АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

05 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Лапчевської О.Ф.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року про повернення позовної заяви

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що ухвалу суду є необґрунтованою та обмежує доступ до правосуддя, що порушує конституційні права та свободи позивача при зверненні до суду за захистом своїх порушених прав.

Вважала, що суд першої інстанції, при постановленні ухвали про залишення позовної заяви без руху та пропонуючи позивачу усунути недоліки шляхом складання нового тексту позовної заяви, вийшов за межі своїх повноважень в частині обмеження позивачу його права на звернення до суду.

Посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, не відповідає вимогам щодо її законності та обґрунтованості, просила скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених в ній.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та повернення позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки, зазначені в ухвалі суду від 16.03.2017 про залишення заяви без руху у вказаний судом строк.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка звернулася до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що відповідач більше шести місяців не проживає у квартирі, просила його визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням і виселити з квартири.

Разом з цим в позовній заяві не зазначено доказів, які підтверджують викладені позивачкою обставини.

Суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ст. 119, 120 ЦПК України.

У відповідності до пунктів 3, 5 частини 2 статті 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна також містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Ухвалою судді від 16.03.2017, позовну заяву, як таку, що не відповідає вимогам пунктів 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання ухвали.

Згідно ухвали судді від 16.03.2017 позивачу необхідно було зазначити обставини та докази в обґрунтування вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, згідно ст. 71 ЖК Української РСР, яка регулює правовідносини в сфері користування житлом, що перебуває в комунальній власності та навести обставини із зазначенням про докази в обґрунтування вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

Вимоги суду, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, відповідають положенням ст. 119 ЦПК України

Ухвалу судді від 16.03.2017 ОСОБА_1 отримала 31.03.2017 (а.с. 10), однак вказані в ухвалі недоліки в зазначений строк не усунула.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для визнання позовної заяви неподаною та повернення позивачу у зв'язку з не усуненням недоліків.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, а також оплатить судовий збір, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції, вимагаючи усунення недоліків шляхом надання нового тексту позову із наведенням обґрунтувань позовних вимог та зазначенням доказів на підтвердження обґрунтувань, вийшов за межі позовних, оскільки суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху діяв у відповідності до вимог, передбачених ст. 119 ЦПК України.

Оскільки за приписами пункту 6 частини 2 статті 119 ЦПК України обов'язково в позовній заяві зазначаються докази, неможливо усунути недоліки позовної заяви шляхом дописування у вже поданій заяві таких доказів, а тому усунення недоліків можливо лише шляхом складання позовної заяви у іншій редакції, що буде містити такі докази.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вимога суду щодо викладу позовної заяви відповідно до вимог, передбачених п. п. 3, 5. 6, ч. 2 ст. 119 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

В порядку ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/3388/17

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8471/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.