У Х В А Л А

4 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Чортківської міської ради Тернопільської області, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності на новозбудовану частину будинку та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и л а:

Справа розглядалась неодноразово.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково: скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 4 лютого 2011 року, видане на ім'я ОСОБА_8, в частині реєстрації права власності частини житлового будинку площею 97,5 кв. м і площею 49,8 кв. м та гаражу й визнано за ОСОБА_4 право власності на вказане майно; стягнуто з Чортківської міської ради Тернопільської області на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3973 грн 36 коп.; в решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 2 лютого 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 судові витрати за позовні вимоги немайнового характеру, доплату судового збору в розмірі 243 грн 60 коп.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 5 січня 2016 року рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 5 січня 2016 року залишено без змін.

У липні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 12 квітня 2017 року з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 355 ЦПК України, - невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права - статті 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення суду касаційної інстанції заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року (справа № 6-160 цс 16) та від 12 листопада 2014 року (справа № 6-129 цс 14), в яких, на його думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Чортківської міської ради Тернопільської області про визнання права власності на новозбудовану частину будинку та скасування свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майно, виходячи з відсутності передбачених статтею 392 ЦК України підстав для визнання права власності на спірний об'єкт за позивачкою, оскільки вона не є власником майна. Крім того, суд зазначив, що право власності на новостворене майно виникає у випадках передбачених статтею 331 ЦК України, при цьому набуття права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення законодавством України не передбачено.

У наданій для порівняння постанові від 13 квітня 2016 року, Верховний Суд України відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд судового рішення суду касаційної інстанції, яким залишено без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову про визнання права власності на допоміжне приміщення зазначив, що висновок апеляційного суду про те, що право власності на новостворене майно не підлягає захисту в порядку статті 392 ЦК України, суперечить правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року, оскільки захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, а саме на підставі статті 392 ЦК України. Між тим, ураховуючи обставини, встановлені у цій справі, зокрема, відсутність спору між позивачем та відповідачем, вказана помилка не призвела до неправильного вирішення спору.

У наданій для порівняння постанові від 12 листопада 2014 року, Верховний Суд України, дійшов висновку про те, що відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Новостворене нерухоме майно стає об'єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб'єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб'єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно.

Захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦК України.

Отже, порівняння наведених судових рішень не дає підстав вважати, що висновок, викладений в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суперечить висновку, викладеному в зазначених постановах Верховного Суду України.

За таких обставин, вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Чортківської міської ради Тернопільської області, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності на новозбудовану частину будинку та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно за заявою ОСОБА_4, поданої представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 квітня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк