Єд. унік. №243/7689/17
Провадження №2-о/243/730/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Старовецького В.І.

при секретарі Каліух К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №17 Словянського міськрайонного суду Донецької області заяву ОСОБА_1, за участі заінтересованої особи: Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті , -

В С Т А Н О В И В:

До Словянського міськрайонного суду надійшла заява ОСОБА_1, за участі заінтересованої особи: Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті. Дана заява мотивована тим, що 26 липня 2017 року за місцем свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його рідна мати ОСОБА_2, про що свідчать свідоцтво про смерть, лікарське свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті матері, інші документи, оформлені та видані в Донецькій Народній Республіці на бланках з печатками та підписами уповноважених осіб.Він поховав матір на кладовищі в м. Горлівки Донецької області.

Після смерті своєї матері заявник звернувся до Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для того, щоб зареєструвати смерть ОСОБА_2, але отримав відмову у проведенні державної реєстрації смерті, у звязку з тим, що було подано свідоцтво про смерть серії ДНР, яке видане на непідконтрольні території України.

У звязку з цим він не може зареєструвати смерть матері та реалізувати свої спадкові права.

Заявнику необхідно в судовому порядку підтвердити факт смерті своєї матері ОСОБА_2, з метою отримання належного свідоцтва про її смерть, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про смерть фізичної особи згідно чинного законодавства України з можливістю в подальшому оформлення спадкових справ, отримання витрат на погребіння, недоотриманої пенсії померлої.

Просить суд встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 26 липня 2017 року у м. Горлівка, Донецької області, Україна.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявився, надав суду клопотання, відповідно до якого просив розглянути справу без його участі та задовольнити заяву про встановлення факту смерті його матері ОСОБА_2(а.с.6).

Заінтересована особа Бахмутський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, свого представника для участі в судовому засіданні не направила, незважаючи нате що про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, ніяких заяв, щодо розгляду справи без її участі до суду не надала.

Згідно з ч. 2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що вимоги, викладені в даній заяві підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.2571 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до Свідоцтва про народження серії УІІ-УР №0067691, виданого 01.12.1965 року Калінінським райбюро РАЦС м. Горлівка, Донецької області матерією заявника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, є ОСОБА_2 (а.с.11).

Як вбачається з вище вказаного ОСОБА_1, є сином померлої 26.07.2017 рокуОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 2571 ЦПК України, має право звернутись до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії ДНР №072944, виданого на тимчасово непідконтрольній Україні території, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, померла 26.07.2017 року у Калінінському районі м. Горлівки, Донецької області (а.с.9).

Згідно з лікарського свідоцтва про смерть №1570 від 26.07.2017 року та довідки про причину смерті №1570 від 26.07.2017 року, видані на тимчасово непідконтрольній Україні території, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, померла 26.07.2017 року у Калінінському районі м. Горлівки, Донецької, внаслідок гострої серцево-судинної недостатності (а.с.10).

Як вбачається з договорів-заказів №55 від 26.07.2017р. та №3/9 від 27.07.2017р., заявник займався похованням своєї матері ОСОБА_2 на кладовищі «Байрак» у м. Горлівка, Донецької області (а.с.12,13).

З фотознімку який було надано заявником, вбачається, що на кладовищі є поховання на надгробному хресті якого вказано «ОСОБА_3, 13.09.1938-26.07.2017» (а.с.14).

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним та не створює правових наслідків.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Тому, суд не може прийняти до уваги Свідоцтво про смерть ОСОБА_2, видане на тимчасово непідконтрольній Україні території, лікарське свідоцтво про смерть №1570 від 26.07.2017 рокута довідку про причину смерті №1570 від 26.07.2017 року, видані в центрі первинної медико-санітарної допомоги м. Горлівка, Донецької області, що також знаходиться на тимчасово окупованій території, згідно з якими ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, померла 26.07.2017 року за місцем свого проживання - Калінінський район м. Горлівки, Донецької області, вул. М. Неделіна, 63, як допустимі докази при розгляді даної справи. Однак, оцінюючи надані заявником докази в їх сукупності, суд вважає, що факт смерті ОСОБА_2, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Згідно з ч. 8 ст. 256 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Так, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, померла 26.07.2017 року за місцем свого проживання - Калінінський район м. Горлівки, Донецької області, вул. М. Неделіна, 63, тобто на території, що не контролюється владою України, що унеможливлює реєстрацію факту смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану України.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявнику для отримання свідоцтва про її смерть для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України.

Беручи до уваги, що від встановлення даного факту залежить виникнення особистих майнових прав заявника, а законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також той факт, що заявник має на меті встановити факт смерті своєї матері для отримання свідоцтва про смерть та для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4. ст. 2571, п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5-8, 10-15, 60, 61, 107, 208-209, 212-215, 218, 256-259, 2571, 367 ЦПК України,п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, за участі заінтересованої особи: Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянки України, останнє зареєстроване місце проживання: Україна,Калінінський район м. Горлівки, Донецької області, вул. М. Неделіна, 63, яка померла 26 липня 2017 року у м. Горлівка, Донецької області, Україна.

Допустити негайне виконання судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_4