Справа № 368/227/17 Головуючий у І інстанції Кириченко В. І.
Провадження № 22-ц/780/3672/17 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 46 20.09.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

20 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кулішенка Ю.М., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря : Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 15 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, третя особа - ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання рішення недійсним,

у с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що на підставі договору дарування частини домоволодіння від 12 грудня 2008 року йому належить 36/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1.

Рішенням Черняхівської сільської ради від 20 травня 2009 року № 90 ОСОБА_4, ОСОБА_3 та позивачу передано у спільну суміжну власність земельну ділянку загальною площею 0,38 га: для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд - 0,25 га та для ведення селянського господарства - 0,13 га, що розташована по АДРЕСА_1.

Однак, в подальшому рішенням Черняхівської сільської ради від 12 березня 2010 року № 4/37 було відмінено рішення, прийняті сесіями Черняхівської сільської ради у 2007-2009 роках «Про надання дозволу про передачу безкоштовно у власність земельних ділянок», які надані без виготовлення документації із землеустрою на земельні ділянки, та суперечать ст. 118 ЗК України, крім рішень використаних громадянами станом на прийняття цього рішення.

Позивач вважає, що це рішення прийняте відповідачем з перевищенням наданих повноважень, оскільки воно не входило до порядку денного сесії сільської ради й остання не мала права відміняти попереднє рішення як ненормативний акт одноразового застосування, який вичерпав свою дію у зв'язку з фактичним набуттям права власності на земельну ділянку.

З урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Черняхівської сільської ради від 12 березня 2010 року № 4/37 в частині скасування рішення Черняхівської сільської ради від 20 травня 2009 року № 90, а також визнати недійсним рішення Черняхівської сільської ради від 12 березня 2010 року № 4/37 в частині скасування рішення Черняхівської сільської ради від 20 травня 2009 року № 90.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 15 травня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Черняхівської сільської ради від 12 березня 2010 року № 4/37 в частині скасування рішення Черняхівської сільської ради від 20 травня 2009 року № 90 про безкоштовну передачу у спільну власність земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позову, позивач, через свого адвоката Мороза В.П., подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким заявлений позов в цій частині задовольнити.

Отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку лише в частині незадоволених вимог позову про визнання недійсним рішення Черняхівської сільської ради від 12 березня 2010 року № 4/37 в частині скасування рішення Черняхівської сільської ради від 20 травня 2009 року № 90 про безкоштовну передачу у спільну власність земельної ділянки площею 0,13 га для ведення селянського господарства.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування частини домоволодіння від 12 грудня 2008 року, укладеного з ОСОБА_3, ОСОБА_2 належить 36/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1.

Рішенням Черняхівської сільської ради від 20 травня 2009 року № 90 ОСОБА_4, ОСОБА_3 та позивачу за їх заявою передано у спільну суміжну власність земельну ділянку загальною площею 0,38 га: для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд - 0,25 га та для ведення селянського господарства - 0,13 га, що розташована по АДРЕСА_1.

В подальшому рішенням Черняхівської сільської ради від 12 березня 2010 року № 4/37 було відмінено рішення, прийняті сесіями Черняхівської сільської ради у 2007-2009 роках «Про надання дозволу про передачу безкоштовно у власність земельних ділянок», які надані без виготовлення документації із землеустрою на земельні ділянки, та суперечать ст. 118 ЗК України, крім рішень використаних громадянами станом на прийняття цього рішення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення його прав скасуванням рішення сільської ради в частині передачі земельної ділянки для ведення селянського господарства, оскільки проект землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки не розроблявся.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Отже, указаним положенням визначено правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Так, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст. ст. 140-149 ЗК України.

Такої підстави для припинення права власності (користування) на земельну ділянку, як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого особа набуває право власності на земельну ділянку ЗК України не передбачено.

Подібну позицію висловив Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), згідно з яким при вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до п. 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Згідно з висновком Конституційного Суду України, викладеного у рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання (п. 5 рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009).

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення Черняхівської сільської ради від 20 травня 2009 року № 90 «Про безкоштовну передачу земельної ділянки у власність» є актом одноразового застосування.

Вказаний акт вичерпав свою дію фактом його виконання, тому рішення Черняхівської сільської ради від 20 травня 2009 року № 90 не може бути скасоване чи змінено органом місцевого самоврядування після його виконання, оскільки виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією суб'єктивних прав позивача на передання йому у спільну сумісну власність земельної ділянки.

При цьому, частина цієї ділянки перебувала у користуванні ОСОБА_2 і останній реалізував своє право у межах норм безоплатної приватизації на отримання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості, яке не обмежене в часі (ст. 118 ЗК України).

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки у даному випадку Черняхівська сільська рада не може скасовувати своє попереднє рішення від 20 травня 2009 року № 90 в частині безкоштовної передачі у спільну власність земельної ділянки площею 0,13 га для ведення селянського господарства і позивач не погоджується з рішенням від 12 березня 2010 року № 4/37 як таким, що порушує його права.

Вирішуючи спір у вказаній частині, суд першої інстанції не встановив фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим доказам у їх сукупності та дійшов неправильного висновку про недоведеність порушення прав позивача.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним рішення відповідача від 12 березня 2010 року № 4/37 в частині скасування рішення від 20 травня 2009 року № 90 про безкоштовну передачу у спільну власність земельної ділянки площею 0,13 га для ведення селянського господарства не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 15 травня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним рішення Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 12 березня 2010 року № 4/37 в частині скасування рішення Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 20 травня 2009 року № 90 про безкоштовну передачу у спільну власність земельної ділянки площею 0,13 га для ведення селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати недійсним рішення Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 12 березня 2010 року № 4/37 в частині скасування рішення Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 20 травня 2009 року № 90 про безкоштовну передачу у спільну власність земельної ділянки площею 0,13 га для ведення селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М Кулішенко

Т.Ц.Кашперська