Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зміну розміру аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2016 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання двох доньок в розмірі 7 000 грн щомісячно, починаючи з 07 вересня 2015 року до досягнення дітьми повноліття. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів його матеріальне становище погіршилось, оскільки він має хронічну хворобу серця, хронічне захворювання щитовидної залози, що потребує постійного лікування та значних коштів, у зв'язку з чим у 2015 році не отримав жодного прибутку, а очікуваний прибуток у 2016 році може становити приблизно

5 000 грн. Крім того, 02 липня 2015 року він одружився з ОСОБА_6, яка є пенсіонеркою за вислугою років, її пенсія становить 969 грн, а тому стягнення з нього коштів в твердій грошовій сумі у розмірі 7 000 грн фактично позбавляє його засобів для існування.

Беручи до уваги зазначене, просив суд зменшити розмір аліментів, встановлений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від

16 січня 2016 року у справі № 127/21214/15-ц, стягнувши з нього на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 500 грн щомісячно на кожну дитину до їх повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від

30 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2016 року по справі

№ 127/21214/15-ц, стягнуто з ОСОБА_4 на користь

ОСОБА_5 аліменти на доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 750 грн на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 27 лютого

2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від

30 листопада 2012 року скасовано, ухвалене нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, або ухвалити нове рішення про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що у ОСОБА_4 змінилось фінансове становище, оскільки доходи від підприємницької діяльності у позивача в період з 01 січня 2016 року по

30 червня 2016 року відсутні, підприємницька діяльність знаходиться в стадії припинення, інші доходи є незначними.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суттєвих змін у матеріальному становищі позивача, які б вказували на відсутність у нього можливості сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від

16 січня 2016 року розмірі не відбулось.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2016 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 3 500 грн та на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 - в розмірі 3 500 грн, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 07 вересня 2015 року.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_4 зазначав, що його матеріальний стан змінився, зокрема змінилося його фінансове становище в частині отримуваних доходів від зайняття підприємницькою діяльністю, на підтвердження чого надав довідки з органів податкової служби, згідно яких ФОП ОСОБА_4 перебуває в стані припинення, декларування здійснено за період з 01 січня 2016 року по 30 вересня

2016 року і загальна сума річного доходу становить 2 315 грн 73 коп.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Як вбачається з рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2016 року при стягненні з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітніх доньок, судами було враховано, що у період з

01 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року, а також період з 01 січня

2015 року по 31 грудня 2015 року у ОСОБА_4, як фізичної особи-підприємця, був відсутній дохід.

Враховуючи зазначене, правильним є висновок судів попередніх інстанцій, що надані позивачем довідки з органів податкової служби щодо незначного доходу від підприємницької діяльності у 2016 році та припинення підприємницької діяльності з 03 жовтня 2016 року, не є доказом зміни матеріального стану ОСОБА_4 після ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Крім того, судом взято до уваги те, що ОСОБА_4 працює у ТОВ «Євролайф Україна ЛТД», отримував у 2016 році комісійну винагороду, при цьому з пояснень позивача встановлено, що він має періодичні заробітки, надаючи консультативні послуги страховій компанії, має нерухомість та автотранспорт.

З огляду на зазначене, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не відносять до тих підстав із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального ат процесуального права. Доводи касаційної скарги безпідставні.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Л.М.Мазур