МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ__________
Справа №521/4852/17
Пр.№6/521/339/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Сегеди О.М.

при секретарі - Тищенко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі подання відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області про про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1у праві виїзду за межі України,

встановив:

У березні 2017р. державний виконавець відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі ВПВР ГТУЮ в Одеській області) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Заявник зазначав, що на примусовому виконанні у ВПВР ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження №524389 з виконання виконавчого листа №2-2167/10, виданого Приморським районним судом м. Одеси 10 червня 2010року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» залишку боргу у розмірі 3215164,43грн.

04 жовтня 2016року відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа та надано боржнику строк для самостійного виконання рішення.

Однак, боржником у строк, наданий для самостійного виконання вимог, рішення не виконано.

На сьогоднішній день боржник в добровільному порядку вимоги виконавчого документу не виконує.

Через невиконання ОСОБА_1 зобовязань за виконавчим листом державний виконавець просив суд винести ухвалу, якою встановити ОСОБА_1 обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року ОСОБА_1 заборонено виїзд за межі території України до повного погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-2167/2010 від 10.06.2010 року, виданим Приморським районним судом міста Одеси.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2017року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року було скасовано, передано питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.51-55).

У липні 2017року з Апеляційного суду Одеської області була повернута цивільна справа за поданням ВПВР ГТУЮ в Одеській області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, на новий розгляд.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м.Одеси від 07 липня 2017р., справу було передано на розгляд судді Сегеді О.М.

Ухвалою суду від 10 липня 2017року подання було прийнято до провадження, призначений судовий розгляд (а.с.60).

Державний виконавець ВПВР ГТУЮ в Одеській області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду подання повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд подання у його відсутності. Надала через канцелярію суду належним чином засвідчену копію виконавчого провадження, витребувану ухвалою суду(а.с.90-176).

Представник ОСОБА_1, діюча на підставі довіреності від 13 січня 2017рокуу судовому засіданні подання державного виконавця не визнала, просила у його задоволенні відмовити.

Згідно ч.1, 2 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання головного державного виконавця ВПВР ГТУЮ в Одеській області в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Тимчасове обмеження права особи на виїзд за межі України слід вважати доцільним, коли особа ухиляється від виконання зобов'язання, покладеного на неї рішенням суду.

Застосування судом обмеження права виїзду фізичної особи за кордон має відбуватися з урахуванням його природи, як конституційного права громадянина, яке встановлюється ст. 33 Конституції України, згідно якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За таких обставин, подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Відкриття виконавчого провадження та відсутність у боржника на праві власності майна на яке може бути звернуте стягнення, не може розглядатися як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 377-1 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) позначає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків, у звязку з чим і здійснюється примусове виконання.

Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

За змістом п. 3 розяснень Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», підставою для звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно зі ст. 377-1 ЦПК України є доведення факту зловживання боржником процесуальними правами чи невиконання обовязків, передбачених ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Теоретично невиконання зобовязання може бути зумовлене обєктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби і подібне. Однак воно може мати й принципово інше походження, субєктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобовязання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Проте лише самостійне невиконання боржником зобовязань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та доведеним, що має вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

З аналізу наданих копій документів, що містяться у матеріалах виконавчого провадження, не вбачається, що на момент звернення державного виконавця з поданнями про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України існував обєктивно наявний факт навмисного чи свідомого ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобовязань за рішенням суду.

Відповідно такий факт не був доведений та підтверджений державним виконавцем.

Застосування тимчасового обмеження права особи на виїзд за межі України слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобовязання, покладеного на неї рішенням суду.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

При цьому документи, що містить виконавче провадження не доводять факту ухилення боржника від виконання рішення суду.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобовязання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Судом встановлено, що боржник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: 67300, АДРЕСА_1(а.с.30).

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що всі документи та повістки направлялись на імя ОСОБА_1 за адресою:67450, Одеська обл., Роздільнянський район, с. Кучургани, вул. Котовського, буд.44, де він не зареєстрований, тому не мав можливості отримувати кореспонденцію, направлену державним виконавцем.

За таких обставин, суд вважає, що матеріали виконавчого провадження не доводять факт ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду.

Крім того, суд звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається доказів перетинання або намагання перетнути ОСОБА_1 кордон України протягом виконавчого провадження.

Оскільки, до суду не було надано доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов'язань, доказів про наявність у боржника закордонного паспорту, та доказів, які б свідчили, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, суд вважає недоцільним обмежувати ОСОБА_1Ф.в його праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ч.1, 2 ст. 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», суд

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд

ухвалив:

Подання відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області про про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1у праві виїзду за межі України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: О.М. Сегеда