Справа № 161/8001/17
Провадження № 4-с/161/139/17
У Х В А Л А

31 серпня 2017 року місто ОСОБА_1

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Маковецькій Т.М.

з участю представника скаржника ОСОБА_2

представника Першого відділу державної виконавчої служби

міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції

у Волинській області ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_1 цивільну справу за скаргою Першого заступника керівника Луцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Луцької міської ради на неправомірні рішення головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Луцької місцевої прокуратури скаргу мотивує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 14.11.2011р. задоволено позов прокурора міста ОСОБА_1 в інтересах Луцької міської ради про стягнення з ОСОБА_5 витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, в сумі 660 грн. В ході судового розгляду підтверджено правомірність вимог прокурора про стягнення з засудженого, згідно вироку цього ж суду від 16.06.2011р., особи коштів, витрачених бюджетом міста на лікування потерпілого від злочину, тобто проведено стягнення заподіяних злочином збитків. Луцьким міськрайонним судом видано виконавчий лист у справі №2-6845/11 від 14.11.2011р., в якому зазначено, що відшкодуванню підлягають збитки, заподіяні злочином. Луцькою міською радою вищевказаний виконавчий лист повторно звернуто до примусового виконання до Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Однак, головним державним виконавцем Першого ВДВС м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 прийнято рішення про повернення зазначеного виконавчого документу без прийняття до виконання. Останній свої дії мотивував вимогами ст. 4 ч.4 п. 8 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку із ненаданням підтвердження сплати стягувачем - Луцькою міською радою авансового внеску. Вважає вказане рішення головного державного виконавця Першого відділу ДВС про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання незаконним, оскільки Законом України "Про виконавче провадження" визначено вичерпний перелік рішень суду, за примусове виконання яких стягувачі звільняються від сплати авансового внеску (ч. 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження"). Зокрема, до них віднесено: рішення про відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (абз. 7 ч. 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження"). Крім цього, від сплати авансового внеску також звільняються державні органи у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби (абз.8 ч. 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження"). Отже, це два випадки, які передбачає Закону України "Про виконавче провадження", при яких авансування не є обов'язковим.

По першому випадку, посилається на те, що злочинними діями ОСОБА_5 було заподіяно збитки у виді понесених місцевим бюджетом міста ОСОБА_1 витрат на забезпечення належного лікування потерпілого від злочину в комунальному медичному закладі. Саме на стягнення майнових збитків заподіяних злочином був спрямований позов прокуратури в інтересах держави із особі Луцької міської ради, і враховуючи вимоги абз. 7 ч. 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 14.11.2011р. у справі №2-6845/11 про стягнення в користь місцевого бюджету міста з ОСОБА_5 витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, в сумі 660 гри., звільнено від сплати авансового внеску і такого обов'язку стягувач не має.

По другому випадку, керується тим, що згідно з положеннями рішення Конституційного суду України від 08.04.1999р. (справа №1-1/99) «інтереси держави» є оціночним поняттям. Прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає, з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутись порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Звертаючись до Луцького міськрайонного суду з позовом про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням, прокурор діяв в інтересах держави в особі Луцької міської ради, яка «відповідно до підпунктів 1, 3 п. б ст. 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» реалізовувала делеговані повноваження в частині забезпечення медичного обслуговування, і для виконання вказаних делегованих державою повноважень держава передбачає і фінансову основу у вигляді субвенції органам місцевого самоврядування з державного бюджету України. Вважає, що в даному випадку Луцька міська рада звільнена від авансових внесків при звернені до примусового виконання вказаного вище рішення суду. Саме тому, відповідно до вимог ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа зобов'язаний був винести постанову про відкриття виконавчого провадження та приступити до виконання рішення суду, проте цього не зробив.

Посилаючись на наведене, заявник просив суд визнати неправомірним та скасувати рішення головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4, викладене у повідомленні від 20.04.2017р. №10062 про повернення виконавчого документу від 14.11.2011р. у справі №2-6845/11 стягувачу без прийняття до виконання; зобовязати головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області невідкладно відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню за виконавчим листом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.11.2011р. у справі №2-6845/11, та провести виконавчі дії до виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_6 на користь місцевого бюджету міста ОСОБА_1 збитків, заподіяних злочином в сумі 660грн.

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник державної виконавчої служби заперечував щодо задоволення скарги, та пояснив, що діяв у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 14.11.2011р. задоволено позов прокурора міста ОСОБА_1 в інтересах Луцької міської ради про стягнення з ОСОБА_5 витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину в сумі 660 грн.

Луцьким міськрайонним судом видано у даній справі виконавчий лист у справі №2-6845/11 від 14.11.2011р., в якому зазначено, що відшкодуванню підлягають збитки, заподіяні злочином. Луцькою міською радою вищевказаний виконавчий лист повторно звернуто до примусового виконання до Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області.

Як вбачається з матеріалів справи, головним державним виконавцем Першого ВДВС м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 прийнято рішення про повернення зазначеного виконавчого документу без прийняття до виконання, на підставі вимог ст. 4 ч.4 п. 8 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку із ненаданням підтвердження сплати стягувачем - Луцькою міською радою авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим, про що видано повідомлення від 20.04.2017р. №10062, яке отримано міською радою 12.05.2017р.

Відповідно до ст. 4 ч. 4 п. 8 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Законом України "Про виконавче провадження" визначено вичерпний перелік рішень суду, за примусове виконання яких стягувачі звільняються від сплати авансового внеску (ч. 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження"). Зокрема, до них віднесено: рішення про відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (абз. 7 ч. 2 ст. 26 Закону). Крім цього, від сплати авансового внеску також звільняються державні органи у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби (абз.8 ч. 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Судом встановлено, що злочинними діями ОСОБА_5 було заподіяно збитки у виді понесених місцевим бюджетом міста ОСОБА_1 витрат на забезпечення належного лікування потерпілого від злочину в комунальному медичному закладі.

Таким чином, Луцька міська рада при зверненні до суду про стягнення збитків, заподіяних злочином внаслідок понесених витрат на лікування потерпілого від злочину виступає у цих правовідносинах як «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» - органом місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади, тобто державному органу.

Отже, в даному випадку Луцька міська рада згідно з абз. 8 ч. 2 ст. 26 , Закону звільнена від авансових внесків при звернені до примусового виконання вказаного вище рішення суду.

Саме тому, відповідно до вимог ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа зобов'язаний був винести постанову про відкриття виконавчого провадження та приступити до виконання рішення суду.

Вказані вимоги чинного законодавства при прийнятті рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання головний державний виконавець Першого ВДВС м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 враховані не були, а тому його дії та рішення підлягають визнанню незаконними та скасуванню. Оскільки державний виконавець не вчинив дій, передбачених ч. 5 ст. 26 Закону, з метою захисту порушеного права стягувача необхідно зобов'язати державного виконавця вчинити дії по відкриттю виконавчого провадження.

У відповідності до положень ст.5 цього Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців). Виконання судових рішень має забезпечувати реалізацію захисту прав і охоронюваних законом інтересів сторін.

Ухилення від виконання судового рішення протирічить інтересам держави і суспільства, підриває основи правосуддя і не сприяє захисту прав учасників судового процесу.

Прокурор має право звернутися до суду зі скаргою у зазначених справах як учасник виконавчого провадження, статусу якого він набуває при відкритті виконавчого провадження за його заявою у випадку представництва інтересів в суді.

Отже, заявлену вимогу Першого заступника керівника Луцької місцевої прокуратури про визнання неправомірним та скасування рішення головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4, викладеного у повідомленні від 20.04.2017р. №10062 про повернення виконавчого документу від 14.11.2011р. у справі №2-6845/11 стягувачу, без прийняття до виконання, слід задовольнити.

В задоволенні решти заявлених вимог слід відмовити, оскільки під час розгляду справи 31.08.2017р. старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню за виконавчим листом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.11.2011р. у справі №2-6845/11, та проведено необхідні виконавчі дії для виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_6 в користь місцевого бюджету міста ОСОБА_1 збитків, заподіяних злочином в сумі 660грн.

За таких обставин, друга заявлена вимога Першого заступника керівника Луцької місцевої прокуратури до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 383, 384 ЦПК України, ст.ст. 5, 26, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 2 ст. 7 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 19, 124, п. 9 ст. 129 Конституції України, суд -

В И Р І Ш И В:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4, викладене у повідомленні від 20.04.2017р. №10062 про повернення виконавчого документу від 14.11.2011р. у справі №2-6845/11 стягувачу без прийняття до виконання.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення, а для осіб, що не приймали участі при її винесенні в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду Івасюта Л.В.