АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

05 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в інтересах якого діє Пономаренко ЮліяВікторівна,

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 належним чином не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором № 1101/1107/71/432 від 15.11.2007, у зв'язку з чим у нього станом на 28.07.2015 утворилась заборгованість у розмірі 4 542 948,1 грн., просив в рахунок погашення даної заборгованості достроково звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 86,50 кв.м., житловою площею 46,10 кв.м. шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 86,50 кв.м., житловою площею 46,10 кв.м. і складається з двох кімнат в придатному для житла стані.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач через свого представника Пономаренко Ю.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як на підставу скасування рішення суду в апеляційній скарзі посилався на те, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень та вважаючи, що у відповідача відсутня заборгованість за кредитом на момент ухвалення рішення, безпідставно відмовив в задоволенні позову.

Зазначав, що на момент звернення до суду з позовом у відповідача була наявна прострочена заборгованість за кредитним договором, що призвело до порушення прав ПАТ «Дельта Банк».

Крім цього вважав, що неналежне з'ясування судом обставин призвело до ухвалення незаконного рішення. Судом не взято до уваги, що Банк має право вимагати дострокового повернення частини коштів, наданих у кредит, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань.

Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала та просила відхилити, а рішення залишити без змін.

Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 15 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 1101/1107/71/432, за умовами якого Банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 290 000 доларів США на строк з 15 листопада 2007 року по 14 листопада 2027 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

Пунктом 1.4. Кредитного договору передбачено, що кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу з метою придбання квартири АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 15.11.2007 між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір, за умовами якого на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець (ОСОБА_2.) передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартира під номером АДРЕСА_1 (далі - предмет іпотеки).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу права вимоги, зокрема права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 101/1107/71/432 від 15.11.2007.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

З аналізу ч. 1 ст. 179 ЦПК України вбачається, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ч. 2 ст. 179 ЦПК України).

Оскільки позивачем заявлено позовні вимоги про звернення стягнення заборгованості в рахунок дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов договору кредиту та простроченням виконання зобов'язань за договором, які обґрунтовано з посиланням на положення ст. 1050 ЦК України, то за приписами ст. 179 ЦПК України спочатку підлягає доведенню факт порушення відповідачем умов кредитного договору та наявності простроченої заборгованості за договором.

Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись до суду з позовом та обґрунтовуючи свої позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» зазначав, що у ОСОБА_2 станом на 28.07.2015 існують не виконані зобов'язання за кредитним договором та наявна заборгованість, яка складає 4 542 948,1 грн., з яких: 4 131 929,54 грн. - тіло кредиту; 322 258,62 грн. - відсотки; 84 148,36 грн. - пеня; 1724,1 грн. - сума за ставкою 3% річних від простроченої заборгованості по тілу; 2887,48 грн. - сума за ставкою 3% річних від простроченої заборгованості по процентам. На підтвердження вказаної суми заборгованості Банком надано довідку про стан заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Дельта Банк».

Дійсно, відповідно до ст. 1050 ЦК України, Банк має право на дострокове стягнення заборгованості, але за умови прострочення повернення чергової частини позики (кредиту).

Проте Банком не надано суду належних доказів, які підтверджують наявність простроченої заборгованості у ОСОБА_2 та відповідно докази, які підтверджують розмір такої заборгованості.

Отже, ПАТ «Дельта Банк», заявляючи вимоги про дострокове стягнення заборгованості з підстав, передбачених ст. 1050 ЦК України, не обґрунтував та не довів право дострокової вимоги, а саме, який розмір простроченої заборгованості та її складові.

Натомість матеріалами справи підтверджується, а саме витягом з Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 25.05.2012, що фактичний розмір заборгованості за кредитним договором у валюті кредиту станом на 25.05.2012 (строкової заборгованості за тілом) становив 211 904,43 доларів США, а розмір простроченої заборгованості за тілом - 0,00 доларів США.

Таким чином, на момент передачі прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором у ОСОБА_2 не було простроченої заборгованості.

Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували обставини вказані вище, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність належних доказів, які підтверджують наявність простроченої заборгованості у ОСОБА_2 перед ПАТ «Дельта Банк».

Також матеріали справи не містять доказів про заборгованість за поточними платежами.

За умовами кредитного договору ОСОБА_2 отримав в кредит грошові кошти у розмірі 290 000 доларів США.

Згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту, наданого Банком, станом на 14.08.2013 у ОСОБА_2 поточна заборгованість по тілу кредиту складала 917,2 доларів США. За період з 15.08.2013 по жовтень 2014 року включно не існувало заборгованості за тілом кредиту. Станом на 20.10.2015 у відповідача не існувало заборгованості за кредитним договором від 15.11.2007.

Крім цього з даного розрахунку заборгованості також вбачається, що станом на 20.10.2015 у ОСОБА_2 перед Банком існувала поточна заборгованість у розмірі 172 962,3 доларів США, на яку нараховано відсотки у розмірі 71 655,84 доларів США. Сума простроченої заборгованості станом на 20.10.2015 - 0,00 доларів США та відповідно 0,00 нарахованих відсотків на прострочену суму заборгованості.

В розрахунку також зазначено, що позичальником сплачено заборгованість у розмірі 34580,13 доларів США та відсотки у розмірі 71 373,89 доларів США.

Отже, 15.11.2007 відповідач отримав в кредит 290 000 доларів США, а станом на 20.10.2015 сплатив на погашення заборгованості 105 957,02 доларів США, з яких: 34 580,13 - заборгованість за тілом кредиту; 71 373,89 - відсотки.

Крім того як пояснив представник відповідача в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_2 з моменту отримання кредитних коштів сумлінно виконує свої зобов'язання за кредитним договором та вчасно сплачує щомісячні необхідні платежі, встановлені Графіком погашення кредиту, який є невід'ємною частиною до кредитного договору. На момент звернення Банку до суду з даним позовом у ОСОБА_2 не існувало простроченої заборгованості за тілом кредиту, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи.

Матеріалами справи також підтверджується, що ОСОБА_2 проживає в Автономній Республіці Крим та з часу анексії Криму в 2014 році не міг належним чином здійснювати свої зобов'язання за кредитним договором. ОСОБА_2 неодноразово звертався до ПАТ «Дельта Банк» із заявами про врегулювання питання щодо погашення заборгованості та надання можливості здійснювати погашення заборгованості його представником, оскільки він не має можливості погашати заборгованість на території Криму, а також приїхати на материкову частину України та особисто вносити платежі на погашення боргу. Банком надано відповідь та зазначено про відсутність можливості погашення заборгованості за кредитом ОСОБА_2 третіми особами, оскільки існує внутрішній банківський документ, який передбачає можливість погашення валютних кредитів виключно позичальником особисто.

Незважаючи на відмову Банку у сприянні ОСОБА_2 вирішити питання щодо можливості належним чином виконувати умови кредитного договору, відповідач вчиняв дії для належного виконання умов договору та внесення щомісяця необхідних платежів на погашення заборгованості.

Матеріалами справи підтверджується (платіжні доручення, меморіальні ордери), що ОСОБА_2 значно випереджено Графік погашення кредиту та сплачено 156 752,25 доларів США. Наступний платіж по тілу кредиту необхідно сплатити лише в серпні 2018 року. ОСОБА_2 і надалі продовжує погашення заборгованості згідно умов кредитного договору.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що відповідач при укладенні кредитного договору є споживачем.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.07.2013 (справа № 1-12/2013) дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Враховуючи, що відповідач є споживачем, та є слабкою стороною в договірних відносинах, вчиняв дії на врегулювання питання щодо погашення заборгованості, незважаючи на те, що проживає в Криму, продовжує здійснювати погашення на виконання умов договору, а також беручи до уваги те, що строк дії кредитного договору до 2027 року і відсутня заборгованість за тілом кредиту як поточна, так і прострочена, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про дострокове стягнення заборгованості є несправедливими.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до вважає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України, у зв'язку з чим дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення суду.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в інтересах якого діє Пономаренко Юлія Вікторівна, - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/30546/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8361/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Москаленко К.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.