ухвала

іменем україни

30 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Червинської М.Є., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Кадєтової О.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_6, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія», про відшкодування шкоди в порядку регресу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») звернулось з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 12 листопада 2013 року між ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» та ОСОБА_7 був укладений поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4647103.

Цим полісом була застрахована цивільно-правова відповідальність водіїв, які на законних підставах керують автомобілем «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1.

08 квітня 2014 року в м. Запоріжжя на перехресті вул. Дніпропетровське шосе - вул. Піщана мала місце дорожньо-транспортна пригода між «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, та мотоцикла «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_8 Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2014 року ОСОБА_6 була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Потерпілий від дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом № АС/4647103.

ПрАТ «СК «Провідна» визнано вказану подію страховим випадком та виплатило страхове відшкодування в розмірі 8 192,60 грн, що підтверджується страховим актом від 04 вересня 2014 року.

З метою досудового врегулювання спору ОСОБА_6 було направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, проте ніяких дій щодо відшкодування збитків відповідачем здійснено не було.

Посилаючись на положення ст. ст. 20-1, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зазначаючи, що відповідач не повідомила ПрАТ «СК «Провідна» про настання страхового випадку, позивач просив стягнути з ОСОБА_6 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 8 192,60 грн та витрати на сплату судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21 червня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» страхове відшкодування за завдані збитки в розмірі 8 192 грн 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем порушено пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції у повній мірі погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 08 квітня 2014 року в м. Запоріжжі на перехресті вул. Дніпропетровське шосе/вул. Піщана сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулось зіткнення автомобіля «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, та мотоцикла «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_8

Унаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Як убачається з матеріалів справи, автомобіль «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, згідно з полісом № АС/4647103 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12 листопада 2013 року, був застрахований ПрАТ «СК «Провідна».

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2014 року ОСОБА_6 була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, була одночасно застрахована за двома полісами обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, в тому числі ОСОБА_6 за полісом № АС/9716654, виданим Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УОСК»).

Судами також встановлено, що потерпілий від дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 звертався до ПрАТ «УОСК» із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі полісу від 02 квітня 2014 року № АС/9716654, проте отримав відмову у задоволенні заяви з підстав нікчемності зазначеного полісу у зв'язку з порушенням страхувальником ОСОБА_6 положень ст. 989 ЦК України щодо повідомлення страховика про те, що об'єкт вже застрахований.

ПрАТ «СК «Провідна» страховим актом № 42 визнало подію, що сталася 08 квітня 2014 року в м. Запоріжжі на перехресті вул. Дніпропетровське шосе/вул. Піщана, страховим випадком та на підставі полісу № АС/4647103 задовольнило заяву потерпілого ОСОБА_8 про виплату страхового відшкодування в розмірі 8 192 грн 60 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, водій транспортного засобу ОСОБА_6 не повідомила ПрАТ «СК «Провідна» про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 08 квітня 2014 року.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) та іншими прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальникаабоводіязабезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» внесено зміниу статтю 33 Закону № 1961-IV, зокремарозширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку із чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригодибув викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV. Проте вказані зміни щодо нумерації зазначеного підпункту до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV, у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхуванняцивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду установленогоМТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страховоговідшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Разом з тим за наявності підтверджених документально поважних причин відсутності такого повідомлення підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-186цс16.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вищевикладеного не врахував, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, не установив, чи відповідач як водій транспортного засобу з поважних причин не змогла виконати обов'язок щодо повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду протягом передбаченого підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV строку, чи призвело це до виникнення необґрунтованих виплат страхової компанії, якими документами це підтверджується та дійшов передчасного висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення не можна вважати законним та обґрунтованим й воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 червня 2016 року скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.Є. Червинська
Судді: Ю.Г. Іваненко О.В. Кадєтова А.В. Маляренко О.В. Ступак