Ухвала

іменем україни

30 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції Фонду державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання у Лозівському районі Харківської області про визнання дій незаконними та протиправними, зобов'язання провести санаторно-курортне лікування, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати дії відділення виконавчої дирекції Фонду державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання у Лозівському районі Харківської області (далі - ВВДФДССНВВПС у Лозівському районі) незаконними і протиправними та зобов'язати провести їй санаторно-курортне лікування з алергічних професійних захворювань у санаторії «Карпатські зорі» у м. Косові Івано-Франківської області за період із 10 червня 2011 року по 01 липня 2012 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що із 05 серпня 1996 року вона працювала лікарем-стоматологом-терапевтом у комунальному закладі охорони здоров'я «Лозівська центральна районна лікарня», за час роботи в якому їй із 28 квітня 2010 року встановлено професійні захворювання. Відповідно до довідок МСЕК від 03 серпня 2011 року серії 10 ААА № 617274 та серії ХАР-08 № 000786 їй встановлено ІІІ групу інвалідності із професійних захворювань та 50 % ступінь втрати професійної працездатності на період із 10 червня 2011 року до 01 липня 2012 року. До довідки МСЕК надавалася індивідуальна програма реабілітації інваліда від 03 серпня 2011 року № 722, якою було передбачено санаторно-курортне лікування. 28 серпня 2011 року вона надіслала до ВВДФДССНВВПС у Лозівському районі рекомендованим листом заяву та довідку від 19 серпня 2011 року № 14 на одержання путівки на санаторно-курортне лікування із проханням забезпечити її путівкою на санаторно-курортне лікування в період дії індивідуальної програми реабілітації з 10 червня 2011 року по 01 липня 2012 року, яка була отримана представником відповідача 31 серпня 2011 року. Крім того, у серпні 2011 року вона надала відповідачу копію індивідуальної програми реабілітації інваліда від 03 серпня 2011 року № 722, яка отримана останнім 17 серпня 2011 року, але путівки на санаторно-курортне лікування за період із 10 червня 2011 року по 01 липня 2012 року їй не надали.

Посилаючись на викладене, вважає, що відповідачем порушено її право на отримання санаторно-курортного лікування за період із 10 червня 2011 року по 01 липня 2012 року, право на охорону здоров'я, на медичну допомогу та оздоровлення.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV (в редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ), передбачено, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження визначених законодавством документів.

Положенням про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування від 31 жовтня 2007 року (далі - Положення) передбачено, що для взяття на облік для отримання путівки потерпілі (або уповноважені ними особи) подають до відділення Фонду такі документи: заяву за встановленою формою, висновок МСЕК про потребу потерпілого в санаторно-курортному лікуванні, медичну довідку лікувальної установи за формою № 070/о; забороняється видача путівок без наявних перелічених документів.

Згідно з п. 3.1 Положення облік потерпілих, які потребують забезпечення путівками відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», здійснюється робочими органами виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням особової справи на підставі висновку МСЕК та заяви потерпілого. Відділення на підставі даних обліку потерпілих, які потребують санаторно-курортного лікування, до 15 листопада поточного року надсилають управлінням виконавчої дирекції Фонду річні заявки на путівки на наступний рік згідно з медичними рекомендаціями щодо відповідного профілю санаторно-курортного закладу. Управління виконавчої дирекції Фонду до 30 листопада поточного року надають виконавчій дирекції Фонду річні заявки на путівки для санаторно-курортного лікування у відповідному році.

За положеннями п. 4.3 Положення забороняється видача незаповнених путівок, а також путівок без документів, зазначених у п. 2.5 цього Положення, або передача їх іншим особам.

Відповідно до п. 2.5 Положення для взяття на облік для отримання путівки потерпілі (або уповноважені ними особи) подають до робочих органів такі документи: заяву за встановленою формою; висновок МСЕК про потребу потерпілого в санаторно-курортному лікуванні; медичну довідку лікувальної установи за формою № 070/о. Заява на отримання путівки реєструється в журналі обліку. Датою взяття на облік потерпілого для отримання путівки вважається дата подання заяви. При надходженні черги потерпілого на отримання путівки робочі органи виконавчої дирекції Фонду надсилають йому повідомлення, за яким він (або уповноважена ним особа) має отримати путівку впродовж строку, зазначеного у повідомленні, або подати заяву про відмову від санаторно-курортної путівки. Факт отримання путівки зазначається у заяві за формою, визначеною в додатку 1 до Положення. У разі небажання або неможливості потерпілого оформити свою відмову, відповідальною особою робочих органів виконавчої дирекції Фонду складається акт про відмову за підписами: відповідальної особи, яка склала акт, начальника відділення. Письмова відмова або акт вкладається в особову справу потерпілого. Ця путівка надається наступному за чергою потерпілому.

Згідно з п. 2.6 вищевказаного Положення (в редакції, чинній до внесення змін 25 грудня 2012 року згідно з постановою Фонду № 40, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 січня 2013 року за № 120/22652 «Про внесення змін до Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування») потерпілі, які стали інвалідами, забезпечуються путівками для санаторно-курортного лікування періодично згідно з рішенням МСЕК, а саме: інваліди III групи - один раз на три роки.

Судом установлено, що ОСОБА_3 із 05 серпня 1996 року по 21 січня 2013 року працювала лікарем-стоматологом-терапевтом у комунальному закладі охорони здоров'я «Лозівська центральна районна лікарня».

Згідно з довідкою форми П-3, повідомленням про професійне захворювання (отруєння) від 28 квітня 2010 року ОСОБА_3 встановлено основний діагноз професійних захворювань.

Відповідно до довідки обласної МСЕК № 1 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 03 серпня 2011 року та довідки до акта огляду МСЕК від 03 серпня 2011 року ОСОБА_3 встановлено ІІІ групу інвалідності з професійних захворювань та 50 % ступінь втрати професійної працездатності на період із 10 червня 2011 року до 01 липня 2012 року, дата чергового переогляду - 10 червня 2012 року.

Індивідуальною програмою реабілітації інваліда від 03 серпня 2011 року № 722, що розрахована терміном на 1 рік, ОСОБА_3 передбачено санаторно-курортне лікування з 10 червня 2011 року по 01 липня 2012 року.

08 серпня 2011 року ОСОБА_3 звернулася із заявою до начальника ВВДФДССНВВПС у Лозівському районі із проханням забезпечення та проведення їй перекваліфікації (згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда) й раціонального працевлаштування, у зв'язку з неможливістю виконання попередньої роботи.

28 серпня 2011 року ОСОБА_3 надіслала до ВВДФДССНВВПС у Лозівському районі рекомендованим листом заяву довільної форми та довідку від 19 серпня 2011 року № 14 на одержання путівки на санаторно-курортне лікування з проханням забезпечити її путівкою на санаторно-курортне лікування в період дії індивідуальної програми реабілітації з 10 червня 2011 року по 01 липня 2012 року, яку отримано представником відповідача 31 серпня 2011 року.

Згідно зі складеним комісією ВВДФДССНВВПС у Лозівському районі актом від 03 жовтня 2011 року ОСОБА_3 ознайомлено з вимогами, установленими до написання заяви за формою, передбаченою наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України від 06 грудня 2004 року № 1745 «Про затвердження зразків заяв та постанов для призначення, перерахування та проведення страхових виплат і потерпілим (членам їх сімей) на призначення страхових виплат»; ОСОБА_3 відмовилася від підписання відповідної заяви за встановленою формою згідно з додатком № 1 до Положення про забезпечення її в 2012 році санаторно-курортним лікуванням.

Установлено, що особову справу ОСОБА_3 сформовано ВВДФДССНВВПС у Лозівському районі лише 10 жовтня 2011 року.

Таким чином, оскільки Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів, а також з огляду на те, що заява ОСОБА_3 від 28 серпня 2011 року довільної форми на отримання санаторно-курортного лікування була направлена поштовим відправленням на адресу відповідача раніше, ніж сформована особова справа, суд правильно вважав, що у відповідача не було правових підстав для задоволення такої заяви ОСОБА_3

Також установлено, що відповідно до акта, складеного тією ж комісією від 06 січня 2012 року, ОСОБА_3 включено в заявку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням у 2012 році, за медичним профілем (спеціалізацією) курортів - лікування захворювань шкіри, враховуючи показання на санаторно-курортне лікування, визначене їй обласною МСЕК, та на підставі довідки з лікувальної установи форми № 070/о від 19 серпня 2011 року, про що її у цей день було проінформовано при її особистому візиті до відділення Фонду, однак остання відмовилася від написання заяви встановленої форми згідно з додатком № 1 до вищевказаного Положення.

Згідно з актом від 30 липня 2012 року, складеним комісією ВВДФДССНВВПС у Лозівському районі, при особистому візиті ОСОБА_3 до відділення Фонду працівниками було порушено питання з приводу отриманої її заяви довільної форми від 27 липня 2012 року та довідки форми № 070/о від 01 червня 2012 року, в якій вже було визначено два види профілю (спеціалізації) курортів: лікування захворювань шкіри та лікування органів дихання, і наголошено, що ними очікується надходження путівки на лікування захворювань шкіри, на що ОСОБА_3 надала усну відмову від її отримання, мотивуючи тим, що вона більше потребує лікування органів дихання. На звернення працівників щодо написання заяви на санаторно-курортне лікування згідно з вимогами Положення із визначеним нею профілем лікування, остання послалася на брак часу та попросила направити зразок заяви на її адресу поштою, про що було складено акт про відмову від написання заяви, встановленої форми згідно з вищевказаним Положенням.

ВВДФДССНВВПС у Лозівському районі направлено ОСОБА_3 листи від 03 серпня 2012 року № 829-01-01 та від 19 вересня 2012 року № 930-01-01 із метою визначення остаточних побажань та встановлення необхідного профілю курорту, однак листи повернулися на адресу відділення як такі, що не отримані адресатом та не підлягають подальшому зберіганню поштовим відділенням.

Також установлено, що ОСОБА_3 отримала санаторно-курортне лікування у 2014 і 2015 роках у санаторії «Карпатські зорі» у м. Косові Івано-Франківської області.

При цьому закупівель путівок у вказаний санаторій у період 2011-2012 роки ВВДФДССНВВПС у Лозівському районі не здійснювалося.

Таким чином правильним є висновок суду першої інстанції, із яким обґрунтовано погодився й апеляційний суд, про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 у зв'язку з необґрунтованістю її тверджень про те, що Фонд зобов'язаний був забезпечити її щорічно як інваліда III групи путівкою для санаторно-курортного лікування, оскільки такі спростовуються змістом п. 2.6 вищевказаного Положення (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), згідно з яким інваліди III групи забезпечуються путівками для санаторно-курортного лікування періодично згідно з рішенням МСЕК, а саме: один раз на три роки.

При цьому суд правильно виходив із того, що у справі відсутні докази згідно зі ст. ст. 58-60 ЦПК України, які б свідчили про те, що відповідачем порушено право позивача на отримання путівки на санаторно-курортне лікування за період із 10 червня 2011 року до 01 липня 2012 року.

Посилання позивача на те, що надані відповідачем вищевказані акти від 03 жовтня 2011 року, 06 січня 2012 року та 30 липня 2012 року є неналежними доказами, суд правильно вважав безпідставними, зазначивши, що вказані акти складено відповідно до вимог вищевказаного Положення, таким чином, вони є належними доказами у справі у силу вимог ст. 58 ЦПК України та не спростовані позивачем.

Розглядаючи зазначений позов, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 57-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Статтею 212 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам ст. ст. 213-215 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи касаційним судом не передбачено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Ю.Г. Іваненко

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова

О.В.Ступак