Справа № 555/292/17
Номер провадження 2-з/555/3/17
У Х В А Л А

"21" вересня 2017 р. Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Мельничук Н. В.

при секретарі Кравчук С. Я.,

з участю прдставника позивача- адвоката ОСОБА_1

відповідача- Челика А.В.

представника відповідача- адвоката ОСОБА_2

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м.Березне заяву адвоката ОСОБА_3 - представника позивача- Челик ОСОБА_4 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулася із позовом до ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя.

Адвокат ОСОБА_3 - представник позивача- Челик О.В. подала до суду заяву про забезпечення позову, вказуючи про те, що право власності на рухоме та нерухоме майно зареєстроване за відповідачем ОСОБА_6, а тому відповідач не позбавлений можливості розпорядитись вказаним майном.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заяву.

Відповідач, представник відповідача не заперечили щодо накладення арешту на житловий будинок, щодо накладення арешту на інше майно, то вказали, що дане майно використовується відповідачем для здійснення підприємницької діяльності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Одним із способів забезпечення позову передбачених п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України є накладення арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

Частиною 2 ст. 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до абзацу 3 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, законодавством передбачений обов'язок зазначення в заяві про забезпечення позову інших відомостей, необхідних для забезпечення позову. Проте, ні в заяві про забезпечення позову, ні в матеріалах позову, стороною позивача не надано жодних доказів на підтвердження належності всього вказаного майна саме відповідачу, а не іншим особам, що у випадку належності останньому та задоволення заяви про забезпечення позову, може порушити їх права.

Крім того, як роз'яснено у абз.1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом ст. 151-152 ЦПК України, види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Таким чином до заяви про забезпечення позову не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а також заявником не наведено обґрунтованих доводів, що захист його прав та інтересів, стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, крім того автомобілі та криту стоянку відповідач використовує для здійснення підприємницької діяльності, а тому накладення арешту може бути розцінено як обмеження провадження відповідачем підприємницької діяльності.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, а саме накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку.

Відповідно до ст.293 ЦПК України, окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Накласти арешт на житловий будинок та земельну ділянку № 38 по вул. Приходька в м.Березне Рівненської області.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її проголошення до апеляційного суду Рівненської області через Березнівський районний суд Рівненської області.

Суддя: ОСОБА_7