АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Слюсар Т.А.

при секретарі П`ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 5 липня 2017 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві про встановлення факту проживання на території України,

встановила:

у серпні 2016р. заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України до та станом на 24 серпня 1991р., посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 він народився у м. Ковель Волинської області і постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991р., так як його батько проходив службу в політвідділі військової частини НОМЕР_1 , що знаходилась на території України, у зв`язку із чим 19 серпня 2016р. він звернувся до Дарницького районного відділу Державної міграційної служби України із заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням.

Заявник стверджував, що до заяви ним були додані всі необхідні документи, проте йому було відмовлено з посиланням на п. 44 Порядку «Провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», при цьому представник відділу пояснив, що для забезпечення відсутності будь-яких сумнівів щодо його народження та постійного перебування на території України до 24 серпня 1991 року йому необхідно надати рішення суду про встановлення факту постійного проживання в Україні у вищезазначений період, що стане підставою для позитивного рішення про набуття громадянства України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 5 липня 2017 року заяву задоволено, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковеля, Волинської області, громадянина республіки Білорусь, на території України до та станом на 24 серпня 1991 року.

У поданій апеляційній скарзі Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити повністю.

Справа № 753/15748/16-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/9083/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Заінтересована особа посилається на невідповідність рішення суду нормам матеріального права, оскільки встановлений судом юридичний факт не є підставою для встановлення належності до громадянства України заявника.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві, яка підтримала апеляційну

- 2 -

скаргу, пояснення заявника та його представників, які просили апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявником надані достатні та належні докази у підтвердження його народження та проживання до та станом на 24 серпня 1991р. на території України і встановлення даного факту тягне для заявника юридичні наслідки.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає наданим доказам та ґрунтується на нормах матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001р., в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006р., затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок).

Згідно пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина

- 3 -

перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Заперечуючи проти заяви, представник заінтересованої особи посилалася на те, що ОСОБА_1 до Дарницького РВ ГУ ДМС України в м. Києві не було надано належних документів у підтвердження його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991р.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що встановлення даного факту має юридичне значення для заявника.

З наданих суду першої інстанції документів встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ковель Волинської області Української РСР. На час розгляду справи судом ОСОБА_1 є громадянином Республіки Білорусь.

Також суду першої інстанції надані докази, які підтверджують, що батько заявника ОСОБА_2 з 21 серпня 1989р. проходив військову службу у м. Ковелі, а з 6 грудня 1989р. по 1992р. був переведений до військової частини НОМЕР_1 , яка розташовувалася у м. Стрий Львівської області. Разом з ним проживали дружина та син, який з 28 серпня 1991р. по 4 вересня 1991р. перебував на стаціонарному лікуванні у Стрийській міській клінічній лікарні.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували надані заявником докази у підтвердження його постійного проживання на території України з моменту народження і до 1992р. разом із батьками.

Доводи апеляційної скарги про те, що резолютивна частина рішення не відповідає пункту 10 Порядку, згідно якого суд повинен був встановити юридичний факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року, не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови у задоволенні заяви, оскільки резолютивна частина рішення не повинна дослівно відповідати тексту, викладеному у Порядку. При цьому, рішенням суду встановлений юридичний факт проживання ОСОБА_1 на території України станом, у тому числі і на 24 серпня 1991р., також у резолютивній частині рішення суду зазначена дата народження особи, з якої вбачається, що він на той час був малолітнім, тому вимога про необхідність обов`язкового зазначення, що він на той час був неповнолітнім, на думку колегії суддів, є зайвим.
Вкладені у апеляційній скарзі обставини про спрощений порядок зміни громадянства громадянами Республіки Білорусь на підставі угоди між Республікою Білорусь і Україною про спрощений порядок зміни громадянства громадянами Республіки Білорусь, які постійно проживають в Україні, і громадянами України, які постійно проживають в Республіці Білорусь, правового значення для вирішення даної справи не мають, оскільки заявником не заявлені вимоги про зміну громадянства на підставі вищезазначеної угоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

- 4 -

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві відхилити, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 5 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: