_2 укладено договір довгострокового страхування життя №100358215 з щорічним розміром страхової премії 4346грн. та договір страхування життя №100358216 з щорічним розміром страхової премії 654 рн., чим підтверджено, що відповідач є платоспроможним, однак свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що згідно матеріалів справи відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що свідчить про винну поведінку батька по відношенню до дітей, як свідоме нехтування своїми обов`язками і байдужість до долі дітей, тому суд в інтересах дітей вважав за необхідне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітніх синів.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 за даними позивача має у власності частину приватизованої квартири у АДРЕСА_1 (тобто має інше житло, у яке може поселитися), проте постійно проживає у будинку по АДРЕСА_2 разом з колишньою дружиною ОСОБА_3 та дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо яких відповідач вчиняє насильство, суд вважав за необхідне виселити відповідача ОСОБА_2 із вказаного житлового будинку для забезпечення належних умов, за яких неповнолітні діти зможуть виховуватись та проживати.

Судом прийнято до уваги твердження позивача про те, що відповідач постійно вчиняє сварки з нею, веде аморальний спосіб життя. Зловживає спиртними напоями. На підтвердження чого суду надано копію постанови від 11.04.2012 року про притягнення ОСОБА_2 за ст.173-2 КУпАП(а.с.41). Крім того, на розгляді Тростянецького РВ УМВС України неодноразово перебували заяви ОСОБА_3 стосовно неправильної поведінки відповідача (а.с.47-52).

Однак погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності на території України 27.09.1991 року застерігає, що розлучення дитини з батьками допускається у виняткових випадках і то якщо таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

В національному законодавстві і зокрема в ст. 164 СК України, передбачається вичерпний перелік, коли батьки можуть бути позбавлені батьківських прав в судовому порядку. Слідуючи вимогам міжнародного права, національне законодавство розглядає позбавлення батьківських прав, як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

На дотримання цієї вимоги звернув увагу судів ВСУ в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 27 березня 2007 року №3.

Позбавляючи ОСОБА_2 батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, суд першої інстанції залишив поза увагою дослідження питання про те, чи є дії відповідача, покладені в основу рішення результатом його винних дій.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на висновок органу опіки та піклування Тростянецької РДА від 29.08.2016 року №01-31/2758, відповідно до якого вирішено направити до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_5, та ОСОБА_6 (а.с.8).

Однак вказаний висновок є недостатньо обґрунтований і не містить в собі переконливих аргументів, які б вказували на те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов'язків. В матеріалах справи відсутні докази того, що орган опіки та піклування з'ясовував питання виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків і застосовував відносно нього попереджувальні заходи.

З матеріалів справи вбачається, що до такого висновку орган опіки та піклування дійшов зі слів ОСОБА_3. Заяви-свідчення сусідів, що були надані комісії з питань захисту дитини, вказують на те, що мати дітей ОСОБА_3 належним чином піклується і доглядає за дітьми. Надана копія постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 11.04.2012 року, на яку, як на доказ, посилався в рішенні і суд першої інстанції (а.с. 41), не є належним і допустимим доказом, оскільки з наданої суду постанови неможливо встановити хто саме притягувався до адміністративної відповідальності. Інших доказів, в розумінні ч. 4 ст. 61 ЦПК України, про притягнення ОСОБА_15 до адміністративної відповідальності суду не надано, а неодноразові звернення ОСОБА_16 до правоохоронних органів лише свідчать про неприязні стосунки, що виникли між сторонами.

Не є допустимими доказами покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, якими обґрунтовує своє рішення суд першої інстанції, оскільки такі показання отриманні з порушенням процесуального порядку, передбаченого ст. ст. 180-183 ЦПК України.

Встановлено, що позивач проживає в будинку по АДРЕСА_2, де проживає позивач з дітьми. Відповідач займає кімнату в цьому будинку.

З пояснень представників сторін у судовому засіданні судова колегія встановила, що після розірвання шлюбу відповідач з 2013 року у вказаному будинку не проживає, оскільки, як стверджує представник відповідача ОСОБА_9, ОСОБА_2 знаходився в м. Ямпіль де доглядав онкохворого батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 87). Коли батько відповідача ОСОБА_17 хворів, відповідач змушений був допомагати йому матеріально при лікуванні, також надав матеріальну допомогу під час похорону батька. В зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів

Згідно пояснень представника позивача Шуляк В.М. встановлено, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 виїхав в м. Київ і весь цей час перебував на заробітках, а у батька перебував лише останні два тижні. За цей час періодично з'являвся за місцем свого постійного проживання.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що є недоведеними доводи позивача, що спосіб життя та існування відповідача є антисоціальними, що негативно впливає на виховання дітей, оскільки з часу розірвання шлюбу відповідач в будинку по АДРЕСА_2 фактично не проживав, а надані позивачем фотографії його кімнати не є допустимим доказом на підтвердження зазначених обставин, оскільки виготовлені заінтересованою стороною, та відображена там обстановка в кімнаті, зі слів представника відповідача, не відповідає дійсності.

Судова колегія враховує і ставлення відповідача до даного судового спору, його зацікавленість в відстоюванні батьківських прав на дітей. Так Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Отже, висновки районного суду про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків є передчасними та такими, що ґрунтуються на припущеннях, що не допускається законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Враховуючи наведене, не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_2 з житлового будинку по АДРЕСА_2. Крім того, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки згідно ч. 2 ст. 167 СК України суд може постановити рішення про виселення того з батьків, хто позбавлений батьківських прав, з житлового приміщення, у якому він проживає з дитиною. Проте з матеріалів справи встановлено, що діти проживають разом зі своєю матір'ю ОСОБА_3, а не з батьком.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення суду першої інстанції є порушення або неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Отже, зважаючи на встановлені про справі обставини в цілому, колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції, оскільки воно не відповідає інтересам дітей, є необґрунтованим і ухвалене без врахування застережень міжнародного та національного права про те, що такий захід, як позбавлення батьківських прав застосовується у виключних випадках.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.