АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 635/6696/16-ц Головуючий суддя І інстанції Березовська І. В.
Провадження № 22-ц/790/4215/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Колтунової А.І., Карімової Л.В.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі її філії, Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі за текстом - Банк), звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 16 травня 2007 року між банком та відповідачем було укладено договір №12734 «Про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою», за яким відповідачу було відкрито картковий рахунок в гривнях для обліку коштів до запитання і здійснення операцій за платіжною карткою на умовах цього договору та відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України, правил МПС.

Відповідно до пунктів 7.1.,7.2.,7.2.1. договору банк відкрив клієнту кредитну лінію з лімітом кредиту у сумі 25000 грн. зі сплатою 24 % річних за користування кредитом та 34 % річних за перевищення витратного ліміту (овердрафту). Оскільки відповідач отримав та використав для споживчих потреб кошти, отримані на вказаних умовах в кредит, однак своїх зобов'язань щодо повернення коштів належним чином не виконав, станом на 08 вересня 2016 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 37661 гривня 25 копійок, з яких: 17463 гривні 23 копійки - прострочена заборгованість за кредитом, 8705 гривень 55 копійок - заборгованість за відсотками, 3140 гривень 72 копійок - заборгованість за пенею за прострочення терміну повернення кредиту та відсотків, 706 гривень 18 копійок - сума 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, 1676 гривень 47 копійок - нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту, 563 гривні 50 копійок - 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків, 5405 гривень 60 копійок - нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату відсотків.

Посилаючись на неналежне виконання кредитних зобов'язань, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 37661 гривня 25 копійок, а також судові витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 квітня 2017 року позов було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» (рах. № 29249001 в філії ХОУ «Ощадбанк», , МФО 351823) заборгованість за договором № 12734 від 16 травня 2007 року в розмірі 37661 (тридцять сім тисяч шістсот шістдесят одна) гривня 25 копійки.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове; скасувати ухвали Харківського районного суду Харківської області від 11 січня 2017 року та 26 квітня 2017 року та постановити нові; прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду; відмовити в задоволенні позовних вимог Банку в повному обсязі; прийняти всі необхідні заходи для припинення незаконні протиправних дій - публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» якими порушують права і свободи ОСОБА_3, принижують його честь і гідність як громадянина України; стягнути з відповідача - Банка матеріальну шкоду в розмірі 28800 грн.; стягнути з відповідача - Банка на його користь в якості відшкодування спричиненої моральної шкоди гроші в сумі 150 000 грн; окремою ухвалою зобов'язати Київський ВП ГУНП в Харківській області внести до ЄРДР заяву отриману з УСБУ в Харківській області на незаконні дії посадових осіб публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління AT «Ощадбанк» за ознаками кримінальних правопорушень за ст.ст. 189, 190, 191, 356, 365 КК України у відповідності до вимог ст.ст. 214, 215 КПК України для проведення всебічної, повної, об'єктивної перевірки в рамках досудового розслідування.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи. Вказав, що суд не взяв до уваги, що відповідач з 16.05.2007 по 16.05.2013 добросовісно виконував свої обов'язки перед Банком до моменту відмови у видачі нової пластикової картки і закриття карткового рахунку, що унеможливило відповідачу повернути кошти. Зазначив, що автоматичні списання банком з його рахунку платежів не свідчить про визнання ним боргу та не є підставою для переривання позовної давності; суд безпідставно не розглянув його заяву про застосування позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідач зауважив, що Банк також безпідставно не зарахував отриману ним у червні 2013 року на картковий рахунок суму пенсії для погашення заборгованості.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині 1 статті 1049 ЦК України, яка поширюється на договори кредиту, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною першою ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Стаття 625 ЦК України визначає таку відповідальність за порушення грошового зобов'язання:

1. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

2. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 травня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір №12734 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, за умовами якого відповідачу було відкрито картковий рахунок в гривнях для обліку коштів до запитання і здійснення операцій за платіжною карткою на умовах цього договору та відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України, правил МПС.

За п. 1.2 договору банк відкрив ОСОБА_3 відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредиту 25000 грн. за умови отримання останнім пенсії шляхом її зарахування на картрахунок.

Згідно до п. 2.6 договору Клієнт самостійно регулює ліміт витрат по картрахунку, поповнюючи його готівкою чи безготівковим шляхом (реквізити установи банку, які вказуються при переказі коштів на Картрахунок, надаються в Додатку 2 до цього договору).

Перевищення витратного ліміту (овердрафт) по Картрахунку не допускається. У разі виникнення овердрафту Клієнт сплачує Банку відповідні проценти за перевищення витратного ліміту (овердрафту) в розмірах, передбачених діючими тарифами та зобов'язується погасити заборгованість (а.с. 23 на звороті). Згідно наявного в матеріалах справи додатку № 1 до вказаного договору, ОСОБА_3 при підписанні договору був під розпис ознайомлений та згодний з умовами і тарифами (а.с. 17).

При цьому згідно умов п. 7.1 договору Банк відкрив Клієнту відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредиту у сумі 25000 грн. Строк дії кредитної лінії встановлюється на період дії БПК. Клієнт зобов'язаний здійснювати погашення отриманого кредиту до моменту закінчення терміну дії БПК щомісячно рівними частинами з моменту відкриття або подовження або подовження терміну дії такої картки. Для проведення операцій Банк відкриває клієнту кредитний рахунок та рахунок для обліку процентів (а.с. 15).

Відповідно до п. 7.2 договору за користуванням Кредитом Клієнт зобов'язаний сплачувати Банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 7.2.1, 7.2.3 договору проценти за користування кредитом до 31 дня становлять 24 % річних, за перевищення витратного ліміту (овердрафту) - 34% річних.

За умовами п. 6.1 договору ОСОБА_3 зобов'язався отримувати пенсію шляхом її перерахування на картрахунок. У разі відмови клієнта отримувати пенсію через картрахунок банку, повністю погасити заборгованість по кредиту.

За п. 6.1.3 договору ОСОБА_3 зобов'язався сплачувати банку грошові кошти, зокрема, у вигляді комісійної плати, за отримання готівки на підставі тарифів, процентів за перевищення витратного ліміту, процентів за користування кредитом, плати (пені) за несвоєчасний розрахунок з банком, інших сум платежів, що підлягають сплаті, суми заборгованості за овердрафтом та основною сумою кредиту при першому надходженні коштів на карт-рахунок, комісійної плати.

Відповідно до п.2.11 договору ОСОБА_3 доручив банку без його додаткової згоди та розпорядження дебетувати картрахунок - списувати з картрахунку грошові кошти, що мають бути сплачені відповідно до п. 6.1.3 договору.

Банк свої зобов'язання за договором виконав, відповідач отримав кредитні кошти та використав їх.

Згідно наданих Банком документів: виписками з рахунку ОСОБА_3, в якому відображено й отримання ним 07.06.2010, 06.07.2010, 10.08.2010, 07.09.2010, 06.10.2010, 05.11.2010рр. грошових сум, які були спрямовані на погашення кредиту (а.с. 101-156), а також - розрахунку суми заборгованості, які відповідачем належними і допустимими в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України доказами не спростовані., - ОСОБА_3 не дотримувався умов договору, внаслідок чого станом на 08 вересня 2016 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 37661 гривня 25 копійок, з яких: 17463 гривні 23 копійки - прострочена заборгованість за кредитом, 8705 гривень 55 копійок - заборгованість за відсотками, 3140 гривень 72 копійок - заборгованість за пенею за прострочення терміну повернення кредиту та відсотків, 706 гривень 18 копійки - сума 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, 1676 гривень 47 4опійок - нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту, 563 гривні 50 копійок - 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків, 5405 гривень 60 копійок - нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату відсотків.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості, здійснений за період з 26.07.2013р. по 07 вересня 2016р. повністю узгоджується із матеріалами справи, витягами з рахунку відповідача, умовами укладеного між сторонами договору, відповідачем всупереч вимог ст. 60 ЦПК України не спростований, а тому районний суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що грошове зобов'язання за договором № 12734 від 16 травня 2007 року належним чином ОСОБА_3 не виконував, у зв'язку з чим утворилась зазначена заборгованість, а тому позивач обґрунтовано пред'явив вимогу до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом у загальному розмірі 37661,25 грн., і ця сума має бути стягнута з боржника. Такі висновки суду є обґрунтованими наявними у справі доказами, витягами з рахунку відповідача та розрахунками, які відповідач в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді справи належними і допустимими доказами не спростував.

При цьому суд першої інстанції всупереч вимог п. 3 ч. 1 ст.. 215 ЦПК України не надав оцінки наявної в матеріалах справи заяви ОСОБА_3 про застосування позовної давності (а.с. 58). Однак таке порушення цивільного процесуального закону в цілому не вплинуло на законність та обґрунтованість рішення суду.

Так, на обґрунтування своєї заяви ОСОБА_3 послався на те, що Банк звернувся до суду з позовом з пропуском передбаченого ст. 256 ЦК України загального строку позовної давності три роки стосовно основної заборгованості та визначеного у п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовної давності в один рік стосовно вимог про стягнення пені, штрафу. Початок відрахування позовної давності відповідач відрахував з 16.05.2010 року, з дати закриття карткового рахунку та відмови Банку видати відповідачу нову картку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно правової позиції, яка була викладена у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року по справі № 6-133цс14 за аналогічним позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Виходячи з наведених вище умов п. 11.1 11.3, 11.4 укладеного між сторонами договору та відповідно до заяви ОСОБА_3 до Банку про отримання нової картки у даній справі строк дії укладеного між сторонами договору не припинився і тому підлягає до застосування вказана правова позиція Верховного Суду України, а не правова позиція, яка була викладена у постанові Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року по справі № 6-167цс14, оскільки згідно умов укладеного по цій справі договору, на відміну від справи № 6-167цс14, його пролонгація не передбачає переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений.

Таким чином, слід визнати, що на день звернення до суду з цим позовом, 13.09.2016 року, сплив трирічний строк позовної давності до заявлених Банком вимог про стягнення заборгованості, нарахованої стосовно несплачених щомісячних платежів і процентів за період з 26.07.2013 по 12.09.2013р.р., а також - до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України за цей період, а для стягнення пені - поза межами річного строку до звернення до суду.

Однак, згідно до наявних в матеріалах копії повідомлення Банку на адресу ОСОБА_3 від 15 травня 2014 року та копії вимоги Банку від 31.08.2015р. № 11/2-07-341, які були отриманий відповідачем відповідно 27.06.2014р. і 09.09.2015р., позивач повідомляв відповідачу про наявність у нього простроченої заборгованості перед Банком за вищевказаним договором: станом на 15.05.2014 року на загальну суму 21408,31 грн., у тому числі заявленої в цій справі основної суми - 17463,23 грн., 370,79 грн. нарахованих відсотків, 3574,29 грн. простроченої заборгованості; станом на 31.08.2015р. - 26168,78 грн., на підставі чого Банк спочатку просив, а потім - вимагав від ОСОБА_3 її погасити терміново, а другому випадку - у 30-денний строк після отримання вимоги, тобто до 09.10.2015р. (а.с. 20-21).

Згідно умов п. 11.1 укладеного між сторонами договору № 12734 від 16.05.2007 року він діє до дня закриття Картрахунку відповідача і завершення всіх розрахунків по ньому відповідно до п. 11.4 цього договору, яким передбачено порядок завершення всіх розрахунків по Картрахунку після закінчення строку дії Банківської платіжної картки (БПК) і не переоформлення її на нову або у разі дострокового розірвання дії договору. При цьому згідно змісту п. 11.4.2 не передбачено у випадку звернення Клієнта до Банку із заявою про поновлення БПК закриття Картрахунку не проводиться (а.с. 16).

Відповідно до листа Банку від 13.06.2013 року у відповідь на заяву ОСОБА_3 від 04 червня 2013р. щодо подовження дії заблокованої пластикової картки у зв'язку із закінченням її дії, було повідомлено, що вона може бути продовжена згідно його заяви на діючих у банку умовах, а саме - встановленням відсоткової ставки в розмірі 25% річних та за умови зменшення суми кредитного ліміту відповідно до діючих в Банку умов, що відповідає не більше 5-ти його пенсій (а.с. 190).

Разом з тим, згідно листа ОСОБА_3 від 26.07.2013 року він звертався до начальника філії ХОУ ПАТ «Державний Ощадний банк України» із заявою про продовження дії пластикової картки, наполягаючи на збереженні умов вищевказаного договору № 12734 від 16.05.2007р., замість якого йому було запропоновано укласти інший договір, із якого вбачається, що протягом цього місяця він декілька разів звертався до філії ХОУ ПАТ «Державний Ощадний банк України» для сплати коштів (відсотки та тіло кредиту) у відповідності до умов вказаного договору по реквізитах, наданих ХОУ ПАТ «Ощадбанк» до нього, але йому було відмовлено у зарахуванні коштів внаслідок їх невідповідності новому картковому рахунку, згоди на відкриття якого він не надавав (а.с. 175-176).

Із урахуванням вищевикладеного, звернення ОСОБА_3 до банку із заявою про продовження дії картки і намагання добровільно сплатити борг, та наявний у справі лист Банку від 11.09.2013 щодо введення в дію нового процесингу та перевипуск платіжної картки ОСОБА_3 зі зміною його карткового рахунку - свідчать про те, що між сторонами у досудовому порядку виник спір стосовно змін умов договору кредиту, а не щодо сплати заборгованості, що в цілому не перешкоджало ОСОБА_3 її сплатити згідно отриманих від Банку реквізитів, що відповідач не заперечував. Як вбачається із заяви ОСОБА_3 на адресу районного суду від 26.12.2016 р. він був не згодний з діями посадових осіб відповідача, які внаслідок односторонньої відмови від договору позбавили його можливості починаючи з 16.05.2013 року виконувати взяті на себе зобов'язання згідно умов договору вносити на рахунок будь-які кошти, тобто визнавав суму боргу (а.с. 29-30).

Таким чином відповідач визнавав свою заборгованість за діючим договором, у тому числі під час розгляду справи в суді першої інстанції, що відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України призводить до переривання перебігу позовної давності, передбаченої ст.ст. 257, 258 ЦК України, внаслідок чого та відповідно до частини 3 статті 264 ЦК України позовна даність почала заново спливати і тому на день звернення до суду із заявленим Банком позовом, 13.09.2016р., вона вважається такою, що не спливла.

Таким чином, оскільки в цілому суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, то відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -