Апеляційний суд Житомирської області
Справа №290/330/17 Головуючий у 1-й інст. Бабич С. В.
Категорія 53 Доповідач Григорусь Н. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Галацевич О.М., Талько О.Б.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу

за позовом Романівського районного центру зайнятості населення до ОСОБА_1 про стягнення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 19 липня 2017 року

встановила:

У травні 2017 року Романівський районний центр зайнятості звернувся з позовом до ОСОБА_1, в якому просив стягнути з відповідача незаконно отриману допомогу по безробіттю за період з 23 листопада 2016 року по 10 квітня 2017 року в сумі 11 500,16 грн.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 19 липня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Романівського районного центру зайнятості населення 11 500,16 грн отриманої допомоги по безробіттю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 640,00 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд безпідставно не взяв до уваги, що вона повідомляла працівника служби зайнятості про отримувану допомогу на дитину-інваліда та її запевнили, що дана обставина не впливає на призначення їй виплат по безробіттю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Частина 3 ст. 10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, відповідач по справі, перебувала на обліку у Романівському районному центрі зайнятості як безробітна з 23 листопада 2016 року по 10 квітня 2017 року. Відповідач зверталась до Центру зайнятості з проханням надати їй статус безробітної з виплатою допомоги по безробіттю до вирішення питання свого працевлаштування (а.с. 6). У поданій заяві відповідач зазначила, що не отримує допомогу, компенсацію та надбавку по догляду за дитиною-інвалідом. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 повідомляла позивача про призначення їй вищевказаної допомоги, останньою не надано.

Згідно довідки № 349 від 03 травня 2017 року ОСОБА_1 в період з 16 листопада 2016 року по 31 березня 2017 року отримала допомогу по безробіттю в сумі 11 500,16 грн (а.с. 11).

Актом № 48 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 10 квітня 2017 року встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Романівської РДА та отримує допомогу на дитину-інваліда віком до 18 років та надбавку на догляд за дитиною-інвалідом (а.с. 8).

У зв'язку з цим наказом Житомирського міського центру зайнятості № 23 від 10 квітня 2017 року про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю, було вжито заходів по поверненню коштів у сумі 11 500,16 грн, виплачених останній у вигляді допомоги по безробіттю, з наказом відповідач була ознайомлена, від добровільного повернення коштів відмовилась.

Закон України «Про зайнятість населення» визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.

У відповідності до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині 1 цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

За правилами ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Допомога по безробіттю є одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно, як то передбачено ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

За змістом ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» фонд має право, зокрема, стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Статтею 1215 ЦК України встановлено випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, закон встановлює два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до пункту 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Посилання відповідача на інформування центру зайнятості про отримання нею допомоги по догляду за дитиною-інвалідом та неналежне виконання посадовими особами центру зайнятості є безпідставними та не знайшло підтвердження у матеріалах справи, що свідчить про недобросовісність в діях ОСОБА_1

За таких обставин, суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: