Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1364/16-ц

Номер провадження: 2/511/455/17

11 вересня 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

при секретарі Ніколас С.О.,

за участю представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приват Банк (далі - ПАТ КБ "Приват Банк", Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на їх користь заборгованості за кредитним договором № б/н від 13.03.2012 року в розмір 27504,35 грн.

По даній справі заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.08.2016 року задоволені позовні вимоги банку до боржника. (а.с.50)

За завою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення (а.с.58) ухвалою суду від 21.04.2017 року заочне рішення по вказаній справі скасовано та поновлено його судовий розгляд за участю належно сповіщених про час та місце розгляду справи сторін. (а.с.85)

В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. В позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 13.03.2012 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 9000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з погашенням кредиту згідно умов та графіку кредитного договору. Відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. Заборгованість відповідача перед ПАТ КБ "Приват Банк" станом на 15.05.2016 року склала 27504,35 грн, тому просили позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приват Банк» суму заборгованості.

В наданих суду запереченнях на заяву про перегляд заочного рішення вказували по обставинам справи, що Клієнт Банку, отримавши платіжну картку з наявними на ній кредитними коштами, несе повну відповідальність за її збереження, зобовязаний повернути борг у випадку її втрати, а також несе відповідальність за всі операції, які здійснюються по картці і не заблоковані Банком.

Стверджували в заяві, що випискою з банківського рахунку підтверджено рух коштів на балансі кредитної картки, в тому числі в ньому відображені операції по частковому погашенню кредиту, що заперечує шахрайське заволодіння карткою працівника Банку.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що ОСОБА_2 ніколи не отримувала в ПАТ "КБ "Приватбанк" кредитну картку. Вона є пенсіонеркою та в неї була лише пенсійна картка у вказаному банку.

Стверджувала, що кредитна картка була отримана працівником банку ОСОБА_3 обманним шляхом. Дані обставини були встановлені в ході розгляду кримінального провадження, за результатами якого за вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.04.2016 року засуджено ОСОБА_3 за вчинення нею злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.1 ст.191 КК України. По вказаному кримінальному провадженню ОСОБА_2 визнано потерпілою та доведено, що 13.01.2014 року ОСОБА_3 шляхом обману ОСОБА_2 отримала доступ до кредитної картки № 435493, оформленої на імя останньої та в подальшому в період часу з 13.01.2014 року по 21.08.2014 року, шахрайським шляхом заволоділа коштами ОСОБА_2О в сумі 6090 гривень. Вказаний вирок було надано до ПАТ КБ «Приват Банк» на підтвердження того, що ОСОБА_2 вказаних коштів не отримувала, на що їй було повідомлено, що вказані кошти з неї стягуватись не будуть. Однак всупереч встановленим фактам, ПАТ КБ «Приват Банк» в червні 2016 року звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором. Вона на теперішній час проживає за межами України. Тому просили відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» в повному обсязі.

Враховуючи думку представника позивача, викладену в заяві, заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є клієнтом ПАТ КБ «Приват Банк» та має в користуванні пенсійну картку № 100882. (а.с.80)

Із виписки з банківського рахунку підтверджено рух коштів на балансі пенсійної картки, та виявлено, що 06.11.2014 року, 08.10.2014 року було проведено автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості по іншій картці за № 435493. (а.с.80)

Позивач стверджував, що згідно до укладеного договору №б/н від 13.03.2012 року ОСОБА_2 отримала у ПАТ КБ "Приват Банк" кредит у розмірі 9000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6-31).

В підтвердження укладення кредитного договору надали особисто написану ОСОБА_2 заяву (а.с.6) разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які є складовими кредитного договору між ОСОБА_2 та Банком, що підтверджується підписом в заяві.

Також вказували, що для отримання кредиту ОСОБА_2 була оформлена кредитна картка універсальна за № 435493, на яку було перераховано кредитні кошти в розмірі 9 0000 грн.

Згідно наданої виписки з банківського рахунку на балансі кредитної карти були наявні грошові кошти в указаній сумі, які вперше по цій картці було знято 13.01.2014 року, в подальшому по картці проводились операції, які відображені на балансі рахунку, в тому числі проводилось погашення частково знятих коштів.(а.с.4)

Далі судом встановлено, що подані по даній справі в підтвердження укладення кредитного договору між Банком та ОСОБА_2 документи (а.с.6-31) були підставою для порушення кримінального провадження відносно працівника Банку - касира оператора ПАТ «КБ «Приватбанк» ОСОБА_3

Так в провадженні Роздільнянського районного суду Одеської області перебувало на розгляді кримінальне провадження за №0001741 від 08.10.2014 року відносно ОСОБА_3, яка обвинувачувалась у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України, кваліфікованого як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), ч. 2 ст. 190 КК України, кваліфікованого як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, та ч. 1 ст. 191 КК України, кваліфікованого як привласнення чи розтрата чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, про що їй було повідомлено про підозру 13.10.2015 року.

По вказаному вище кримінальному провадженню і процесуальне становище відповідачки ОСОБА_2 визнано як потерпіла.

Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.04.2016 року встановлено, що ОСОБА_3, згідно наказів, № N Э.DN-ПП-2012-242 від . 25.04.2012, № N Э.DN-ПП-2013-440 від 02.08.2013, та № N Э.DN-ПП-2-14-15530 від 18.04.2014 року відділення трудових ресурсів «Приват Банку», перебувала на посаді касира-операціоніста Регіонального відділення південного ГРУ ПАТ КБ «Приват Банк», відділення смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області.

Відповідно до посадової інструкції касира-операціоніста Регіонального відділення південного ГРУ ПАТ КБ «Приват Банк», відділення смт. Лиманське та угоди про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 24.03.2006 року, з якою ознайомлена ОСОБА_3, на неї покладено обовязки щодо оформлення фінансово-кредитних документів, проведення фінансово-кредитних рахункам клієнтів ПАТ КБ «Приват Банк», та обовязки розпорядження переданими на зберігання або на інші цілі матеріальними цінностями.

Таким чином, касир-операціоніст Регіонального відділення південного ГРУ ПАТ КБ «Приват Банк» відділення смт. Лиманське ОСОБА_3 несла повну матеріальну відповідальність за матеріальні цінності у відділенні банку.

ОСОБА_3 визнано винуватою в тому, що 13.01.2014 року, шляхом обману ОСОБА_2, отримала доступ до кредитної картки № 435493, оформленої на імя останньої, та в подальшому, в період часу з 13.01.2014 року по 21.08.2014 року, шахрайським шляхом заволоділа коштами Банку з вказаної карти шляхом вилучення їх з кредитного рахунку ОСОБА_2, в сумі 6090 гривень, які використала у власних цілях.

Згідно виписки по картці-рахунку №435493 - 13.01.2014 року списано з рахунку 6000 грн, 15.01.2014 року списано з рахунку 2500 грн, 29.05.2014 року списано з рахунку 1000 грн, 21.02.2014 року, 20.03.2014 року, 01.07.2014 року, 16.07.2014 року, 21.08.2014 року рахунок поповнено готівкою на суми: 800 грн, 800 грн, 500 грн, 500 грн, 410 грн, а тому ОСОБА_3 заволоділа грошовими коштами ПАТ КБ «Приват Банк» в сумі саме 6090 грн.

Тобто грошові кошти на суму 9000 грн з нарахованими відсотками та штрафними санкціями, а всього на суму 27504,35 грн, які Банк просить стягнути з ОСОБА_2, відповідно до вироку суду від 15.04.2016 року були вкрадені у Банка іншою особою ОСОБА_3 яка мала доступ до рахунку, який було відкрито на імя ОСОБА_2

Ст.1054 ч. 1 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається в письмовій формі.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним , якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено визначення електронного платіжного засобу і платіжної карти (п.1.27), як електронного платіжного засобу у виді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів та послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до ч.4 ст.16 Закону втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та /або/ використання електронного платіжного засобу або його реквізитів.

Суд не приймає до уваги твердження Банку стосовно того, що саме ОСОБА_2 повинна відповідати за всі операції, які були здійснені з її картки ОСОБА_3 з огляду на наступне.

Дослідивши надані по справі письмові докази, суд приходить до висновку, що надана суду в підтвердження отримання кредиту заява ОСОБА_2 від 13.03.2012 року не може бути прийнята судом до уваги, як доказ укладення кредитного договору між нею та Банком, так як з вказаної заяви не можливо встановити, яку саме картку отримувала ОСОБА_2 в ПАТ КБ «Приват Банк» в березні 2012 році на підставі поданої заяви.

Крім цього, в матеріалах справи взагалі відсутні докази отримання ОСОБА_2 електронного платіжного засобу кредитної картки універсальна за № 435493.

Оскільки ОСОБА_2 не отримувала в Банку кредитну картку, а цією карткою згідно вироку Роздільнянського районного суду незаконним способом заволоділа працівник Банку ОСОБА_3, використовуючи своє службове становище, то суд вважає, що Банк в установлений законом спосіб не довів в суді факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів відповідачем.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ч.4 ст.61 ЦПК України передбачає, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи, що вини відповідачки ОСОБА_2 у списанні коштів з рахунку, відкритого на її імя, не встановлено, а також те, що вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.04.2016 року ОСОБА_3 було визнано винуватою у вчиненні злочинів, частково задоволено цивільний позов ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнуто з ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 105 501,19 гривень, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_2 у повному обсязі.

На підставі ст.ст. 1048, 1049, 1050, 1054, ч.ч.1,2 статті 1166 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ж. В. Теренчук