Справа № 710/6-47/2011
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року м. Ужгород Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді - Бисага Т.Ю.,

суддів Собослой Г.Г., Кондор Р.Ю.,

секретарі Чучка Н.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Свалявського районного суду від 05 травня 2011 року у справі за поданням заступника начальника відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И Л А:

Заступник начальника відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції звернувся до суду з поданням погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції, про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за кордон до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Ухвалою Свалявського районного суду від 05 травня 2011 року подання заступника начальника відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон до виконання зобов'язань.

Не погоджуючись з рішенням апелянт подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, якою просить скасувати ухвалу Свалявського районного суду від 05 травня 2011 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні подання про тимчасове обмеження виїзду за кордон.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення необґрунтовано з порушеннями норм матеріального та процесуального права, неповно встановивши обставини, які мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що згідно судового наказу, виданого Свалявським районним судом 12.11.2007 року по справі №2-н-223/2007, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1, на користь ВАТ «ОСОБА_3 та Кредит» 96903,35 грн.

20.01.2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Задовольняючи подання суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Однак такого висновку суд першої інстанції дійшов на неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, і з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

З аналізу зазначених норм слідує, що саме по собі самостійне невиконання боржником зобов'язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Крім того, в матеріалах справи, відсутні будь-які докази про те, що ОСОБА_1 знав про зміст подання державного виконавця, в якому не зазначені дії боржника, що свідчать про ухилення від виконання зобовязання, відсутні підстави вважати, що боржник ОСОБА_1 свідомо та умисно ухиляється від виконання покладених на нього зобовязань.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Суд першої інстанції не врахував, що цей захід примусу застосовується як крайня міра, коли вжитті всі інші заходи впливу на боржника.

В ухвалі судом не зазначено фактів та конкретних доказів, які б підтверджували про те, що боржник дійсно ухилявся від зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням. Наведені судом в ухвалі висновки суду ґрунтуються на припущеннях.

Ухвала постановлена без належного зясування обставин справи, перевірки їх доказами, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст.307, 312-315,317,319 ЦПК України, колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Свалявського районного суду від 05 травня 2011 року скасувати.

У задоволенні подання заступника начальника відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді