Ухвала

іменем україни

11 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Ямпільське автотранспортне підприємство 10551», про усунення перешкод у користуванні приміщенням гаража, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні приміщенням гаража, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 30 липня 2008 року між ним - покупцем і продавцем ОСОБА_6

У підвальній частині будинку знаходиться два гаражі: № № Х, ІХ. У гаражі № ІХ знаходиться приміщення майстерні № VІІІ, які на праві приватної власності належать йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 липня 2008 року.

За його згодою, як нового власника після продажу квартири гаражем користувався за життя ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідач ОСОБА_5 (син), являючись спадкоємцем ОСОБА_6 (батько), 27 липня 2016 року самовільно зайшов до приміщення гаража, з якого виніс всі його речі, змінив замки, заборонив йому користуватися гаражем і не допускає його до гаража.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_4 у користуванні допоміжними приміщеннями № ІХ (гараж) та № VІІІ (майстерня), що знаходяться по вул. Вишневій, 52 у м. Ямполі Вінницької області і відповідно до поверхового плану розташовані у підвальній частині багатоквартирного будинку, шляхом звільнення цих приміщень від власних речей і речей, що залишилися йому у спадок від батька.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що згідно з договором купівлі-продажу квартири ОСОБА_6 передав у власність (продав), а ОСОБА_4 набув у власність (купив) квартиру АДРЕСА_1, яка складається із 4 житлових кімнат (2, 3, 4, 7), коридору (1), ванної (5), кухні (6), туалету (8), лоджії, веранди (ХІ), ј частини підвалу літ. А1. Житлова площа квартири складає 57,9 кв. м, загальна площа - 97,1 кв. м.

Із поверхового плану будинку вбачається, що літ. А1 позначено підвал, до складу якого входять приміщення входу до підвалу І - площею 7,9 кв. м; коридору ІІ - площею 20,8 кв. м; 4-х сараїв: ІІІ - площею 12,7 кв. м, ІV - площею 12,7 кв. м, V - площею 12,6 кв. м, VІ - площею 12,2 кв. м; підвал VІІ - площею 19,5 кв. м; майстерня VІІІ - площею 15,5 кв. м, гараж ІХ - площею 18,3 кв. м, гараж Х - площею 18, 6 кв. м. Загальна площа підвалу - 150,8 кв. м.

Також із поверхового плану будинку вбачається, що вхід до п'яти приміщень (ІІІ, ІV, V, VІ, VІІ) здійснюється із коридору; до приміщень 2-х гаражів (ІХ, Х) вхід здійснюється лише із двору і лише із гаража № ІХ наявний вхід до приміщення майстерні № VІІІ.

Сторони пояснили, що ОСОБА_6 за життя користувався спірним гаражем із майстернею. Після його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, між сторонами виник спір щодо належного власника гаража № ІХ.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області, яке набрало законної сили 21 червня 2016 року, встановлено, що єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 є відповідач ОСОБА_5, який прийняв спадщину та 15 грудня 2015 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.

Як свідчать матеріали справи, будинок АДРЕСА_1 є чотириквартирним. Допоміжні приміщення перебувають у спільній власності чотирьох співвласників і така спільна власність є частковою, про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 30 липня 2008 року, у якому вказано, що ОСОБА_4 набув у власність (купив) квартиру, до складу якої, у тому числі, входить ј частини підвалу, позначеної літ. А1, загальна площа якого складає 150,8 кв. м.

Позивач, придбавши квартиру, став співвласником підвального приміщення і його частка складає ј, що відповідає 37,7 кв. м. При цьому позивач використовує приміщення гаража № ІХ, площею 18,3 кв. м та майстерні № VІІІ, площею 15,5 кв. м, разом - 33,8 кв. м, що не є більшим від його ј частки. Саме такий порядок користування підвальними приміщеннями склався у співвласників будинку і саме цими приміщеннями користувався попередній власник - продавець ОСОБА_6

Ці обставини визнані сторонами і на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Таким чином, позивач є законним власником спірних підвальних приміщень: № ІХ - гаража, № VІІІ - майстерні. Відповідач ОСОБА_5 не є співвласником ні будинку, ні допоміжних приміщень.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, правильно застосувавши при цьому норми матеріального права: ст. ст. 391, 396 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кадєтова

Г.І.Мостова