Справа №591/1749/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1444/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Кононенко О. Ю.,

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 липня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення аліментів та зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и л а:

3 квітня 2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, уточнивши в подальшому свої вимоги (а.с. 23-24), мотивуючи тим, що 31 липня 2015 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого народила сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач. Вказувала, що сімейне життя у них не склалося, разом вони не проживають. Вона знаходиться у декретній відпустці до досягнення дитиною трьох років, дитина проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання сина та на її утримання. Крім того, зазначала, що на утриманні відповідача знаходиться ще й дитина від першого шлюбу ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 квітня 2017 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку на утримання сина ОСОБА_8. Вважала, що оскільки у ОСОБА_4 зявились інші утриманці, вказане судове рішення необхідно переглянути в бік зменшення стягнутих аліментів на користь ОСОБА_5 Враховуючи викладене, просила зменшити розмір стягнутих аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання сина, ОСОБА_7 з 1/4 до 1/6 частини заробітку. Стягнути з відповідача аліменти на утримання сина, ОСОБА_6 в розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно до його повноліття та в розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 липня 2017 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до його повноліття, аліменти виплачувати матері дитини ОСОБА_3, починаючи стягнення з 03 квітня 2017 року.

Стягувати з ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/12 частини заробітку щомісячно до досягнення сином ОСОБА_9 трирічного віку, тобто до 15 лютого 2020 року, починаючи стягнення з 03 квітня 2017 року.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, зокрема, аліменти на двох дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 стягувати в рівних частках.

При цьому зазначає, що судом не змінено розмір стягуваних аліментів щодо ще однієї дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, чим поставлено в нерівне становище ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_6 є немовлям, потребує особливого догляду, крім того має вади зі здоровям.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та часткового задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на її утримання, в апеляційному порядку не оскаржується, а тому відповідно до вимог ст. 11, ч. 1 ст. 303 ЦПК України, не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_10, яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_11, який проти скарги заперечував, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 31 липня 2015 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого в свідоцтві про його народження записаний ОСОБА_4 (а.с. 5-6).

Сторони разом не проживають, син проживає з позивачем, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання сина та позивача не надає.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до його повноліття і аліменти виплачувати матері дитини, ОСОБА_5, починаючи стягнення з 23 вересня 2016 року (а.с. 25).

Згідно з довідкою № 36 СумДУ від 03 квітня 2017 року, ОСОБА_3 зарахована до аспірантури Сумського державного університету з 01 листопада 2015 року з відривом від виробництва на бюджетній основі на кафедру компютерних наук. З 01 квітня 2017 року по 31 січня 2020 року навчання перервано для догляду за дитиною (а.с. 48).

Відповідно до довідки СумДУ № 2629 від 30 червня 2017 року, заробітна плата ОСОБА_4 за період з 01 січня 2017 року по 30 червня 2017 року становить 183967,89 грн. (а.с. 76).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 повинен і має можливість надавати матеріальну допомогу в частці від доходу на утримання малолітнього сина і дружини та врахував майнове становище сторін, вік дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, суд послався на те, що позивач не є стягувачем чи отримувачем аліментів, що стягнуті на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 квітня 2017 року, а відтак не має права звертатися до суду з таким позовом.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 1 ст. 180 СК України передбачає обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших обставин, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Аналогічні розяснення містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Суд першої інстанції, виходячи з положень ст. 180 СК України, дійшов до правильного висновку про наявність у відповідача обов'язку щодо сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначаючи розмір аліментів на дитину в розмірі 1/6 частини заробітку, суд в повній мірі врахував обставини справи. Зокрема, матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, від іншого шлюбу, на якого стягуються аліменти за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 квітня 2017 року у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття.

Посилання ОСОБА_3 на те, що не змінивши розмір стягуваних аліментів щодо ще однієї дитини ОСОБА_4 від іншого шлюбу ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд поставив в не рівне становище сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, є безпідставними, оскільки, суд не в праві змінити розмір сплачуваних аліментів на неповнолітнього ОСОБА_7 так як ОСОБА_3 не є одержувачем аліментів за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 квітня 2017 року.

Право вимагати зміни розміру аліментів в порядку, передбаченому ст. 192 СК України, має платник або одержувач аліментів, а оскільки ОСОБА_4, як платник аліментів за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 квітня 2017 року на неповнолітнього сина ОСОБА_8 та ОСОБА_5, як одержувач аліментів за цим рішенням, до суду з такими позовними заявами не звертались, суд першої інстанції в справі, яка переглядається, не мав права вирішити це питання.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Залишити без змін рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 липня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів, стягуваних з ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_7.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і з цього дня може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -