Справа № 361/7489/16-ц
Провадження № 2/361/869/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

/заочне/

18 вересня 2017 року місто Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Селезньової Т.В., при секретарі Чуксіну В.В., розглянувши в судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення,

встановив:

Позивач просить усунути перешкоди у користуванні належною йому на праві власності квартирою за адресою АДРЕСА_1 та виселити відповідачів з даної квартири. Позовні вимоги вмотивовані тим, що він набув право власності на вказану квартиру, яку належала раніше на праві власності відповідачам; відповідачі разом з припиненням їх права власності на вказану квартиру втратили і право проживання в ній, тому підлягають виселенню. Проживанням в даній квартирі відповідачі чинять йому перешкоди як новому власнику, оскільки він не може вселитись і повноцінно користуватись даними житлом.

Відповідачі в судове засідання не явились жодного разу, будучи неодноразово і належним чином повідомленими про судові засідання шляхом відправлення їм рекомендованих листів. Відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_2 повідомлені за зареєстрованим місцем проживання - адресом вказаної квартири. Згідно наданим протоколам допиту ОСОБА_3 у якості свідка у кримінальному провадженні , протокол від 5.07.2016р., - ОСОБА_3 своїм місцем реєстрації і фактичного проживання зазначав АДРЕСА_2. ОСОБА_3 повідомлявся за вказаною адресою та адресою вказаної квартири - яка була його власністю до переходу права власності на вказане житло до позивача. Таким чином, відповідачі повідомлені неодноразово і належним чином - у спосіб, передбачений ЦПК. Заперечень, доказів на спростування позовних вимог - відповідачі не подали.

Суд згідно ст.224 ЦПК вирішив можливим провести заочний розгляд справи. Позивач погодився на заочний розгляд справи

З наданих доказів суд встановив:

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2012р. було задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто на його користь з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно 600000грн. боргу за договором позики і судові витрати 3219грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду від 16.05.2016р. було зобов'язано державного виконавця ВДВС Броварського МРУЮ звернути стягнення на заставне нерухоме майно боржника ОСОБА_3, в тому числі на квартиру за адресою АДРЕСА_1 у межах процедури у Виконавчому провадженні про стягнення суми боргу, зобов'язано державного виконавця звернути стягнення на описане, арештоване та оцінене рухоме майно боржників ОСОБА_3 і ОСОБА_2 шляхом його реалізації в межах процедури виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця Броварського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Київській області від 1.12.2016р. в порядку виконання вказаного рішення передано стягувачу ОСОБА_1 майно, що належить боржнику ОСОБА_3 - квартиру за адресою АДРЕСА_1. Актом передачі майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 11.12.2016р. підтверджено факт передачі майна і вкидання вказаної постанови. З даної постанови видно, що підставою для передачі майна боржника стягувачу відбулось з тих підстав, що не відбулись прилюдні торги, стягувач погодився на пропозицію отримати майно боржника в рахунок наявної заборгованості за судовим рішенням.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду від 8.02.2017р. відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 на поставу державного виконавця від 1.12.2016р. (про передачу майна стягувачу та прос касування акту передачі майна - вказаної квартири). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28.03.2017р. дану ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, час формування 21.12.2016р., зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру за адресою АДРЕСА_1, дата реєстрації 9.12.2016р., підстава виникнення права власності: постанова про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, ВП № 36070342, видано 1.12.2016р., видавник Броварський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ в Київській області.

Таким чином, підтверджено, що відповідач ОСОБА_3 втратив право власності на вказану квартиру з законних підстав, а позивач ОСОБА_1 набув право власності на вказану квартиру з законних підстав. Перехід права власності відбувся саме від відповідача до позивача.

Згідно довідки ЖЕК-2 - від червня 2016року зареєстровані та проживають в даній квартирі за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина власника, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка , дата реєстрації 11.05.2006р.

Згідно даним ВАДР ДМС у Київської області є відомості про реєстрацію ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1, з 20.02.2007р.; про реєстрацію ОСОБА_2 за даною адресою - з 11.05.2006р.; відомості про реєстрацію постійного місця проживання ОСОБА_3 станом на 13.02.2017р. відсутні.

Згідно наданим протоколам допиту ОСОБА_4 у якості свідка у кримінальному провадженні , протокол від 17.04.2017р., - ОСОБА_4 своїм місцем реєстрації і фактичного проживання зазначала АДРЕСА_1.

Згідно даним паспортів відповідачів: в паспорті ОСОБА_2 є відомості про реєстрацію місця проживання за даною адресою; в паспорті ОСОБА_3 є відомості про реєстрацію (прописку) за адресою АДРЕСА_2, дата прописки 11.08.1988р., також є відомості про укладення шлюбу з ОСОБА_5 (російською мовою) ІНФОРМАЦІЯ_3, і відомості про дитину- дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Таким чином встановлено, що відповідачі є членами одної сім,ї (подружжя і їх доросла дочка); що дружина і дочка колишнього власника квартири набули право проживання (постійного користування) квартирою як члени сім,ї власника.

Позивач відправляв вимогу про виселення відповідачу 24.12.2016р.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 1/2 частку житлового будинку по АДРЕСА_3, підстава - договір дарування, і право власності на приміщення в будинку АДРЕСА_4, підстава свідоцтво про право власності від 21.10.2015р.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст..150 ЖК України власники будинку користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Згідно ст.156 ЖКУ власник та за його згодою член його сім,ї може вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім,ї.

Тому право користування та володіння квартирою для ОСОБА_3 виникло з підстав набуття ним права власності на вказану квартиру. Тому, разом з припиненням його права власності на вказану квартиру припинилось і його право на користування та володіння даною квартирою. Таким чином, з моменту переходу до позивача права власності на квартиру з одночасним припиненням права власності відповідача на відчужене майно, будь-які права колишнього власника на це майно припинились, в тому числі для ОСОБА_3 припинилось право розпорядження, користування, володіння (в тому числі проживання). І подальше здійснення колишнім власником вказаних прав (при відсутності згоди нового власника) є протиправним і незаконним.

Згідно положенням ст.ст.109, 116, 157 ЖК України , а також ст.ст. 165,168,169, 170 ЖК України, що регулюють питання проживання у будинках, квартирах, належних на праві приватної власності, слід дійти висновку, що право користування, володіння (проживання) жилим приміщенням виникає з підстав вселення у якості власника або члена сім,ї власника, або з підстав укладення договору найму з власником. У даному випадку, відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_4 (дружина і дочка власника) вселились і набули право користування, володіння (проживання) вказаною квартирою як члени сім,ї власника квартири, а не як наймачі жилого приміщення на підставі договору найму (оренди). Тому їх права на користування вказаною квартирою та володіння нею є похідними від права власності ОСОБА_3 на дану квартиру. Тому разом з втратою власником права власності на житло дані права членів сім,ї припиняються. Таким чином, з моменту вибуття квартири з власності ОСОБА_3 у власність позивача для відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_4 припинилось їх право користування, володіння (проживання) даною квартирою, і подальше здійснення членами сім,ї колишнього власника таких прав (при відсутності згоди нового власника) є протиправним і незаконним.

Відповідачі не є і не були наймачами вказаного жилого приміщення, тому на дані правовідносини не розповсюджуються положення ст.170 ЖК України щодо збереження права користування наймача при зміні власника жилого приміщення. переданого у найм. У даному випадку відсутній договір найму з новим власником і відсутня згода власника на вселення та проживання вказаних осіб у належну йому квартиру.

Таким чином, всі троє відповідачів не мають житлових прав на вказане жиле приміщення.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.383 ЦК власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, для проживання членів своєї сім,ї. Згідно ст.387 ЦКУ власник має право витребувати свої майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст.391 ЦКУ власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Встановлений у суді факт постійного проживання першого і третього відповідачів у вказаній квартирі доводить наявність для нового власника (позивача) реальних і суттєвих перешкод у здійснені ним набутого права власності.

Проживання у квартирі сторонніх осіб є фактичним утриманням чужого майна (заволодіння чужим майном) і створенням перешкод власнику у користуванні майном. Права нового власника порушуються, і власник має право вимагати від відповідачів усунення перешкод у користуванні та володінні належним йому нерухомим майном, має право витребувати своє майно з чужого незаконного володіння, а оскільки проживання в квартирі означає сукупність реалізації права користування та володіння майном, то власник має право вимагати від вказаних осіб звільнити належне йому житло, тобто вимагати їх виселення.

Так само, суд вважає встановленим факт створення перешкод для позивача і з боку колишнього власника, члени сім,ї якого утримують неналежне йому майно без законних підстав. Позивач має права вимагати від колишнього власника усунення перешкод і витребувати майно від колишнього власника. При цьому суд враховує, що є дані про постійне місце проживання (реєстрації) відповідача ОСОБА_3 за іншою адресою, але суд також враховує і ту обставину, що комбінація права розпорядження, володіння та користування (складові права власності) охоплює собою не лише фактичне проживання (постійне перебування та реєстрація) у квартирі, а і використання її для інших цілей, таких як відвідування, вільне входження, використання для збереження речей, для розпорядження технічною комплектацією квартири, тощо, - що за правовим змістом означає використання майна як житла, а припинення такого використання і може відбутись шляхом виселення осіб, що користуються цим житлом. Суд вважає доцільним і можливим питання про усунення перешкод з боку колишнього власника вирішити саме у спосіб, зазначений позивачем, шляхом виселення колишнього власника з даного жилого приміщення разом з його членами сім,ї, які там постійно проживають. При цьому суд враховує, що такий спосіб захисту прав позивача як виселення всіх трьох відповідачів - є можливим, доцільним і забезпечить найбільш ефективне виконання рішення та захист прав позивача. Той факт, що відповідач не зареєстрований за адресою вказаної квартири і своїм постійним місцем проживання вказує інше житло, не є підставою для відмови у позові про виселення відносно цього відповідача. До того ж, відповідач не спростував того факту, що він не здійснює відносно квартири права володіння і користування, що він не створює перешкоди новому власнику.

Тому позов в цілому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.150, 156 ЖК України, ст.387, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити;

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідачів, яку вони можуть подати протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення. Позивачем рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Т.В. Селезньова