Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2123/17

номер провадження 2/695/1244/17

12 вересня 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Середи Л.В.,

за участю секретаря - Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської сільської ради Золотоніського району про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_3, яка на день смерті проживала у с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно до якого, серед іншого входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, спадкоємницею якого була його дружина ОСОБА_3, яка фактично спадщину прийняла шляхом постійного проживання, а юридично не оформила своїх спадкових прав та померла. Позивач ОСОБА_1 вважає себе спадкоємницею першої черги за правом представлення, оскільки її мати ОСОБА_5, яка була дочкою ОСОБА_3, померла ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто до смерті ОСОБА_3 За вказаних обставин позивач звернулась до нотаріуса із відповідною заявою по питанню оформлення спадщини після смерті своєї баби ОСОБА_3, однак оформити своє спадкове право на вказаний будинок позивач не має можливості, так як відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, і за цих підстав нотаріус, постановою від 20.07.2017 року, відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а тому позивач була змушена звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом.

У судове засідання позивач та її представник не з'явились, від представника позивача ОСОБА_6 надійшла до суду заява, згідно з якою представник позивача просив розгляд справи проводити за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі.

Представник відповідача Вознесенської сільської ради в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає.

Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

При цьому суд виходить з наступних підстав.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно з постановою приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Шипович Я.І. від 20.07.2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний будинок.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження (серії НОМЕР_1 від 19.07.1958) ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Вознесенської сільської ради №956 від 25.07.2017 року, за ОСОБА_4, згідно із записом в погосподарських книгах сільської ради № 8, особовий рахунок НОМЕР_2, та № 10, об'єкт погосподарського обліку НОМЕР_3, числиться житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Факт належності вказаного будинку ОСОБА_4 стверджується також даними технічного паспорту на житловий будинок садибного типу, відповідно до якого вказаний будинок був побудований в 1968 році.

Суд бере до уваги, що "Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР", затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Так із вказаної довідки виданої виконкомом Вознесенської сільської ради та копії технічного паспорту судом вбачається, що будинок був побудований у 1968 році.

Оскільки сам будинок був побудований в 1968 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1, хоча за життя він і не отримав відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок.

Відповідно до свідоцтва про народження (серії НОМЕР_4, від 26.05.1959 року) у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 народилася дочка ОСОБА_5. яка в подальшому змінила своє прізвище на ОСОБА_5, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища за №3 від 27.07.2017 року.

Згідно із свідоцтвом про смерть (серії НОМЕР_5 від 03.02.2009 року) ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 про що зроблено актовий запис №7.

Відповідно до свідоцтва про смерть (серії НОМЕР_6 від 11.10.2010 року) ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №60.

Як вбачається із вказаної вище довідки Вознесенської сільської ради №956 від 25.07.2017 року на день смерті ОСОБА_4 і по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у спадковому будинку була зареєстрована і постійно проживала дружина ОСОБА_3.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 фактично спадщину прийняла шляхом постійного проживання в домоволодінні свого чоловіка, вона є спадкоємцем, яка фактично прийняла спадщину після його смерті.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Таким чином судом встановлено, що на час смерті ОСОБА_3, останній належало вказане будинковолодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про народження (серії НОМЕР_7) позивач по справі ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4, а її батьками зазначені ОСОБА_9 та ОСОБА_5.

Отже позивач по справі є онукою ОСОБА_3, що стверджується відповідними доказами, які знаходяться в матеріалах справи.

Згідно із свідоцтвом про смерть (серії НОМЕР_8 від 27.01.2016 р.) ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, про що складено відповідний актовий запис №2.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

За свого життя ОСОБА_3 заповіту не склала, а тому після її смерті на підставі ст., ст. 1223, 1218, 1268 ЦК України відкрилась спадщина за законом, до складу якої серед іншого ввійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 успадкований нею після смерті ОСОБА_4.

Згідно з ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач є спадкоємицею першої черги за правом представлення. оскільки її мати ОСОБА_5 померла ще в 2009 році.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину.

У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як вбачається із копії спадкової справи №117-2016 року, заведеної після померлої ОСОБА_3, ОСОБА_1 належним чином прийняла спадщину у порядку визначеному чинним законодавством, та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,2158 г., яка належала померлій ОСОБА_3

Прийняття спадщини позивачем по справі стверджується також Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №44059463.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, та враховуючи, що існують достатні підстави для задоволення позовних вимог, суд задовольняє позов ОСОБА_1

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 346, 1268 ЦК України та ст. 10,

ст., ст. 11, 209, 212, 213 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вознесенської сільської ради Золотоніського району про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, спадкоємицею якого була його дружина ОСОБА_3, яка фактично спадщину прийняла, а юридично не оформила своїх спадкових справ і померла, за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 її баби ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя : Середа Л.В.