Справа№751/1120/17
Провадження №2-з/751/17/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року м.Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді Маслюк Н. В.

при секретарі Дасюк Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Чернігова заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

Встановив :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі продажу автомобіля Renault Magnum, 2000 року випуску днз СВ 4198 АН та напівпричепу «Трейлер», 1999 року випуску, днз СВ 5294 ХХ; зобовязання відповідача ОСОБА_3 повернути придбані транспортні засоби: автомобіль та напівпричіп.

У порядку забезпечення вищевказаного позову, позивач просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_3, а саме: автомобіль Renault Magnum, 2000 року випуску днз СВ 4198 АН та напівпричепу «Трейлер», 1999 року випуску, днз СВ 5294 ХХ, що належать останньому на праві приватної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути подану заяву без повідомлення відповідача та інших осіб, що беруть участь у розгляді справи.

У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяву, вивчивши матеріали справи, прийшов до такого висновку.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову та матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається якщо зазначено всі відомості, які потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, зокрема: накладення арешту на майно можливе лише в межах суми стягнення.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.20006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Однак, у заяві про забезпечення позову не наведено достатніх підстав щодо необхідності забезпечення даного позову та доказів того, що відповідачі будуть ухилятися від виконання рішення суду чи створювати обставини, які б утрудняли чи унеможливлювали його виконання.

З обставин, викладених в заяві, суд не знаходить підстав для прийняття рішення про забезпечення позову відповідно до ст.151 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, враховуючи розяснення постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд,-

Ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м. Чернігова шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.В. Маслюк