АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 755/3966/17-ц Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7833/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києвіна рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року у цивільній справі за позовом Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_4 про стягнення надмірно виплачених сум.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року Лівобережне об`єднання управління пенсійного фонду України в м. Києві звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення надмірно виплачених сум, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в Лівобережному об`єднанніУПФУ в м. Києві та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У 2012 році відповідачу здійснено перерахунок пенсії. Відповідно до пункту 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду від 25.11.2005 № 22-1 для зарахування для страхового стажу періодів роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку органу, що призначає пенсію, додає довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб. Для здійснення перерахунку пенсії відповідачу, відділом персоніфікованого обліку УПФУ у Дніпровському районі м. Києва було надано індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_4 Під час проведеної перевірки щодо правильності нарахування пенсійних виплат гр.. ОСОБА_4 за період з 01.05.2012 по 31.07.2012 виявлено розбіжності між сумами заробітної плати, врахованої для обчислення пенсії, та наданими даними персоніфікованого обліку УПФУ у Дніпровському районі м. Києва, у зв'язку з цим виникла переплата пенсії у розмірі 131,13 грн. Посилаючись на те, що відповідач відмовився повертати у добровільному порядку грошові кошти, позивач просив стягнути з відповідача 131,13 грн. переплату пенсії на підставі ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року в задоволенні позову Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_4 про стягнення надмірно виплачених сум відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві,мотивуючи тим, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано положення частини четвертої статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якими передбачено, що у разі, якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати (доходу), страхового стажу після призначення пенсії. Кожний наступний перерахунок пенсії провадиться не раніш як через двадцять чотири місяця страхового стажу після попереднього перерахунку з рахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Відповідно до пункту 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 р. N 22-1 для зарахування для страхового стажу періодів роботи, починаючи з 01.01.2004, відділ персоніфікованого обліку органу, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних системи персоніфікованого обліку. Для здійснення перерахунку пенсії відповідача відділом персоніфікованого обліку УПФУ в Дніпровському районі м. Києва було надано індивідуальні відомості про застраховану особу. Проте після проведення перевірки правильності нарахування пенсійних виплат за період з 11.05.2012 по 31.07.2012 були виявлені розбіжності між сумами заробітної плати врахованої для обчислення пенсії та даними персоніфікованого обліку, у зв'язку з цим виникла переплата пенсії у розмірі 131,13 грн.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторінабо інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 перебуває на обліку в Лівобережному об`єднанніУПФУ в м. Києві та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У 2012 році відповідачу здійснено перерахунок пенсії, у зв'язку з працевлаштуванням.

Для здійснення перерахунку пенсії відділом персоніфікованого обліку УПФУ у Дніпровському районі м. Києва було надано індивідуальні відомості про застраховану особу - ОСОБА_4, що відповідає пункту 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду від 25.11.2005 № 22-1.

Під час проведеної перевірки щодо правильності нарахування пенсійних виплат гр.. ОСОБА_4 за період з 01.05.2012 по 31.07.2012 виявлено розбіжності між сумами заробітної плати, врахованої для обчислення пенсії, та наданими даними персоніфікованого обліку УПФУ у Дніпровському районі м. Києва, у зв'язку з цим виникла переплата пенсії у розмірі 131,13 грн.

Розпорядженням комісії при Управлінні Пенсійного фонду України Дніпровського району м. Києва від 23.07.2012 № 1352 вирішено утримувати переплату одноразово з відповідача ( а.с. 4).

Як свідчить письмова заява відповідача на ім'я начальника Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва від 02.11.2013 останній відмовився повертати у добровільному порядку грошові кошти.

У зв'язку з відмовою відповідача повернути у добровільному порядку переплату пенсії, позивач 14 березня 2017 року подав до суду позов про стягнення з відповідача 131,13 грн. на підставі ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

У ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач заявив про сплив позовної давності та застосування наслідків її спливу до винесення рішення судом (а.с. 25).

Перевіряючи доводи сторін, надаючи оцінку пред'явлених ними доказів в обґрунтування своїх доводів (заперечень), колегія суддів, приходить до наступного:

Згідно п. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до списання визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21.03.2003, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15.05.2003 № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014).

Зі змісту вище викладеної статті випливає, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпаний і розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються (постанова Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91цс14).

Із встановлених обставин у справі вбачається, що для здійснення перерахунку пенсії відповідачу ОСОБА_4 за період з 01.05.2012 по 31.07.2012 дані щодо заробітної плати для обчислення пенсії надані відділом персоніфікованого обліку УПФУ у Дніпровському районі м. Києва.

Доказів про вчинення саме відповідачем зловживань (недобросовісності) для здійснення перерахунку пенсії, що призвели до безпідставної виплати йому сум пенсії, виплачених надміру, позивачем не надано та матеріали справи не містять.

Таким чином, надані позивачем докази не доводять факту недобросовісного набуття відповідачем ОСОБА_4 отриманих коштів у розмірі 131,13 грн., які є пенсійною виплатою, призначеною йому Управлінням ПФУ, а тому відповідно до ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхуванню", ст. 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" поверненню зазначена сума не підлягає.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позов Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві є недоведеним.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини у справі також не містять висновків про те, що позивачем надані належні й допустимі докази на підтвердження обставин, якими мотивовано позов щодо повернення коштів надміру виплачених пенсіонерові внаслідок зловживання з його боку, або подання страхувальником недостовірної інформації.

Разом з тим, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції застосував положення ч. 4 ст. 267 ЦК України щодо наслідків спливу позовної давності та відмовив в задоволенні позову Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві з підстав пропуску строку для звернення з позовом до суду.

Проте, судова колегія не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині застосування підстав для відмови у позові, виходячи з наступного:

У відповідності до положення статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання щодо обставин, які безпосередньо не стосуються спірних правовідносин, але які впливають на вирішення спору - це пропущення строку позовної давності.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 18 грудня 2009 року № 13 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено - п. 11.

Вказані роз'яснення свідчать про те, що самостійною підставою для відмови у позові є недоведеність позивачем своїх вимог.

Таким чином, установивши при розгляді справи, що позов Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києвіє недоведеним, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування наслідків спливу позовної давності як підставу для відмови в задоволенні позову.

Неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення - стаття 309 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_4 про стягнення надмірно виплачених сум з підстав недоведеності вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо незастосування судом першої інстанції положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про пенсійне забезпечення" як підставу для повернення надміру виплачених сум пенсій не знайшли свого підтвердження. Із змісту ухваленого рішення суду першої інстанції вбачається, що аналіз вказаних норм наведений у мотивувальній частині рішення, на підставі вищезазначених положень судом першої інстанції надана правова оцінка обставинам справи із визначенням прав та обов'язків сторін у правовідносинах щодо повернення надміру виплачених сум пенсій.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києвізадовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_4 про стягнення надмірно виплачених сум відмовити.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: