АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2017 року

в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Метало-тарний завод» до ОСОБА_1, третя особа: публічне акціонерне товариство «Державний експортно - імпортний банк України» про визнання правочину недійсним.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Метало-тарний завод» (надалі - ТОВ «Метало-тарний завод») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 та просило визнати недійсним договір уступки вимоги від 23 грудня 2013 року, укладений між позивачем та відповідачем, з моменту його вчинення.

В обґрунтування позову зазначено, що 23 грудня 2013 року між ТОВ «Метало-тарний завод» в особі директора ОСОБА_1 та фізичною особою ОСОБА_1 було укладено договір уступки вимоги, де позивач виступив первісним кредитором, а відповідач - новим кредитором.

Посилаючись на те, що договір було укладено однією і тією ж особою - від імені юридичної особи, як директора товариства та особисто у своїх інтересах, остільки за умовами вказаного договору до нового кредитора переходять права, що забезпечують виконання зобов'язання, а також інші пов'язані з вимогою права, у тому числі право на несплачені відсотки, просив визнати у відповідності до вимог ст. 92, 203, 238 ЦК України вказаний договір недійсним, як такий, що суперечить нормам ЦК України.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2017 року позов ТОВ «Метало-тарний завод» задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішенням, яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 та представника третьої особи, які підтримали апеляційну скаргу, представника позивача, яка просила апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 29 квітня 2013 року ТОВ «Метало-тарний завод» в особі директора ОСОБА_1 та приватне підприємство «Леськівський консервний завод» (надалі - ПП «Леськівський консервний завод»), від імені якого діяв ОСОБА_2, було укладено договір постачання № 29-3/04/13 (а.с.5-9).

Встановлено, що 23 грудня 2013 року між ТОВ «Метало-тарний завод» в особі директора ОСОБА_1, що діє на підставі Статуту підприємства та ОСОБА_1 було укладено договір уступки вимоги, де первісний кредитор поступається, а новий кредитор приймає право вимоги до ПП «Леськівський консервний завод», іменований надалі «Боржник» (а.с.10).

Відповідно до п. 1.2 право вимоги первісного кредитора переходить до нового кредитора в обсязі 2 108 854 грн. 60 коп. і на тих умовах, які існували у первісного кредитора до моменту вчинення цього договору (зокрема, до нового кредитора переходять права, що забезпечують виконання зобов'язання, а також інші пов'язані з вимогою права, у тому числі право на несплачені відсотки).

Згідно з п. 2.5 договору, в рахунок оплати уступаемого права вимоги новий кредитор виробляє заборгованості первісного кредитора перед новим кредитором, що виникла з договору безпроцентної поворотної фінансової допомоги від 07 травня 2013 суму в розмірі 2 108 854 грн. 60 коп. (а.с.10).

З договору уступки вбачається, що вказаний договір був підписаний однією особою ОСОБА_1 як від імені директора ТОВ «Метало-тарний завод» так і від фізичної особи ОСОБА_1

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що укладений договір уступки вимоги від 23 грудня 2013 повинен бути визнаний недійсним, так як він суперечить вимогам ЦК України, вчинений однією і тією ж особою, яка не мала цивільної дієздатності та одночасно в інтересах юридичної особи, як представника, та у своїх інтересах.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Твердження апеляційної скарги про те, що здійснена відповідачем фінансова допомога товариству принесла позитивні наслідки останньому, а перевищення відповідачем своїх повноважень не доведено належними та допустимими доказами, як й відсутні докази порушення прав та інтересів відповідача, колегія суддів визнає безпідставними.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч. 1, 3 ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до змісту оспорюваного правочину, в порушення вимог ч.ч. 1, 3 ст. 238 ЦК України, ОСОБА_1, діючи від імені ТОВ «Метало-тарний завод» переуступив собі ж, як фізичній особі, право вимоги згідно договору постачання, укладеного 29 квітня 2013 року між ТОВ «Метало-тарний завод» та ПП «Леськівський консервний завод» та яким передбачено перехід до нового кредитора прав, що забезпечують виконання зобов'язання.

З урахуванням зазначеного та матеріалів справи, у їх сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав до задоволення заявленого по справі позову.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/16925/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8811/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.