Справа № 306/2668/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

11 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Кондора Р.Ю., Фазикош Г.В.

з участю секретаря - Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 08 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми індексу інфляції, трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобовязання, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 14.05.2013 було задоволено її позов до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої пожежею та упущеної вигоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на її користь вартість відновлювального ремонту нерухомого майна в розмірі 46 854,00 грн., упущену вигоду 99 000,00 грн., вартість пошкодженого майна - 4190,00 грн. та вартість судової технічно-будівельної експертизи у сумі 2500,00 грн.

На підставі виданого за цим судовим рішенням виконавчого листа, державним виконавцем відділу ДВС Свалявського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.07.2013.

Позивач зазначала, що боржник ОСОБА_2 ухилявся від виконання рішення, прострочив виплату грошової суми на 1281 день, а тому позивач на стягнуту судовим рішенням суму 53544,00 (без урахування суми упущеної вигоди) нарахувала у порядку ст. 625 ЦК України три проценти річних у розмірі 5638,00 грн. та індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 51687,97 грн.

19.01.2017 ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_3, зменшила позовні вимоги, вказуючи, що відповідачем частково погашалась заборгованість у період з травня 2015 року по 06.01.2017, а тому остаточно просила стягнути з відповідача грошову суму 52069,43 грн., з яких 46388,43 грн. - індекс інфляції за весь час прострочення зобовязання; 5 638,00 грн. - три відсотки річних.

Рішенням Свалявського районного суду від 08.02.2017 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На це рішення позивач подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду просив рішення суду залишити без змін.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України судова колегія розглянула справу за відсутності осіб, які повторно не зявились в судове засідання, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 73-75).

Заслухавши позицію представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у грудні 2012 року ОСОБА_1 зверталася в суд з позовом до ОСОБА_2, мотивуючи його тим, що внаслідок пожежі, яка виникла в приміщенні кафе-магазину ОСОБА_2, було пошкоджено належне позивачу кафе "Лаванда", а також у звязку з припиненням діяльності її кафе нею не отримано доходи, які вона могла б реально одержати за звичайних обставин.

Даний позов було задоволено рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 14.05.2013 - стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту нерухомого майна в розмірі 46 854,00 грн., упущену вигоду 99 000,00 грн., вартість пошкодженого майна - 4190,00 грн. та вартість судової технічно-будівельної експертизи у сумі 2500,00 грн. (а.с. 6-7).

На підставі виданого за цим судовим рішенням виконавчого листа, державним виконавцем відділу ДВС Свалявського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.07.2013 (а.с.8).

Проте, як встановлено апеляційним судом, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.11.2013 рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14.05.2013 в частині стягнення збитків (упущеної вигоди) скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21.01.2014 в частині вирішення вимоги про стягнення 99000 грн. збитків (упущеної вигоди) залишено без змін рішення Свалявського районного суду від 15.01.2013, яким було відмовлено у задоволенні такої вимоги (а.с.76-77).

Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 51944 грн. було видано 03.11.2014. Суму боргу ОСОБА_2 було сплачено повністю у 2017 році, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 25.04.2017 (а.с.78).

Щодо застосування до даних правовідносин норми статті 625 ЦК України необхідно вказати наступне.

На обґрунтування скарги апелянтом було приєднано постанови Верховного Суду України від 30.03.2016 у справі № 6-2168цс15, та від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14.

Посилання скаржника на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 у справі № 6-2168цс15 правомірно не були взяті до уваги судом першої інстанції, оскільки судом у зазначеній справі було встановлено наявність між сторонами зобовязальних правовідносин, тобто у тій справі та у справі, яка розглядається наразі апеляційним судом, були встановлені різні фактичні обставини.

У постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14 зазначено, що відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобовязанням, а відтак є підстави для застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Проте в подальшому Верховний Суд України відступив від такої правової позиції.

Правові позиції щодо застосування норм ст. 625 ЦК України при виконанні судових рішень містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 20.01.2016 (справа № 6-2759цс15), від 02.03.2016 (справа № 6-2491цс15), від 22.03.2017 (справа № 6-2311цс16).

Верховний Суд України зазначає, що при розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин. З рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових, сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження".

У справі, в якій розглядається апеляційна скарга, спір виник у зв'язку з невиконанням рішення суду про відшкодування шкоди - стягнення, зокрема, вартості відновлювального ремонту нерухомого майна, вартості пошкодженого майна та вартості судової технічно-будівельної експертизи.

Таким чином, оскільки правовідносини між сторонами виникли у зв'язку з виконанням судового рішення про відшкодування шкоди, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України), і висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України є правильним.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляції висновків суду не спростовують, а тому до уваги взяті бути не можуть. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Свалявського районного суду від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча Судді: