АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1552/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Костенко А. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоГончар Н. І.
суддівСіренка Ю. В., Ювшина В. І.
при секретаріНаконечній М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кищенці» на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 23 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кищенці» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та зобов'язання повернути земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Кищенці» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та зобов'язання повернути земельну ділянку.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 02 вересня 2004 року позивач являється власником земельної ділянки площею 5,0119 га, яка розташована в адміністративних межах Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

21 вересня 2004 року між позивачем, як орендодавцем, з одного боку, та відповідачем - ТОВ "Кищенці", як орендарем, був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі земель 17 грудня 2004 року за № 124.

За умовами договору позивач передав відповідачу у платне користування належну йому земельну ділянку площею 5,0119 га строком на 10 років з правом його поновлення на новий строк. Не маючи в подальшому наміру продовжувати укладений між сторонами договір, а бажаючи використовувати земельну ділянку у власних цілях, позивач звертався до орендаря з приводу її повернення, так як у вересні 2014 року закінчувався строк дії договору оренди. Проте, як з'ясувалось, користуватися своєю земельною ділянкою після завершення строку дії договору позивач не може, оскільки 10 вересня 2008 року між ТОВ "Кищенці" та нібито позивачем була укладена додаткова угода до договору оренди землі № 124, укладеного 17 грудня 2004 року. Додаткова угода була зареєстрована 16 січня 2009 року. За умовами цієї додаткової угоди від імені позивача було продовжено термін дії основного договору оренди строком на 20 років.

Пізніше з'ясувалось, що зазначену додаткову угоду від 10 вересня 2008 року від імені позивача підписала мати позивача - гр. ОСОБА_7, яку позивач на такі дії не уповноважував. Внаслідок існування додаткової угоди від 10 вересня 2008 року позивач позбавлений можливості розпорядитись належною йому земельною ділянкою на власний розсуд, як це визначено нині діючим законодавством України, що розцінює як порушення своїх майнових прав власника.

Просив визнати додаткову угоду від 10 вересня 2008 року до договору оренди землі, укладеного 17 грудня 2004 року за № 124 між ОСОБА_6 та ТОВ «Кищенці», зареєстровану 16 січня 2009 року за № 46 недійсною. Зобов'язати ТОВ «Кищенці» повернути ОСОБА_6 земельну ділянку площею 5,0119 га, що розташована в адміністративних межах Маньківської селищної ради Черкаської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить йому на підставі Державного акту про право власності серії НОМЕР_1 від 02 вересня 2004 року.

Рішенням Маньківського міськрайонного суду Черкаської області від 23 травня 2017 року позов задоволено. Ухвалено визнати додаткову угоду від 10 вересня 2008 року до договору оренди землі, укладеного 17 грудня 2004 року за № 124 між ОСОБА_6 та ТОВ «Кищенці», зареєстровану 16 січня 2009 року за № 46, недійсною.

Визнати додаткову угоду від 10 вересня 2008 р. до договору оренди землі, укладеного 17.12.2004 р. за № 124 між ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кищенці», зареєстровану 16.01.2009 р. за № 46 - недійсною.

Ухвалено зобов'язати ТОВ «Кищенці» повернути ОСОБА_6 земельну ділянку площею 5,0119 га, що розташована в адміністративних межах Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 02 вересня 2004 року.

ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кищенці», зареєстровану 16.01.2009 р. за № 46 - недійсною.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Кищенці» повернути ОСОБА_6 земельну ділянку площею 5,0119 га, що розташована в адміністративних межах Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 02 вересня 2004 року.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кищенці», посилаючись на неправильне встановлення обставин справи, що мають значення для її вирішення, які суд вважав встановленими, просить скасувати рішення суду і ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог заявлений в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оспорювана додаткова угода до договору оренди земельної ділянки була укладена без волі позивача та ним не підписувалися, а підпис на них виконано іншою особою, що підтверджено висновком експерта.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 належить земельна ділянка площею 5,0119 га, яка розташована в адмінмежах Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.10).

21 вересня 2004 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Кищенці» укладено договір оренди землі, площею 5,0119 га, яка розташована в адмінмежах Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років (а.с. 11-12).

Маючи намір використовувати дану земельну ділянку на власний розсуд, позивач просив відповідача повернути її, однак, йому було відмовлено з посиланням на те, що він 10 вересня 2008 року підписав додаткову угоду до договору оренди даної земельної ділянки, строк оренди якої 20 років. Дана обставина відповідачем в ході розгляду справи судом першої інстанції не заперечувалась.

Зазначені правовідносини регулюються ЦК України, ЗК України та Законом України «Про оренду землі».

Ч. 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов»язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, ЗУ «Про оренду землі».

Звернувшись з даним позовом до суду, позивач зазначав, що додаткову угоду він не підписував, а підписала її його мати, яку він на такі дії не уповноважував.

Проведеною у справі додатковою судово-почеркознавчою експертизою та судово - технічною експертизою документів від 18 листопада 2016 року № 8068/8069/16-32 та повторною комплексною судово - почеркознавчою експертизою та судово - технічною експертизою документів встановлено, що підписи в графі «орендодавець» в трьох примірниках додаткової угоди від 10 вересня 2008 року до договору оренди землі виконані не ОСОБА_6, а іншою особою (т.1 а.с. 215-221, т.2 а.с 19 - 24).

Відповідно до ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представник має право діяти від імені і за рахунок особи, яку він представляє.

Однак повноваження, надані представнику на підставі довіреності, повинні виконуватись відповідно до змісту цієї довіреності та у її межах.

Згідно ст.238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до ст..215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Встановивши, що оспорювана додаткова угода до договору оренди землі підписана не позивачем, а іншою особою, що свідчить про відсутність його волевиявлення на укладення цієї угоди, суд прийшов до обґрунтованого висновку про визнання угоди недійсною з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги були предметом судового дослідження і висновку суду не спростовують.

Зокрема, посилання апелянта на те, що оспорювана додаткова угода була укладена представником позивача з перевищенням наданих їй позивачем повноважень, але в подальшому була схвалена позивачем, що підтверджується отриманням ним орендної плати, а відтак не підлягає визнанню недійсною відповідно до ст. 241 ЦК України, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач уповноважував матір чи іншу особу на вчинення будь-яких дій щодо договору оренди належної йому земельної ділянки, а орендну плату, як вбачається з матеріалів справи, позивач не отримував.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кищенці» - відхилити.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 23 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кищенці» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та зобов'язання повернути земельну ділянку - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу її проголошення.

Головуючий :

Судді :