Справа № 404/8643/15-ц
Номер провадження 2/404/131/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді - Іванової Н.Ю.,

при секретарі - Бокатенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Кіровоградської міської ради, ОСОБА_4 про визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Територіальної громади в особі Кіровоградської міської ради, по якому просять визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частини самочинного будівництва - будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування, визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частини самочинного будівництва - будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок №54 з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 є дружиною померлого, а позивач ОСОБА_2 є його рідною донькою. Вказують, що фактично прийняли спадщину шляхом фактичних дій, а саме вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою з місця проживання, виданою квартальним комітетом №5, копіями паспортів, виписками з домової книги, з яких вбачається, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за місцем відкриття спадщини з ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_2 - з дня народження.

У вересні 2015 року позивачі звернулись до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу з метою отримання свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті чоловіка та батька, але нотаріус відмовила у видачі свідоцтв та винесла 18 вересня 2015 року постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причини відсутності документу, який підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1.

Вказують, що спадкодавець ОСОБА_5 09 грудня 1950 року отримав у спадщину після свого батька ОСОБА_6 право забудови на АДРЕСА_1.

Згідно генерального плану від 05.09.1946 року було здійснено забудову домоволодіння, яке позначено в експлікації під літерою «Аа».

25 грудня 1950 року Кіровоградським БТІ було зареєстровано право власності на домоволодіння АДРЕСА_2.

Співвласниками домоволодіння стали також мати спадкодавця ОСОБА_7 та сестра ОСОБА_4.

Мати ОСОБА_7 проживала разом з спадкодавцем по день смерті і померла ІНФОРМАЦІЯ_6. Сестра ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 до нотаріуса не зверталась.

Згідно експлікації генерального плану від 26.02.1954 року на садибній ділянці по АДРЕСА_3 значиться житловий будинок «Аа», право користування на земельну ділянку 13.03.1954 року на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому за №220 від 25.02.1954 року зареєстроване за спадкодавцем, його матір'ю та сестрою.

Спадкодавець ОСОБА_5, перебуваючи з ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі, в 1991 році за кошти, нажиті під час шлюбу, самочинно збудував новий будинок, а старий будинок переобладнав під літню кухню.

Ухвалою суду від 02 червня 2016 року до участі у справі в якості відповідача було залучено ОСОБА_4 /а.с. 128/.

В ході розгляду справи позивачі уточнили позовні вимоги та просять визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частини самочинного будівництва - садибного (індивідуального) домоволодіння №54 з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування; визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину самочинного будівництва - садибного (індивідуального) домоволодіння № 54 з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Позивач ОСОБА_1 та представники позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили задовольнити.

Представник відповідача Кіровоградської міської ради в судове засідання не з'явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином, надав до суду заяву, якою просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнала.

Ухвалою суду від 14 вересня 2017 року у прийнятті визнання представником відповідача ОСОБА_4 позову відмовлено.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (частина 2 статті 16 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с. 23/.

Після його смерті відкрилась спадщина на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з архівної довідки, виданої Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 17 вересня 2015 року №14430, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване за ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.12.1950 року № 8077/11, виданого Кіровоградською державною нотаріальною конторою /а.с. 22/.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину, виданого 09 грудня 1950 року встановлено склад спадщини - право забудови на АДРЕСА_1. 25 грудня 1950 року Кіровоградським БТІ було зареєстровано право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 за ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /а.с. 37/.

Як вбачається з технічного паспорту, станом на час реєстрації права власності, а саме в 1950 році, домоволодіння складалось з житлового будинку літ. «А», який побудований у 1939 році, має піщаний фундамент, саманні стіни, пічне опалення. Відсоток зносу цього будинку становить 70%, а його інвентаризаційна вартість складає 9646 грн.

Співвласник ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_6, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Мелітопольського міськвиконкому Запорізької області 30.09.1999 року /а.с. 26/.

Співвласник ОСОБА_4 змінила прізвище на «ОСОБА_4» у зв'язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_9, про що свідчить Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 5 від 15.07.2016 року /а.с. 161-162/.

ОСОБА_4 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 не проживала та не вчинила жодних дій щодо прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7.

Як вбачається з відповіді Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 за № 704/01-09 від 04.05.2016 року, із заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6, до нотаріальної контори спадкоємці не звертались, свідоцтва про право на спадщину не видавались /а.с. 118-119/.

Згідно пунктів 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже за змістом вказаних норм застосування ЦК України 2003 року до спадщини, яка відкрилася до набрання ним чинності можливе за двох умов: по-перше спадщина відкрилася і шестимісячний строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, і по-друге з моменту її відкриття і до 1 січня 2004 року спадщина не була прийнята ніким із наявних тоді на цю спадщину спадкоємців, яких як спадкоємців визначав ЦК України 1963 року.

Аналогічні роз'яснення містить пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-138 цс13, згідно яких відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Згідно п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництв будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність» та іншими підзаконними актами.

Згідно частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України / в редакції 1963 року/, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України /в редакції 1963 року/, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Згідно до ст. 549 ЦК України / в редакції 1963 року/ визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, на підставі вказаних норм, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 фактично вступив в володіння спадковим майном, а саме: 1/3 часткою будинку літ. «А» після смерті ОСОБА_7, тобто фактично прийняв спадщину після її смерті в розумінні ст. 549 ЦК України /в редакції 1963 року/.

За вказаного, суд приходить до висновку, що право власності на 2/3 частки будинку літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 належало померлому ОСОБА_5.

23 листопада 1968 року ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 /а.с. 27/.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась донька ОСОБА_2 /а.с. 28/, яка у зв'язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_11 змінила прізвище на «ОСОБА_2» /а.с. 38/.

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебуваючи у зареєстрованому шлюбі та за власні кошти здійснили будівництво на вказаній земельній ділянці житлового будинку літ. «Д» - у 1991 році, прибудови літ. «а» - 1960 році, погріб літ. «Ее» - 1990 році, баня літ. «Ж» - 1990 році, убиральня літ. «З» - у 1990 році, альтанка - літ. «О» - у 1990 році, козирок літ. «к» - 1991 році, огорожа літ. «N» - у 1991 році, ворота літ. «N1» - у 1991 році, огорожа літ. «N2» - у 1983 році, колонка літ. «+» - у 1983 році.

Вказані обставини підтверджені в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13.

Згідно короткої технічної характеристики, що міститься в архівній довідці та технічної характеристики, що міститься у технічному паспорті, виготовленому 14 вересня 2015 року ОКП «Кіровоградським обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації», під літ. Аа значиться літня кухня, а під літерою Д - житловий будинок, загальною площею 42,10 кв.м., житловою площею 30,10 кв.м. /а.с. 12-17/.

Відповідно до Висновку за № 42-5 від 17 вересня 2015 року, наданого обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» житловий будинок під літ. «А», переобладнано під літню кухню. За адресою: АДРЕСА_1, побудовано житловий будинок під літ. «Д» загальною площею 42,1 кв.м., в тому числі житловою 30,1 кв.м., право власності на який станом на 01.01.2013 р. ОКП «Кіровоградським обласним об'єднаним технічної інвентаризації» не оформлено. Таким чином, власником(ами) проведено переобладнання житлового будинку під літерою «Аа» в літню кухню літ.«Аа» і збудовано житловий будинок під літ. «Д», право власності на який не зареєстровано у встановленому законом порядку /а.с. 48/.

02 серпня 2016 року ОКП «Кіровоградське ОБТІ» виготовлено новий технічний паспорт на садибне (індивідуальне) домоволодіння АДРЕСА_1, згідно експлікації якого, самочинно збудований будинок значиться під літерою «Д». На цьому ж садибному (індивідуальному) домоволодінні є житловий будинок, збудований в 1939 році, який значиться під літерою «А».

06 серпня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Куценко І.В. із заявами про прийняття спадщини /а.с. 71,76/.

Син спадкодавця ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_7, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5, виданого Новостародубською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області 08.01.2003 року /а.с. 25/.

Син спадкодавця ОСОБА_16 помер ІНФОРМАЦІЯ_8, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6, виданого Міським відділом по реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції 15.10.2003 року /а.с.24/.

Постановою приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Куценко І.В. №230/02-31 від 18.09.2015 року було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок (чи його частку) за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_17, померлого ІНФОРМАЦІЯ_9. Постанова мотивована відсутністю документа, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно /а.с.9-11/.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, оскільки позивач внаслідок відсутності правовстановлюючого документу на житловий будинок не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі, право власності може бути визнане судом.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.6 своєї Постанови № 6 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

Аналогічну норму закону містив ЦК України 1960 року, відповідно до ст.105 якого, громадянин, побудувавший будинок або суттєво здійснивший його перебудову або добудову без установленого дозволу, або без належно засвідченого проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком або частиною його (продавати, дарувати, здавати в оренду і т.п.).

Вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою КМУ від 05 серпня 1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення. Тобто, до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. У зв'язку з тим, що відповідно до ст.58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватись на приватні житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами, які збудовані до 5 серпня 1992 року.

Ця категорія виділялась окремо як Порядком № 91 від 24.06.2011 року, так і Порядком № 95 від 15.04.2013 року. Відповідно до абз.2 п.3.1 чинного Порядку № 95 документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Тобто, законодавство не містить вимоги щодо введення даних об'єктів в експлуатацію.

Новий Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 року, який вступив в дію 11.02.2014 року також передбачає аналогічний пункт. Зокрема п.49 передбачає, що для проведення держаної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 не належать до самочинного будівництва для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року.

Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/04-13, по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності, одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи із змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Будівництво було проведено ОСОБА_5 до 05.08.1992 року, про що свідчать результати проведеної 02.08.2016 року технічної інвентаризації БТІ, а тому введення даних об'єктів в експлуатацію законодавством не передбачено.

Як вбачається з довідки Квартального комітету №5 Кіровського району м. Кіровограда від 10.11.2015 року, позивачі проживали за адресою: АДРЕСА_1, разом з ОСОБА_5 до дня його смерті. ОСОБА_1 проживала з 1968 року, ОСОБА_2 - з 1982 року /а.с. 8/.

Суд враховує той факт, що після смерті ОСОБА_5 будинком продовжували користуватись його дружина та донька, сплачувались комунальні платежі, технічний стан підтримувався у належному стані, тому вважає, що позивачі фактично вступили в володіння спадковим майном, тобто фактично прийняли спадщину після його смерті в розумінні ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року).

Оскільки спірний будинок побудований до 1 січня 2004 року, тому норми Сімейного кодексу України на правовідносини, що виникли між сторонами до набрання цим Кодексом сили, - не застосовуються.

Відповідно до статей 16,17 Закону України «Про власність», статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним до 01 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім»ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю).

Так як будівництво здійснювалось у період шлюбу, то суд вважає, що за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на ? частки, а за ОСОБА_2 на ? частку будинку літ. «Д» з господарськими будівлями та спорудами.

Однак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, так як власником 1/3 частки будинку під літ. «А» є ОСОБА_4, тому спадкуванню підлягає лише 2/3 частки будинку літ. «А», відповідно 3/4 частки за ОСОБА_1, що становить ? частку будинку літ. «А», та ? частка за ОСОБА_2, що складатиме 1/6 частку будинку літ «А».

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати вважаються фактично понесеними позивачами.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Кіровоградської міської ради, ОСОБА_4 про визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, на ? частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок літ. «Д», прибудова літ. «а», погріб літ. «Ее», баня літ. «Ж», убиральня літ. «З», альтанка літ. «О», козирок літ. «к», огорожа літ. «N», ворота літ. «N1», огорожа літ. «N2», колонка літ. «+».

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок літ. «Д», прибудова літ. «а», погріб літ. «Ее», баня літ. «Ж», убиральня літ. «З», альтанка літ. «О», козирок літ. «к», огорожа літ. «N», ворота літ. «N1», огорожа літ. «N2», колонка літ. «+».

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, на ? частку житлового будинку, визначеному в технічному паспорті під літ. «А», розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, на 1/6 частку житлового будинку, визначеному в технічному паспорті під літ. «А», розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда