Єдиний унікальний номер 229/1465/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1329/2017
Головуючий у 1-ій інстанції Петров Є.В.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Краснощокової Н.С., Хейло Я.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 15 червня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця та виконуючої обов'язки начальника Відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_2 21.06.16 року звернувся до Дружківського міського суду Донецької області зі скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції, здійсненні в процесі виконання рішення суду.

Справа неодноразово переглядалась Дружківським міським судом Донецької області та Апеляційним судом Донецької області. 05 грудня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Донецької області справу було передано на новий розгляд.

Апеляційним судом було вказано на недоліки в ухвалі Дружківського міського суду Донецької області від 24 жовтня 2016 року, а саме: що судом не було звернута увага, що заявник по справі 26.07.2016 року уточнив свою заяву новими вимогами, які судом не було розглянуто, відповідно суд не мотивував та не розглянув усі вимоги скаржника. Апеляційний суд відмітив, що судом першої інстанції не було звернуто увагу, що подана заява ОСОБА_2 за формою та змістом не відповідає вимогам закону, та відповідно не застосував положення ст. 121 ЦПК України.

Суд, ухвалою від 04 січня 2017 року, зобов'язав заявника по справі усунути недоліки заяви, які було виявлено в ході судового розгляду апеляційним судом, надавши заявникові строк на їх усунення, що було виконано заявником (а. с. 26-27, 45 т. 2).

ОСОБА_2 неодноразово уточнював свою скаргу, а саме: 24.06.2017 року, 26.07.2016 року, 06.01.2017 року, 12.01.2017 року.

Обґрунтовуючи доводи уточненої скарги, заявник посилався на те, що на виконання рішення Дружківського міського суду Донецької області від 04 серпня 2014 року він отримав виконавчий лист про його вселення в будинок АДРЕСА_1, зобов'язання боржника ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні будинком та надати ключі від вхідної двері та інших приміщень будинку, а також гаражу, хвіртки. На підставі виконавчого листа було відкрито виконавче провадження. Заявник вказував, що 21 квітня 2016 року під час примусового вселення рішення суду було виконано частково, а саме йому були надані ключі від дверей, але самого вселення не відбулося. Боржник ОСОБА_3 не звільнила половину жилої площі для розміщення ОСОБА_2 своїх меблів та речей, не звільнила половину гаража, не виділила половину земельної ділянки. Приміщення гаражу, літньої душової кабіни завалено сміттям, металобрухтом, що ускладнює їх користування. Перешкодою у користуванні будинком є також знаходження у дворі двох собак. Окрім того, 21 квітня 2016 року у дворі були присутні сторонні люди, йому не відомі, а також співмешканець ОСОБА_4

Вважав, що при його вселенні 21 квітня 2016 року державні виконавці Листопад С.І. та Нарожний Д.А. не виконали своїх обов'язків, а тому просив суд визнати їх бездіяльність неправомірною і відсторонити їх від виконання виконавчих дій, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 21 квітня 2016 року, зобов'язати ВДВС Дружківського міського управління юстиції провести примусове вселення ОСОБА_2 в будинок АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку з виділенням необхідної жилої площі, розміщенням меблів, можливості користуватися двором (перевести собак в інше місце), можливості користуватися гаражем, надвірними будівлями та половиною земельної ділянки.

Окрім цього, ОСОБА_2 в уточненій скарзі від 26.07.2016 року заявник додатково просив :

- вселити разом з ним його дружину ОСОБА_5, та її малолітнього сина ОСОБА_6;

- зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди при вселені його дружини ОСОБА_5 та її сина ОСОБА_6 та не перешкоджати у користуванні будинком;

- зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод робітникам обслуговуючих організацій: БТІ, Міської ради, робітникам водоканалу, РЕМ, газової служби та поліції для виконання останніми службових обов'язків пов'язаних з оглядом і входом до приміщення будинку та двору;

- зобов'язати ОСОБА_3 та робітників ВДВС не допустити під час вселення сторонніх осіб: ОСОБА_4 (співмешканця ОСОБА_3.), ОСОБА_7 (мати ОСОБА_3.), ОСОБА_8 (доньку ОСОБА_3 та співмешканця по імені ОСОБА_14);

- зобов'язати ОСОБА_3 не проводити під час вселення фото та відео-зйомок;

- зобов'язати ОСОБА_3 без його дозволу не реєструвати в будинку по АДРЕСА_1 їх старшу доньку ОСОБА_8;

- зобов'язати ВДВС притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за невиконання рішення суду про вселення ОСОБА_2 у будинок.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 15 червня 2017 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_2

На вказану ухвалу суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та направити справу на новий розгляд в іншому складі суду.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при виконанні вселення державним виконавцем не виконано покладених на нього обов'язків відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач ОСОБА_3 передала один ключ від веранди, яка взагалі відсутня на проекті. Проте не передала ключів від інших дверей, які є броньовані, та ключів від гаражу, горища. Вважає, що акт державного виконавця від 21.04.2016 року складений формально. Права та обов'язки йому не роз'яснялись, що є грубим порушенням складання протоколу. ОСОБА_3 перешкоджає виконанню рішення суду та державному виконавцю, а її співмешканець ОСОБА_3 проживає у належному заявнику будинку без його на то згоди.

Крім того, строки всіх трьох вселень, які так і не відбулися 30.10.2014 року, 16.03.2015 року, 21.04.2016 року порушені, бо відповідно до чинного законодавства повинно відбуватися через три місяці, а здійснювались тільки через рік. Наголошує, що будинок є у спільній частковій власності, рішенням суду не вирішено питання, кому яка частка надана в користування. Він не може завезти меблі та користуватися своїм майном. Він перебуває в офіційному шлюбі з ОСОБА_5 та мають на вихованні дитину, які теж мають право на проживання в будинку та користуватися, як члени його сім'ї всім майном.

Вказує, що державний виконавець та виконуючий обов'язки начальника відділу державної виконавчої служби Дружківського управління юстиції у відповідності до ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження», не склали акту, який на другий день мали були скласти в процесі перевірки, що ОСОБА_2 не був вселений та допущений в будинок та не мешкає там на момент перевірки.

Заявник, належним чином (шляхом направлення судової повістки з рекомендованим поштовим повідомлення) повідомлений про час та місце розгляду справи, не з'явився.

Від представника державної виконавчої служби надійшла заява розглянути справи за його відсутності.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала - залишенню без змін, з огляду на таке.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 21 квітня 2016 року в.о. начальника ВДВС Дружківського міського управління юстиції Листопад С.І. при примусовому виконанні виконавчого листа №2/229/351/2014, виданого 15 серпня 2014 року Дружківським міським судом про зобов'язання боржника ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні будинком, який розташований за адресом: АДРЕСА_1 та надати ключі від вхідної двері та інших приміщень будинку, а також гаражу, хвіртки стягувачу ОСОБА_2, винесла постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (який був чинним на час проведення виконавчих дій), оскільки рішення суду виконано в повному обсязі.

Відповідно до акту 21 квітня 2016 року в.о. начальника ВДВС Дружківського міського управління юстиції Листопад С.І. у присутності понятих Щербак Ю.К., Мороз А.К., працівника поліції ОСОБА_12 здійснила примусове виконання рішення суду про вселення ОСОБА_2 у будинок АДРЕСА_1. Акт був підписаний державним виконавцем Листопад С.І., боржником ОСОБА_3, понятими і працівником поліції. ОСОБА_2 підписав акт з застереженням, вказавши, що він не згоден зі вселенням, оскільки йому чинились перешкоди - у дворі знаходились сторонні особи.

Вселення відбувалось у присутності понятих та поліцейського, що відповідає вимогам пункту 4 ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на момент проведення виконавчих дій).

Рішенням суду було передбачено вселення ОСОБА_2 в будинок АДРЕСА_1, зобов'язання боржника ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні будинком та надати ключі від вхідної двері та інших приміщень будинку, а також гаражу, хвіртки.

Як пояснив ОСОБА_2, 21 квітня 2016 року він мав доступ до двору, будинку, інших надвірних споруд за адресою АДРЕСА_1, оглянув їх в день вселення, і на даний час він має ключі від цих приміщень, хвіртки та гаражу. Однак, на його думку, вселення не проведено, оскільки, кімнати вільної від речей ОСОБА_3 не було, відповідно, він не міг розмістити свої речі. Заявник зазначив, що не було державним виконавцем виділено частину прибудинкової земельної ділянки, на якій він вирощував би необхідні для його родини овочі. Зі слів ОСОБА_2 в гаражі знаходився металобрухт, що не дозволило йому скористатись гаражем для розміщення свого авто. Також невідомими проводилася відеозйомка та у дворі знаходився співмешканець боржника.

Представник ВДВС Листопад С.І. пояснила, що всі дії було виконано згідно чинного законодавства України, було проведено вселення ОСОБА_2 до житла, боржницею було добровільно передані ОСОБА_2 ключі від будинку, гаражу, хвіртки. ОСОБА_2 самостійно відкрив хвіртку, двоє дверей у будинку, двері гаражу. Перебуваючи у будинку, він перевірив всі роздвижні міжкімнатні двері (без замків), двері кладової, фотографував меблі у кімнатах. На вимогу ОСОБА_2 був зрізаний засов хвіртці та відкриті забиті двері душу. Оскільки, ОСОБА_2 відмовився самостійно зрізати засов, для проведення зазначених робіт був запрошений співмешканець боржниці ОСОБА_4 Під час вселення ні ОСОБА_3, ні її співмешканець ОСОБА_4, перешкод не чинили. В судовому рішенні, на підставі якого проходило вселення ОСОБА_2, не було зазначено які саме кімнати належать ОСОБА_2, які кімнати виділено йому для вселення, питання про користування прибудинковою земельною ділянкою рішенням суду не вирішувалось. В акті державного виконавця від 21 квітня 2016 року зазначено, що ОСОБА_3 була попереджена про утримання від перешкод ОСОБА_2 у доступі до будинку, і остання їх не чинила.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов висновку, що 21 квітня 2016 року в.о. начальника ВДВС Дружківського міського управління юстиції Листопад С.І. виконала всі дії щодо примусового вселення ОСОБА_2 до вищевказаного будинку в розумінні статті 79 Закону України «Про виконавче провадження» (був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, втратив чинність 05.01.2017 року). Дії щодо виділення необхідної жилої площі, розміщення меблів, можливості користуватися двором (переведення собак в інше місце), можливості користуватися гаражем, надвірними будівлями та половиною земельної ділянки у виконавчому листі не зазначені, а тому державний виконавець не несе обов'язку їх виконувати. Тобто рішення суду було виконано, що було підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з виконанням рішення про вселення заявника.

Щодо вимоги про відсторонення державного виконавця Нарожного Д.А. та виконуючої обов'язки начальника ВДВС Дружківського міського управління юстиції Листопад С.І., від виконання виконавчих дій, суд першої інстанції зазначив, що вони не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до статті 16 Закону України «Про виконавче провадження» питання про відвід державного виконавця вирішується начальником відділу, якому підпорядкований державний виконавець, про що виноситься постанова.

Щодо вимоги не чинити перешкоди робітникам обслуговуючих організацій: БТІ, Міської ради, робітника водоканалу, РЕМ, газової служби та поліції для виконання останніми службових обов'язків пов'язаних з оглядом і входом до приміщення будинку та двору по АДРЕСА_1, суд виходив з того, що заявником не надано доказів, що ОСОБА_3 чинила перешкоди посадовим та службовим особам вказаних установ та організацій при виконанні останніми своїх обов'язків.

Суд вважав недоведеними вимоги про зобов'язання ОСОБА_3 та робітників ВДВС не допустити під час вселення сторонніх осіб, а саме: ОСОБА_4 (співмешканець ОСОБА_3.), ОСОБА_7 (мати ОСОБА_3.), ОСОБА_8 (донька ОСОБА_3.), оскільки такий факт був не встановлений.

Вимоги не проводитми під час вселення фото- та відео-фіксації не ґрунтуються на законі, оскільки пунктом 14 частини 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку.

Також суд вважав недоведеними та такими, що не ґрунтуються на законі вимоги про зобов'язання ОСОБА_3 без дозволу ОСОБА_2 не реєструвати в будинку по АДРЕСА_1 їх старшу доньку ОСОБА_8.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що питання про вселення ОСОБА_5 та її сина не може бути предметом розгляду справи щодо оскарження бездіяльності державного виконавця, оскільки, питання захисту прав користування будинком членів сім'ї власника повинно вирішуватися в позовному провадженні на підставі ст. 16, 383, 386 ЦК України, а вимога про зобов'язання ВДВС притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не відповідає обставинам справи.

З вказаними висновками суду першої інстанції можливо погодитися, огляду на таке.

Відповідно до ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції на момент виконання рішення про вселення) державний виконавець перевіряє виконання рішення про вселення стягувача на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання боржником рішення державний виконавець виконує його примусово. Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому. Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час вселення, не є перешкодою для виконання рішення про вселення. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, на нього накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом. При цьому вселення здійснюється у присутності понятих із залученням поліцейських. Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт. Після складення акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження. У разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 89 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що рішення про вселення заявника було виконано державним виконавцем відповідно до норм діючого на той час законодавства, тому підстави для визнання дій (бездіяльності) державних виконавців неправомірними, відсторонення їх від виконання виконавчих дій та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 21 квітня 2016 року відсутні.

Інші вимоги заявника не ґрунтуються на законі, є недоведеними та такими, що ґрунтуються на припущеннях, а частина з них повинна розглядатися в окремому позовному провадженні, про що правильно зазначив суд в оскаржуваній ухвалі.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, при вирішені питання не були порушені норми процесуального права та порядок, встановлений для його вирішення.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 2 п. 1, 312 ч. 1 п. 1, ст. 314 ч. 1 п. 4, ст. 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: Н.С. Краснощокова

Я.В. Хейло