ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4228/17
провадження № 2/753/3690/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2017 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Вовк Є.І., вивчивши позовну заяву ОСОБА_2 до Київської міської ради щодо визнання права власності на ? квартири в буд.АДРЕСА_1 із зазначенням ціни позову 268000 грн., третя особа - ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшов вказаний позов.

Судом було визначено розмір судового збору у сумі 8000 грн. (ст.4 Закону України "Про судовий збір"), який не було сплачено, а також встановлено, що заява подана з недотриманням і інших вимог ст.119 ЦПК України, а саме: не зазначено конкретних доказів щодо відсутності заперечень щодо вказаних вимог (не прийняття спадщини) іншого, зазначеного позивачем спадкоємця - ОСОБА_3 (на що міститься лише огульне посилання у позові); копія додатків у виді акту про пожежу читається не в повному обсязі.

Враховуючи викладене, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року було вирішено залишити без руху позовну заяву з наданням строку для виправлення недоліків - 5 днів, копія якої була направлена на адресу сторони позивача, яка зазначена у позові.

Проте, до Дарницького районного суду м. Києва повернулося вказане поштове відправлення (з вказаної адреси позивача) з відміткою поштового відділення - за закінченням терміну зберігання, з чого також вбачається відсутність за вказаною адресою позивача, яка зокрема встановлена шляхом прибуття поштаря 25.04.2017 року та 02.05.2017 року на вказану адресу, за якою позивач був відсутній.

При цьому, відповідно до положень ч.5 ст.74 ЦПК України: у разі ненадання фізичною особою, яка бере участь у справі інформації щодо її адреси, судова повістка надсилається цій особі за адресою її місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, при цьому, у разі відсутності особи, яка бере участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Крім того, відповідно до положень ст.77 ЦПК України: сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Отже, суд приходить до висновку, що вказана відсутність за вказаною в позові адресою, неотримання поштового відправлення (його повернення за закінченням терміну зберігання) свідчить про належне повідомлення судом про залишення позову без руху (до аналогічного висновку щодо аналогічної ситуації дійшов 05 серпня 2015 року і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ - витяг з ЄДРСР міститься в матеріалах справи).

При цьому, зі сторони позивача на протязі більше 2,5 місяців до суду не надходило будь-яких повідомлень або клопотань, в тому числі, щодо продовження вказаного строку, наданого на усунення недоліків позову.

А отже, судом враховано, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому з положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.5 ст.121 ЦПК України - повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, враховуючи також положення ч.5 ст.74 ЦПК України, вважаю, що відповідно до ст.121 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позов ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: