Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 9 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року,

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 15 листопада 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Від шлюбу мають спільну дитину - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2013 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, причиною чого стали різні життєві погляди подружжя, відсутність взаєморозуміння, що негативно впливало на виховання дитини, яка наразі проживає з відповідачем. Майнових спорів між подружжям немає. Позивач вважав, що сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена. Вказував, що примирення є неможливе.

Ураховуючи наведене, позивач просив розірвати укладений з відповідачем шлюб.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 9 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року, позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрований

15 листопада 2008 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №1085, розірвано.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 15 листопада 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_6.

Пред'являючи позов, ОСОБА_4 посилався на те, що фактично шлюбні відносини припинені з відповідачем з літа 2013 року, з цього часу проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розірвання шлюбу вказував різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння.

Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до вимог ч. ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановивши, що спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим,суд правильно застосував положення ст. ст. 24, 55, 56 СК України, встановив фактичні обставини справи та прийшов правильного висновку про розірвання шлюбу.

Доводи касційної скарги про те, що сторони не припиняли подружніх відносин, не приймаються до уваги, оскільки були предметом перевірки апеляційним судом та правильно відхиленні, у звязку з їх недоведеністю.

Посилання в касаційній скарзі на те, що після 2013 року було придбано більшу частину майна, яке є спільною сумісною вдасністю подружжя, а встановлений даним судовим рішення факт щодо дати припинення шлюбних відносин може позбавити її права претендувати на майно, набуте після такої дати не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого відповідно до закону.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 9 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова