АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/9761/16-ц Головуючий І інстанції - Сенаторов В. М.
Провадження № 22-ц/790/4667/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Бровченка І.О.,

- Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

08.08.2016 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_4, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що протягом певного часу, вона перебувала у фактичних сімейних стосунках з відповідачем, шлюб між ними укладено не було. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_5. Згодом вона з відповідачем стали проживати окремо, а дочка залишилася проживати з позивачем, проти чого відповідач не заперечував, спорів стосовно місця проживання дитини також не було. У відповідача був офіційний шлюб до народження спільної з позивачем дочки, від шлюбу він мав двох дітей, але був позбавлений батьківських прав.

Незважаючи на свої батьківські обов'язки відповідач дочкою не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у вихованні. На сьогоднішній день дитині вже чотири роки, вона не пам'ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки бачила його декілька разів. Також в спілкуванні з позивачем ніколи про нього не питала та не цікавилась. З позовом до суду про стягнення аліментів не зверталася, оскільки відповідач обіцяв, що буде допомагати коштами на утримання дочки, однак, за весь цей час ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надав. Дочка не отримувала від батька жодного подарунку на день народження та інші свята. Окрім цього, зазначає, що відповідач не піклувався про її фізичний і духовний розвиток, тобто не дбав про її нормальне самоусвідомлення, не сприяв засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надавав доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідач ніколи не цікавився здоров'ям своєї дочки - не відвідував під час хвороб, не надавав коштів на лікування чи проведення медичних обстежень, жодного разу не ходив до лікарні для проведення обов'язкового періодичного медичного огляду.

Вказує, що відповідач не працює, їй відомо про зловживання останнім спиртними напоями та вживання наркотичних речовин, хоча при цьому він і не стоїть на обліку у відповідних медичних установах.

20.02.2016 року вона одружилася з громадянином ОСОБА_6, з яким у дочки склалися гарні стосунки, ставиться до неї , як до рідної дочки, та має намір її удочерити.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 червня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, та не сприяв повному, об'єктивному і неупередженому розгляду справи.

Позивач зазначає, що судом першої інстанції не було враховано тих обставин, що нехтування батьківськими обов'язками з боку біологічного батька, принижує гідність дитини, як з моральної, так і з правової точки зору, що в подальшому може призвести до негативних наслідків.

Заслухавши головуючого-суддю, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, не обґрунтовано мету такого позбавлення. Не підтверджений належними доказами той факт, що відповідач протягом тривалого періоду часу свідомо, без об'єктивних на те причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї дитини.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За вимогами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини.

Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно ч. ч. 2,4 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 164 СК України, батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, … засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини.

Батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав ", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Отже, особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

Пленум Верховного Суду України у Постанові від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», орієнтує суди на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. У зв'язку з цим у виняткових випадках при доведеності винної поведінки батьків з урахуванням її характеру, особи батьків та інших конкретних обставин суд може відмовити в задоволені позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків (пункт 18).

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов'язки, а саме не приймає жодної участі у лікуванні дитини, не цікавиться станом її здоров'я, не допомагає дитині у розвитку, взагалі не бачиться із нею. Тобто, відповідач свідомо ухиляється від виховання дитини та нехтує своїми обов'язками.

Проте, доводи на які посилається позивач є недоведеними та спростовуються матеріалами справи.

Наявними у справі доказами, поясненнями свідків та відповідача не підтверджуються обставини, які б доводили свідоме ухилення останнього від виховання дитини та нехтування ним своїми обов'язками або даних про те, що до нього раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а напроти, свідчать про інтерес ОСОБА_4 до дочки, бажання приймати активну участь у її вихованні.

За інформацією КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 23» від 06.01.2017 року ОСОБА_5 перебуває під наглядом фахівців лікувального закладу. Прийом дільничного педіатра малолітня ОСОБА_5 відвідує у супроводі батька ОСОБА_4 та бабусі.

Згідно з інформацією КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №373 «Паросток» Харківської міської ради» ОСОБА_5 була зарахована у дошкільний навчальний заклад з вересня 2015 року, за наданою батьками інформацією на час зарахування дівчинка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Мати дитини, ОСОБА_3, до закладу не приходила. Із дошкільного закладу дитину забирав батько ОСОБА_4 або бабуся ОСОБА_7 та прабабуся ОСОБА_8, яких дитина добре сприймала. Батько дитини дотримувався режиму роботи дошкільного закладу, своєчасно приводив та забирав дитину, сплачував за харчування, цікавився розвитком дитини, відвідував батьківські збори та інші спільні заходи, з червня 2016 року ОСОБА_5 заклад не відвідує.

Відповідно до ч.4 - 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитини матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які проживають з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до положень частини першої статті 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року № 2342-IV органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Висновок Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики харківської міської ради від 17.02.2017 року за № 148, щодо доцільності позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5, не містить негативної інформації щодо відповідача та обставин, які б свідчили про доцільність позбавлення його батьківських прав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, бажання батька брати участь у вихованні дитини, відсутність винної поведінки відповідача у нехтуванні обов'язками по вихованню дочки і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Доводам сторін надана належна правова оцінка в рішенні суду першої інстанції, нових обставин, які б свідчили про наявність передбачених законом підстав для скасування чи зміни рішення суду апеляційна скарга не містить.

За таких обставин апеляційний суд, відповідно до ст. 308 ЦПК України, відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

О.А. Кружиліна