Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/6787/15-ц Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 19 Доповідач Григорусь Н. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Гансецької І.А., Талько О.Б.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», за участю третіх осіб - Служби у справах дітей Житомирської міської ради, Приватного нотаріуса Житомирського міського округу Сєтака Віктора Ярославовича, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в особі Житомирського відділення ПАТ «УкрСиббанк» про встановлення нікчемності договору іпотеки та застосування наслідків нікчемного правочину за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 04 травня 2017 року

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити нікчемність договору іпотеки, укладеного 28 вересня 2007 року між ним - ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. і зареєстрований в реєстрі за № 14851 та застосувати наслідки нікчемного договору іпотеки, скасувавши реєстрацію заборони щодо відчуження квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 04 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 липня 2004 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. (а.с. 11) та згідно витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 4056330 від 06.07.2004 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру.

28.09.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивач отримав кошти у сумі 28 000,00 дол. США, що дорівнює еквіваленту 141 400,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,9 % річних, строком до 28.09.2012 (а.с. 104-108).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.09.2007, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 28.09.2007 укладено договір іпотеки нерухомого майна, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 14852. Відповідно до умов вказаного договору іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 110-113).

12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк», як правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1, згідно умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 0, що був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 та за договором іпотеки. Відповідно до вказаного договору ТОВ «Кей-Колект» набуло прав кредитора до ОСОБА_1

Згідно свідоцтва про народження від 20.11.2002 позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка відповідно до довідки (виписки з домової книги) № 507 від 07.03.2013 (а.с. 14) та довідки про склад сім'ї № 4097 від 29.12.2014 (а.с. 15) зареєстрована та постійно проживає з батьками - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 02.02.2005.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що хоча укладення договору іпотеки і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітньої дитини. В ході розгляду справи іпотекодавець не визнавав право проживання дитини в жилому приміщенні. Крім того, неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, не може бути підставою для визнання договору іпотеки недійсним, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Згідно із ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 зазначеного Закону органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла, а діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно із ч. 2 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна та визнає неприпустимим зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте, сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції враховано, що при заповненні заяви-анкети на отримання іпотечних коштів (а.с. 68, том 1) позивачем хоча і зазначено наявність однієї дитини, проте в укладеному договорі іпотеки цей факт не відобразився.

Разом з тим, пунктом 1.3 договору іпотеки визначено, що під час укладення іпотечного договору позивач ОСОБА_1 заперечив право третіх осіб, в тому числі і дітей на предмет іпотеки.

Під час укладення іпотечного договору дружина іпотекодавця ОСОБА_5 подала приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Сєтаку В.Я. заяву від 28.09.2007, у якій дала згоду своєму чоловіку ОСОБА_1 на передачу квартири АДРЕСА_1 і не заперечувала проти самостійного визначення її чоловіком всіх умов укладення правочинів на свій розсуд.

Підставою позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним позивач зазначив факт відсутності дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору, проте не посилався на факти порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору. Крім того, отримання згоди органів опіки та піклування вимагається саме від батьків (осіб, що їх замінюють) при вчиненні ними правочинів щодо майна, право власності або право користування яким мають діти.

Надаючи кредитній установі пакет документів, в т.ч. довідку про склад сім'ї, іпотекодавець та його дружина не могли не помітити, що малолітня дитина, яка проживала на той час з ними у вказаній квартирі у довідці не вказана, що свідчить про зловживання своїми правами законних представників дитини.

Передбачене ст. 177 СК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Будь-яких належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду міста Житомира від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Судді