АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження №22-ц/796/4458/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
5 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Головачова Я.В.
суддів:Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі Горак Ю.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднаної житлової комісії Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України Генерального штабу Збройних Сил України про визнання права, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Об`єднаної житлової комісії Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 29 серпня 1992 року він перебував на квартирному обліку в Івано-Франківському гарнізоні. У подальшому у зв`язку з призначенням на іншу посаду проходив службу у Хмельницькому гарнізоні, де перебував на квартирному обліку з 3 березня 1995 року; з липня 2004 року проходив службу у Львівському гарнізоні, де також був поставлений на квартирний облік з 3 березня 1995 року. Наказом Міністра оборони України №1473 від 27 жовтня 2011 року він був призначений для подальшого проходження служби в Київському гарнізоні у Тил Збройних Сил України. Разом з тим, під час проходження служби в Івано-Франківському гарнізоні згідно з рішенням житлової комісії Тилу, Озброєння та головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України від 1 червня 2012 року, він був внесений до списку загальної черги на отримання житла в Київському гарнізоні з 03 березня 1995 року. У березні 2016 року він звернувся до житлової комісії із заявою про зарахування йому в загальний термін перебування на квартирному обліку період перебування на квартирному обліку за попереднім місцем служби в іншому гарнізоні з 29 серпня 1992 року та перенесення його у загальній черзі осіб, що потребують поліпшення житлових умов, у Київському гарнізоні, з 3 березня 1995 року на 29 серпня 1992 року, однак у квітні 2016 року комісія безпідставно відмовила йому у задоволені клопотання відповідно до положень наказу Міністра оборони України від 3 лютого 1995 року № 20 Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України.

Посилаючись на те, що не перенесення дати постановки на квартирний облік є протиправним і призвело до звуження обсягу його житлових прав у сфері проходження військової служби, що за своїм змістом є порушенням Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців, позивач просив визнати за ним право на зарахування до часу перебування на квартирному обліку у м. Києві попереднього часу перебування на такому обліку з 28 серпня 1992 року та скасувати рішення Об`єднаної житлової комісії Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України Генерального штабу Збройних Сил України від 29 квітня 2016 року № 22 про відмову йому у перенесенні дати квартирного обліку з 3 березня 1995 року на 29 серпня 1992 року; зобов`язати Об`єднану житлову комісію Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України Генерального штабу Збройних Сил України перенести дату зарахування на квартирному обліку попередній час його перебування на черзі та зарахувати його та членів його сім`ї на квартирний облік з 5 березня 1995 року на 29 серпня 1992 року.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на зарахування до часу перебування на квартирному обліку у місті Києві попереднього часу перебування на такому обліку з 29 серпня 1992 року. Скасовано рішення Об`єднаної житлової комісії Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України Генерального штабу Збройних Сил України від 29 квітня 2016 року № 22 про відмову ОСОБА_1 в перенесенні дати квартирного обліку з 03 березня 1995 року на 29 серпня 1992 року. Зобов`язано Об`єднану житлову комісію ОСОБА_2 , Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України Генерального штабу Збройних Сил України зареєструвати дату поставлення на квартирний облік ОСОБА_1 та членів його сім`ї у гарнізонній черзі міста Києва з 05 березня 1995 року на 29 серпня 1992 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі Об`єднана житлова комісія Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України Генерального штабу Збройних Сил України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності; постановка на чергу здійснювалась відповідно до Положення Про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 20 від 3 лютого 1995 року.

Представник Об`єднаної житлової комісії Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України Горевалова С.С. в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 у період з 1992 року до 2012 року проходив військову службу у Збройних Силах України.

Згідно довідки № 9 від 13 вересня 1999 року позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 Івано-Франківського гарнізону, де був взятий на квартирний облік з 29 серпня 1992 року складом сім`ї три особи.

У подальшому у зв`язку з призначенням на іншу посаду позивач проходив службу у Хмельницькому гарнізоні, де був поставлений та перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_2 з 03 березня 1995 року складом сім`ї три особи (довідка № 84 від 28 липня 2004 року).

Згідно з довідки від 17 листопада 2011 року № 73 позивач проходив службу в Львівському гарнізоні з 20 липня 2004 року по 27 жовтня 2011 року, де житловою площею не забезпечувався.

Наказом Міністра оборони України від 27 жовтня 2011 року позивач був призначений для подальшого проходження служби у Київському гарнізоні у Головному управлінні оперативного забезпечення Збройних Сил України Генерального штабу Збройних Сил України.

Внаслідок переміщення до іншого гарнізону, своїм рішенням від 1 червня 2012 року Об`єднана житлова комісія Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України, поставила позивача на квартирний облік з 3 березня 1995 року (протокол № 18).

У 2015 році позивач звернувся до зазначеної житлової комісії за інформацією щодо квартирного обліку та дізнався, що його на квартирний облік взято саме з 3 березня 1995 року.

18 березня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування до часу його перебування на квартирному обліку у гарнізоні м. Києва попереднього часу перебування на квартирному обліку, а саме з 29 серпня 1992 року.

Однак, згідно із листа Об`єднаної житлової комісії Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України Генерального штабу Збройних Сил України від 29 квітня 2016 року № 22, позивачеві відмовлено внести зміни до дати зарахування останнього на квартирний облік з 29 серпня 1992 року, на підставі п. 2 наказу Міністра Оборони України від 3 лютого 1995 року № 20, яким було передбачено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку з дати набрання чинності цим наказом, тобто з 3 березня 1995 року (а.с. 14), а тому звернувся за захистом свого порушеного права (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Установивши, що позивач вперше був зарахований на квартирний облік 29 серпня 1992 року та що станом на час прийняття оскаржуваного рішення вищевказаний наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20 втратив чинність, суд обґрунтовано вважав незаконним рішення відповідача в частині відмови змінити дату перебування на черзі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що приймаючи рішення про зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік без врахування попереднього строку служби, обмежено його право на забезпечення житловою площею, що суперечить нормам Конституції України та іншим нормативно-правовим актам.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава забезпечує військовослужбовців жилим приміщенням на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ст. 43 Житлового Кодексу встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найм) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 32 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, черговість надання житла визначається за часом і зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

Пунктом 26 вказаного Порядку передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховується на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із: збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також ж у списках осіб, що користуються і правом першочергового або позачергового одержання житла.

Аналогічні положення містяться і в п. 3.7 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577.

Пунктом 38 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР (далі - Правила), затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470 та п. 17 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20 (далі - Положення), встановлено, що військовослужбовцям, що перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються згідно з чергою.

Як убачається з матеріалів справи, позивач вперше був зарахований на квартирний облік 29 серпня 1992 року.

Установлено, що на час прийняття оскаржуваного рішення вищевказаний Наказ № 20 від 03 лютого 1995 року втратив чинність, а тому рішення в частині відмови у зміні дати перебування на черзі є незаконним.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, достатньо повно встановив обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За змістом ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (ст. 303 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію із цього питання у постанові від 11 лютого 2015 року № 6-246цс14.

У зв`язку з цим безпідставними є доводи апеляційної скарги відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності, адже під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не скористався своїм правом на подання заяви про застосування строку позовної давності до вказаних позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимоги позову є обґрунтованими та законними, так як базуються на нормах права, а мотиви та доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування рішення суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу Об`єднаної житлової комісії Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України Генерального штабу Збройних Сил України відхилити.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова