Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 330/2081/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Нестеренко Т.В.
Провадження № 22-ц/778/1331/17 Суддя-доповідач Поляков О.З.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Кухаря С.В.

Воробйової І.А.

При секретарі Ващенко З.С..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області, третя особа: голова Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області Правосуд Олександр Євгенійович, про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Якимівської РДА Запорізької області, третя особа: голова Якимівської РДА Запорізької області.

В обґрунтування позову зазначав, що у 2015 році він обіймав посаду начальника управління агропромислового розвитку Якимівської РДА Запорізької області.

13 листопада 2015 року голова Якимівської РДА Запорізької області Правосуд О.Є. видав розпорядження № 161-12, яким до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Постановою Запорізького окружного суду від 08.02.2016 року розпорядження голови Якимівської РДА № 161-12 від 13.11.2015 року визнано протиправним та скасовано.

Такими неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, що виразилось у моральних переживаннях, у погіршенні відносин з колегами, підлеглими, друзями та знайомими. Розмір моральної шкоди він оцінює в 200 000 грн.

Враховуючи вищевикладене просив суд стягнути з Якимівської РДА на його користь моральну шкоду в розмірі 200000 грн.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу ,колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи , позивач ОСОБА_3 23.11.2010 року призначений на посаду начальника управління агропромислового розвитку Якимівської РДА розпорядженням від 23.11.2010 року за № 94-к. 20.01.2016 року звільнений Розпорядженням голови РДА від 20.01.2016 року за №7-К з посади начальника управління агропромислового розвитку Якимівської РДА за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП. 27.01.2016 року ОСОБА_3 прийнятий в ТОВ «Таврія» на посаду заступника директора Наказом №5 від 26.01.2016 року. Зазначені факти підтверджується наданими копією трудової книжки позивача (а.с. 11-16) та не заперечувались сторонами.

13.11.2015 року голова Якимівської районної державної адміністрації Правосуд О.Є. видав розпорядження № 161-12, яким до позивача ОСОБА_3 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Не погоджуючись із накладеним стягненням зазначене розпорядження позивач оскаржив до Запорізького окружного суду. 08.02.2016 року Запорізький окружний суд постановив рішення, яким позов ОСОБА_3 було задоволено повністю, розпорядження голови Якимівської районної державної адміністрації № 161-12 від 13.11.2015 року було визнано протиправним та скасовано. Зазначене рішення набрало законної сили 12.03.2016 року, що підтверджується копією рішення суду по справі № 808/8811/15 (а.с.5-10).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків передбачених ч. 2 статті 1167 ЦК. З висновку цієї статті вбачається наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вина. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Це означає, що моральну шкоду відшкодовує не юридична особа, а винна особа, яку в свою чергу треба виявити.

Визначення моральної шкоди міститься у ст. 23 ЦК та в Постанові Пленуму Верховного Суду №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Також, обов'язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою особи.

Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров'я у зв'язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо.

Верховний суд України в своїй Постанові Пленуму від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (п.4) зазначає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім доводів зазначених у позовної заяві будь-яки інші докази на підтвердження заявлених вимог у справі відсутні, звільнення позивача з посади за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗПП України не може вважатися наслідком застосування до нього дисциплінарного стягнення ,яке в подальшому було скасоване.

Розглянувши справу суд першої інстанції правомірно визначився ,що позивачем не подано доказів на підтвердження того, що йому завдано саме моральної шкоди; позивач не вказав в чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода, з яких міркувань останній виходив, визначаючи її розмір та не надав доказів на підтвердження своїх доводів.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст.307,308,317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2016 року у цій справі - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: