Справа № 159/2651/16-ц
Провадження № 6/159/40/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І. М. ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засідані в м. Ковелі Волинської обл. подання головного державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

Заявниця 30.08.17 р. звернулись до суду із вказаним вище поданням, погодженим з начальником Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, обгрунтованим тим, що у Ковельському міськрайвідділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області (далі відділ) на виконанні є виконавчий лист (далі в/л), виданий Ковельським міськрайсудом Волинської області 29.08.16 р. у справі № 159/2 651/16 ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 67 860 грн., 678 грн. 40 коп. судових витрат. Держвиконавцем 01.09.16 р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового стягнення боргу і судових витрат. З метою примусового виконання рішення було надіслано відповідні запити до органів та установ, що здійснюють держреєстрацію права власності на рухоме та нерухоме майно, а саме: до Територіального сервісного центру 0742, Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб, до Адресно - довідкового підрозділу ГУ ДМС у Волинській області, Управління ДМС України у Волинській області, Головного центру обробки спецінформації. Боржником самостійно рішення суду не виконується. Факт несплати боргу підтверджується матеріалами виконавчого провадження (далі - ВП). З метою виконання вказаного вище рішення суду, держвиконавцем проведено перевірку майнового стану боржника за останнім місцем його проживання, розшук іншого майна, належного боржнику на праві власності; доходів боржника. Боржник неодноразово викликався до відділу для сплати боргу, попереджався про необхідність працевлаштування з метою виплати коштів на користь стягувача, а також - про кримінальну відповідальність у випадку несплати боргу викликами держвиконавця від 01.11.16 р. № 24 654/04 - 39/16; від 20.02.17 р. № 3 618/16; від 27.06.17 р. № 19 719/7; від 16.08.17 р. № 26 195 03 6 - 29/7. 09.11.16 р. держвиконавцем відібрано пояснення щодо невиконання рішення суду та вручено під розпис попередження про кримінальну відповідальність за ст. 382 КК України. 24.11.16 р. боржником сплачено борг на користь стягувача в розмірі 270 грн., що перераховано згідно платіжного доручення № 2 504 від 25.11.16 р.. Згідно відповіді ДФС України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб, інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку, виявлено ознаку доходу (ТзОВ "СП ВОЛИНЬ"). 28.08.17 р. держвиконавцем винесено постанову про звернення стягнення на зарплату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та скеровано для виконання до бухгалтерії цього підприємства. За станом на 30.08.17 р. заборгованість залишається непогашеною. У відповідності до Інформаційної довідки з Держреєстру речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно, встановлено, що на ім"я боржника права власності на нерухоме майно не реєстувалося. Згідно відповіді Головного центру обробки спецінформації Держприкордонслужби від 07.08.17 р. вх. № 8 955/03 6 - 26/7, боржник періодично перетинає держкордон Україн, має паспорти громадянина України для виїзду за кордон серії Е 8383918 та РС 243422. Покликаючись на ч. 5 ст. 19, ч. 1. п. 13 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", п. 13. Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена Наказом МЮ України від 02.04.12 р. № 512/5, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника до виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 29.08.16 р. у справі № 159/2 651/16 - ц про стягнення з останнього на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 67 860 грн., 678 грн. 40 коп. судових витрат; виконання ухвали покласти на Держприкордонслужбу України.

Заявниця у судове засідання не з»явилась, хоча належно оповіщена у телефонному режимі.

Суд, вважає, що подання можливо розглянути у відсутності заявниці.

Суд, дослідивши матеріали подання, цивільної справи Ковельського міськрайсуду Волинської області № 159/2 651/16 ц провадження № 2/159/1 007/16 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики (далі цивільна справа), приходить до висновку, що подання безпідставне та до задоволення не підлягає зі слідуючих підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 377 - 1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи - у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Як слідує з матеріалів цивільної справи, рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області (заочним) від 03.08.16 р., що набрало законної сили 22.08.16 р., дійсно, стягнуто з боржника на користь стягувача 67 860 грн. боргу та 678 грн. 40 коп. судових витрат.

22.08.16 р. позивач своєю письмовою заявою виявила бажання отримати у суді в/л у справі, та, як слідує з копії в/л, виданого судом у цивільній справі 29.08.16 р.; заяви стягувача до В ДВС Ковельського РУЮ у Волинській області від 29.08.16 р., що надійшла адресатові 01.09.16 р., у провадженні відділу є ВП по виконанню вказаного вище виконавчого документа.

Однак, при вирішенні подання по суті, суд не може залишити поза увагою тие, що 01.09.16 р. було відкрито виконавче провадження ВП № 520 940 98 (далі ВП), що стверджується копією відповідної постанови; боржникові надано термін для добровільного виконання до 08.09.16 р.. однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що копія постанови про відкриття ВП була отримана стягувачем відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Тоді ж постановою держвиконавця від 01.09.16 р. було накладено арешт на все майно боржника в межах суми стягнення із забороною відчудження такого майна, однак, нерухомого майна боржника не встановлено., так як боржник не працює, не є отримувачем пенсії.

01.11.16 р. держвиконавець здійснював виклики боржника на 09.11.16 р., однак, у справі відсутні докази, що стверджували б отримання такого виклику боржником.

Разом з тим, хоча підтвердження отримання письмового виклику боржником у справі немає, саме 09.11.16 р. боржник з"явився у відділ, одав держвиконавцю декларацію про наявність у нього несталого доходу в сумі 2 700 грн. та пояснив про намір частинами погашати борг, отримав попередження про кримінальну відповідальність за ст. 382 КК України за невиконання виконавчого документа.

При цьому суд враховує, що ст. 382 КК України, за якою було попереджено держвиконавцем боржника, передбачає відповідальність фізичної особи за невиконання судового рішення, а не виконавчого документа. Таким чином, боржник попереджений про наслідки вчинення ним певних дій чи бездіяльності не достатньо коректно.

В результаті, 21.11.16 р. незначну частину суми боргу боржник сплатив стягувачеві.

20.02.17 р. держвиконавець здійснював виклик боржника на 28.02.17 р., однак, у справі відсутні докази, що стверджували б отримання такого виклику боржником. І знову, як слідує з матеріалів справи, ще до настання дати явки за викликом, тобто, добровільно, а саме: 23.02.17 р. боржник знову з»явився у відділ і подав декларацію про відсутність у нього доходу.

27.06.17 р. - на 10.08.17 р. держвиконавець здійснював виклик боржника, однак, у справі відсутні докази, що стверджували б отримання такого виклику боржником.

Але 10.07.17 р., тобто, до настання дати явки за викликом, боржник з»явився у відділ та повідомив про відсутність коштів для погашення боргу, намір сплачувати борг частинами і вперше під розпис отримав реквізити для сплати боргу.

27.06.17 р. - на 10.08.17 р., 16.08.17 р. на 23.08.17 р., 28.08.17 р. на 01.09.17 р., держвиконавець здійснював виклики боржника, однак, у справі відсутні докази, що стверджували б отримання таких викликів боржником.

Суд також враховує, що за станом до 28.08.17 р. держвиконавець за результтаьтами проведених ним виконавчих дій переконувався у відсутності у боржника зарплати, пенсії, рухомого, нерухомого майна, тобто, дані, наведені боржником у декларації, не ставали у суперечність з даними перевірок.

Разом з тим, з копії постанови держвиконавця від 28.08.17 р. вбачається, що встановлено, що боржник офіційно працевлаштований у ТзОВ «СП Волинь» (с. Сомин Турійського району Волинської області) і стягнення звернуто на зарплату боржника.

Таким чином, з"явилась можливість вжити заходів до виконання виконавчого документа шляхом звернення стягнення на зарплату боржника, що є одним з першочергових заходів примусового виконання рішен згідно зі ст. 10 Закону УКраїни "Про виконавче провадження"

Ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або виїзду керівника боржника - юридичної особи - до виконання зобов'язань за рішенням.

Боржник, дійсно, відповідно до копії листа Головного центру обробки спецінформації Держприкордонслужби України, в період з 11. 02.16 р. по 18.07.17 р. неодноразово на короткі проміжки часу виїжджав за межі України за паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України. Таким чином, судовим рішенням у контексті Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», вважається судовий акт органу правосуддя, що набрав законної сили і який постановляється з будь - якої категорії судових справ будь - яким судом, будь - якою судовою інстанцією, яким є лише суд.

Згідно з ч. 4 ст. 313 ЦК України фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь - який час повернутися в Україну.

Ст. 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. На громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов'язки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належать їм на праві приватної власності. Будь - яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за поданням державного виконавця, обов'язково погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт, від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, і таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобов'язань.

І хоча судом встановлено, що рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 03.08.16 р. на даний час повністю виконаним не є, суд враховує, що при примусовому виконанні в/л, виданого Ковельським міськрайсудом Волинської області 29.08.16 р., державним виконавцем було з'ясовано, що боржник працює, тобто, має доход зарплату на яку можливо звернути стягнення і відповідна постанова винесена і є чинною.

За таких обставин суд вважає, що недостатньо переконливих доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, доведення якого є обов'язковою умовою для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України.

Так, має місце часткове виконання зобов»язання, добровільні явки боржника у В ДВС як за викликами, так і без таких; офіційне працевлаштування боржника, що передбачає нарахування йому зарплати, з якої має провадитись відрахування на погашення боргу відполвідно до пос танови держвиконавця від 28.08.17 р..

А застосування таких обмежень, про які просить заявниця, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального і процесуального права, суд вважає, що підстав для задоволення подання немає. Наведені у поданні обставини і вивчені судом додані до нього документи, не можуть бути в даному випадку визнані такими, що переконливо свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень ст. 377 - 1 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні, а подання державного виконавця є безпідставним і необґрунтованим.

На підставі наведеного, керуючись ЗаконОМ України «Про виконаче провадження», ст. 2, ч. 4 ст. 6, п. п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», ч. 1 ст. 377 - 1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської обл. через Ковельський міськрайсуд Волинської області протягом п"яти днів з дня її постановлення.

Головуючий:ОСОБА_5