Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1377/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Мурашко С. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

29.08.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Мурашка С.І.

суддів - Голованя А.М.,

ОСОБА_2

за участі секретаря - Яковлєвої 10.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за

позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4. Згривеиь

ОСОБА_5 в інтересах якої виступає ОСОБА_6, третя особа:

приватний нотаріус Кіровоградського районного нотаріального округу Кіровоградської

області ОСОБА_7 про визнання недійсною заяви про відмову від

спадщини та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Кіровського

районного суду міста Кіровограда від 25 квітня 2017 року і

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_3, звернулась до суду з позовом

до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Кіровоградського

районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_7

ОСОБА_8 та просила:

- визнати заяву ОСОБА_3 про відмову від прийняття

спадщини за законом після смерті ОСОБА_9, який помер 24 вересня

2009 року, недійсною;

- визначити ОСОБА_3 додатковий сірок в два місяці для

подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_9.

Зазначала, що після смерті її матері ОСОБА_10 відкрилась спадщина,

спадкоємцями першої черги були вона, її брат ОСОБА_11 та батько ОСОБА_9.

Її брат ОСОБА_12 та батько ОСОБА_9 успадкували по 1/2 частки земельної

ділянки, кожний, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від

12 листопада 2003 року та 07 грудня 2007 року.

24 вересня 2009 року помер батько ОСОБА_9 і її брат ОСОБА_12 подав до

нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини в установленому законом порядку.

Знаходячись в пригніченому стані, в березні 2010 році до закінчення 6-ти

місячного строку для прийняття спадщини після смерті батька, вона подала нотаріусу

заяву про відмову від прийняття спадщини на користь свого брата ОСОБА_12

Відмова від спадщини є вкрай невигідною дія неї і була зроблена під впливом тяжкої обставини, оскільки на той час у брага були великі проблеми зі здоров'ям, він постійно хворів і йому

не вистачало коштів на лікування, а також йому потрібні були гроші на розвиток бізнесу.

Крім того, брат і його дружина взяли кредит в розмірі 40 000 доларів СПІД на

придбання квартири, яка перебуває в іпотеці.

Свідоцтво про право на спадщину брат не отримав, оскільки 26.02.2013 року помер.

На даний час вона не має права володіння, користування та розпоряджання частиною земельної ділянки від спадкування якої відмовилася на користь свого брата.

Ухвалою суду від 21 листопада 2016 року до участі у справі як співвідповідача

залучено ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах якої діє

ОСОБА_6 (а.с. 109).

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 квітня 2017 позов

задоволено.

Визнано заяву ОСОБА_3 про відмову від

прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_9, який помер 24

вересня 2009 року - недійсною.

Визначено ОСОБА_3 додатковий строк в два місяці після

вступу рішення в законну силу для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її

батька ОСОБА_9, який помер 24 вересня 2009 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої

інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм

матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити в

задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_14, яка діє в інтересах

ОСОБА_4, підтримала апеляційну скаргу з посиланням на викладені в ній обставини,

ОСОБА_3, її представник ОСОБА_15, відповідач ОСОБА_4 заперечували

проти задоволення апеляційної скарги.

Приватний нотаріус Кіровоградського районного нотаріального округу Флоренко

С.К. в судове засідання не зявилася, надала письмову заяву про підтримання апеляційної

скарги та просила справу розглянути без її участі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої

інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції,

відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, вважає, що апеляційна скарга підлягає

задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 березня 1999 року померла ОСОБА_16, спадкоємцями якої були ОСОБА_12, ОСОБА_11

Анатолійович та ОСОБА_9.

ОСОБА_12 та ОСОБА_9 у встановленому порядку прийняли спадщину після

смерті ОСОБА_16 та отримали по 1/2 частки земельної ділянки, кожний, що

знаходиться на території Грузьківської сільської ради Кіровоградського району

Кіровоградської області розміром 5,13 га та яка належала спадкодавцю, як члену КСП на

підставі Сертифіката про право на земельну частку /пай/ серії КР № 030133, виданого та

зареєстрованого 18.11.2003 року Кіровоградською районною державною адміністрацією,

що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 12.11.2003 року та

від 07.12.2007 року.

24 вересня 2009 року помер батько позивача ОСОБА_9, що підтверджується

копією свідоцтва про смерть, актовий запис №22.

Брат позивача ОСОБА_11 подав в установленому порядку до

нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька, а позивач в

березні 2010 року до закінчення строку 6-ти місяців для прийняття спадщини після смерті

батька подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на користь брага

ОСОБА_12

ОСОБА_12 свідоцтво про право на спадщину після смергі батька не отримав . оскільки через хворобу 26 лютого 2013 року помер.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені позивачем обставини подання

нею заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті батька на користь брата

знайшли своє підтвердження та з урахуванням визнання позову відповідачем ОСОБА_12

О.А. позовні вимоги підлягають задоволенню.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись неможна.

Матеріалами справи підтверджується, що 24 вересня 2009 року помер батько

позивача ОСОБА_9 (а.с.193).

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 до приватного

нотаріуса звернувся його син ОСОБА_11 (а.с. 191).

02.03.2010 року позивач ОСОБА_3 подала приватному нотаріусу заяву про

відмову від прийняття спадщини після смерті батька на користь брата ОСОБА_11

Анатолійовича (а.с. 192).

26 лютого 2013 року ОСОБА_11 помер.

Відповідно до ч. І ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється

строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може

відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього

Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем

відкриття спадщини.

Частиною 5 ст. 1273 ЦК України передбачено, що відмова від прийняття спадщини

є безумовною і беззастережною.

У ч. 5 ст. 1274 ЦК України передбачено, що відмова від прийняття спадщини може

бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст. ст. 225. 229 - 231 і 233 цього

Кодексу.

Відповідно до ст.233 ЦК України, з підстав якої заявлено позов, правочин може

бути визнаний судом недійсним, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї

обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів,

смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини,

для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без

наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини

правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на

вкрай невигідних умовах (ст. 233 11К), характеризуються тим. що особа їх вчиняє

добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на

вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не

відповідає її внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ЦК такий правочин може бути визнаний судом недійсним

незалежно від того, хто був його ініціатором.

За змістом ст. 233 ЦК для визнання правочину недійсним необхідно встановити

наявність двох підстав: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

Відповідно до правової позиції, яка міститься у постанові ВСУ від 06 квітня 2016

року у справі N 6-551 цс 16, тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи,

членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза

банкрутства та інші обставини. Основною ознакою правочину. який вчинено особою під

впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те. що він повинен бути

вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин. Особа (фізична чи

юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи

помилки.

Для того щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених ст. 233

ЦК, позивачу в сукупності необхідно послатися на такі підстави, які будуть використанні

в суді як докази, зокрема: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин:

хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші

обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення

тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності

насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена

це зробити через тяжкі обставини.

Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з

передбачених вище підстав, є доведення в судовому засіданні нерозривного причинно-

наслідкового зв'язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину. який

вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний

акцент необхідно зробити на об'єктивній та суб'єктивній стороні.

Що стосується вкрай невигідних умов, то слід враховувати таке.

По-перше, ці невигідні умови безпосередньо мають бути пов'язані з обставинами

вчинення правочину. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує

можливість вирішити ту проблему (усунути тяжку обставину), яка змусила її це зробити.

По-друге, умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай

невигідними. Тобто такі умови мають бути явно кабальними для особи.

По-третє, хоча ЦК і не встановлює, чого саме мають стосуватися умови правочину.

однак з аналізу цієї норми випливає, що це насамперед ціна або інші обтяжливі для особи

обов'язки.

Для доведення вкрай невигідних умов вчинення правочину особа, яка оскаржує

правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено

взагалі або вчинено не на таких умовах.

Тяжка обставина є оціночною категорією і має визнаватися судом з урахуванням

всіх обставин справи.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на

вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно,

усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилається на те. шо її

брат постійно хворів і йому не вистачало коштів на лікування, йому потрібні були гроші

на розвиток бізнесу, а також для сплати кредиту.

При цьому на підтвердження своїх доводів позивачем не надано належних та

допустимих доказів про тяжку хворобу брата, а як встановлено судом заборгованості по

сплаті кредиту не було, про що сторони не заперечували в судовому засіданні.

Про наявність будь-яких тяжких обставин у самого позивача, що змусило її

написати заяву про відмову від спадщини на користь брата, позивач не зазначає.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що позивач

належними та допустимими доказами не довів про наявність у неї тяжких обставин, що

змусило її відмовитися від спадщини, а тому підстав для задоволення позовних вимог

немає.

Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав

встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та

неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального

права, відповідно до п.п.2,3,4 ч.І ст.309 ЦПК України є підставами для скасування

рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні

позову.

Відповідно до ст.88 ЦГІК України з ОСОБА_3 підлягає

стягненню на користь ОСОБА_6 1212 гри. 20 коп. понесених

судових витрат.

5

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія

суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 квітня 2017 року

скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3

Анатоліївни до ОСОБА_4. ОСОБА_13 в інтересах якої

виступає ОСОБА_6, третя особа: приватний нотаріус

Кіровоградського районного нотаріального округу Кіровоградської області Флоренко

ОСОБА_8 про визнання недійсною заяви про відмову від спадщини га

визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6

Володимирівни 1212 грн. 20 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і

може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня

набрання ним законної сили.

Головуючий С.І. Мурашко

Судді А. М. Головань

ОСОБА_2