Номер провадження 2/754/3078/17
Справа №754/1486/17
РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Шевчука О.П.

при секретарі - Базік А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 2003 року народження та ОСОБА_4 2009 року народження в розмірі ? частки від усіх видів його доходу щомісячно до повноліття дітей.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2002 року, від якого подружжя має двох малолітніх дітей .

На час звернення до суду з позовом про стягнення аліментів судом також розглядається справа про розірвання шлюбу між сторонами у справі.

Позивач також зазначає, що відповідач припинив надання матеріальної допомоги на утримання дітей, угоди між ними щодо утримання дітей не досягнуто.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, просять суд його задовольнити з наведених у заяві підстав.

При цьому позивач визнала факт отримання щомісяця від відповідача кошти на утримання дітей в розмірі 33% його заробітку.

Крім того, в ході судових дебатів представник позивача зазначив, що позивач не заперечує проти стягнення з батька дітей аліментів в розмірі 1/3 частини його доходу.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що за взаємною згодою сторін у справі відповідач сплачує 33% заробітної плати на утримання дітей.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази у справі суд встановив наступне.

Сторони у справі перебували у шлюбі, від якого мають двох малолітні дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 4).

Як зазначає позивач, шлюб між сторонами у справі розірваний 27 березня 2017 року та з цього часу відповідач не надає колишній дружині кошти на утримання малолітніх дітей.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому стаття 181 зазначеного Кодексу встановлює, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Частина 3 статті 181 СК України встановлює, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз зазначеної норми Кодексу надає підстави для висновку про те, що аліменти за рішенням суду стягуються у випадку невиконання одним з батьків обов'язку утримувати дітей до повноліття.

З наданої представником довідки від 22.08.2017 року, виданої Національним банком України вбачається, що відповідач у справі працює з зазначені державні установі водієм та з його заробітної плати на користь ОСОБА_1 перераховуються аліменти в розмірі 33% заробітної плати (а.с. 27).

Факт отримання від відповідача аліментів визнаний самим позивачем, а тому відповідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає встановленою ту обставину, що батько дітей за домовленості з їх матір'ю в добровільному порядку надає останній допомогу на утримання дітей - виконує свій обов'язок, покладений на нього ст. 180 Сімейного кодексу України.

Статтею 7 Сімейного кодексу України встановлено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства.

Стаття 1 ЦПК України визначає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналізуючи викладене суд приходить до висновку про те, що між сторонами у справі досягнута згода щодо порядку утримання дітей, розміру матеріальної допомоги на їх утримання, а тому підстав для вжиття заходів примусу з боку держави до особи, яка добровільно виконує свій обов'язок утримувати дітей не вбачається.

При цьому суд приймає до уваги ту обставину, що позивачем не надано суду доказів порушення її прав на отримання матеріальної допомоги на утримання дітей та прав малолітніх дітей на утримання від батька.

Приймаючи до уваги викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Відмовляючи в задоволенні позову суд відповідно вимог ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судові витрати - судовий збір в розмірі 640 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,60,88,213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати в розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя