Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що його батькам ОСОБА_9та ОСОБА_10належала кооперативна квартира в житлово-будівельному кооперативі ім. «Артема» за адресою: АДРЕСА_1. Вартість квартири ними була сплачена повністю у1987 році. Після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 батько зареєстрував квартиру на своє ім'я, не врахувавшиінтереси неповнолітніх дітей (його та його рідного брата). 17 липня 2006 року батько продав вказану квартиру ОСОБА_11

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 липня 2014 року та рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 року договір купівлі-продажу квартири від 17 липня 2006 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 визнано недійсним в частині купівлі- продажу 1/6 частки квартири. Визнано за ним право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_11 Після його смерті його дружина ОСОБА_7 набула право власності на спірну квартиру - Ѕ частку на підставі свідоцтва про право власності (частка у майні подружжя) та Ѕ частку на підставі свідоцтва на спадщину за законом після смерті чоловіка.

04 грудня 2015 року ОСОБА_7 відчужила спірну квартиру ОСОБА_8, у зв'язку з чим державний реєстратор відмовив йому реєстрації його права власності на 1/6 частку квартири.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_6 просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом квартири АДРЕСА_1 від 19 червня 2013 року, видане на ім'я ОСОБА_7; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 04 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8; витребувати у ОСОБА_8 на його користь 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 та надати її йому для володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 від 19 червня 2013 року,видане на ім'я ОСОБА_7, у розмірі 1/3 його частини, що складає 1/6 частку від загальної частини квартири АДРЕСА_1. Витребувано у ОСОБА_8на користь ОСОБА_6 належну йому 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 із наданням її ОСОБА_6 для володіння, користування та розпорядження своїм майном. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та стягнення із ОСОБА_7 на користь держави судового збору. У задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що батькам позивача - ОСОБА_9 та ОСОБА_10належала кооперативна квартира в житлово-будівельному кооперативі ім. «Артема» за адресою: АДРЕСА_1. Вартість квартири ними була сплачена повністю у1987 році. Після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 батько зареєстрував квартиру на своє ім'я, не врахувавшиінтереси неповнолітніх дітей (позивача та його рідного брата). 17 липня 2006 року батько продав вказану квартиру ОСОБА_11

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 липня 2014 року та рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 року договір купівлі-продажу квартири від 17 липня 2006 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 визнано недійсним в частині купівлі- продажу 1/6 частки квартири. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_11 Після його смерті його дружина ОСОБА_7 набула право власності на спірну квартиру - Ѕ частку на підставі свідоцтва про право власності (частка у майні подружжя) та Ѕ частку на підставі свідоцтва на спадщину за законом після смерті чоловіка.

04 грудня 2015 року ОСОБА_7 відчужила спірну квартиру ОСОБА_8

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції про необхідність витребування на користь позивача 1/6 частки спірної квартири, що вибула із володіння поза його волею, та відмовляючи в іншій частині позову, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_6 є власником 1/6 частки спірного нерухомого майна на підставі рішення, яким встановлено вибуття цього майна із володіння позивача поза його волею; наступні після недійсного правочини відчуження спірної частки нерухомості визнанню недійсними не підлягають, оскільки в такому разі права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту за віндикаційним позовом (ст. 388 ЦК України), який і заявлено.

Висновки апеляційного суду узгоджуються із правильним застосуванням норм матеріального права.

Витребування майна шляхом віндикації (ст. 388 ЦК України) застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, встановленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, який прокурором і заявлено.

1/6 частка квартири АДРЕСА_1 вибули із володіння ОСОБА_6 у зв'язку з протиправними діями його батька щодо оформлення спадщини після смерті матері у повному обсязі на своє ім'я та відчуження квартири (у тому числі й частки позивача) на корить ОСОБА_11 Таким чином, частка у майні вибула із володіння позивача поза його волею, а тому пред'явлений ним до останнього набувача квартири віндикаційний позов є обґрунтованим.

Добросовісність ОСОБА_8 в силу змісту ст. 388 ЦК України не може бути підставою залишення за нею спірної частки квартири, яка вибула із володіння ОСОБА_6 поза його волею.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що ОСОБА_6 не є власником 1/6 частки квартири, оскільки не зареєстрував це право у встановленому законом порядку, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР (діяв на момент відкриття спадщини після смерті матері позивача), прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті матері та право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 за ним визнано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 липня 2014 року та рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 року.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 14 ЦПК України).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є однією з підстав для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»до кола заявників щодо проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно належить власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Враховуючи принцип обов'язковості судових рішень та зміст ст. 548 ЦК Української РСР, 1/6 частка квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 з моменту відкриття спадщини після смерті матері, та з цього часу у позивача виникло право на захист своєї власності, у тому числі й витребування майна у добросовісного набувача.

Відсутність державної реєстрації цього права впливає лише на таку складову права власності на нерухоме майно (ст. 317 ЦК України), як розпорядження ним.

Правильно застосувавши норми ст. 388 ЦК України до спірних правовідносин, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про обґрунтованість вінцикаційного позову ОСОБА_6

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 травня 2016 року в незміненій при апеляційному розгляді справи частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик