Ухвала

іменем україни

6 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Куйбишевська державна нотаріальна контора, Гусарківська сільська рада Запорізької області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року,

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, який у подальшому уточнила, посилаючись на те, що з 2002 року по даний час постійно перебуває та працює за межами України - на території Республіки Італії. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батькоОСОБА_6 Після смерті батька вона не зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки весь час перебувала за кордоном, У червні 2015 року позивач дізналась про заповіт батька, складений 24 січня

2001 року, за яким належний йому житловий будинок було заповідано їй та відповідачу ОСОБА_4 Однак житловий будинок та земельний пай

ОСОБА_4 успадкувала одноосібно.

Посилаючись на зазначені обставини, просила визначити їй додатковий строк для подання заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, протягом трьох місяців з моменту набрання чинності судового рішення.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від

14 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13 квітня

2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким визначено ОСОБА_3 додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року після смерті батька

ОСОБА_6, протягом трьох місяців з дня набуття законної сили судовим рішенням.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про визначення ОСОБА_4 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, апеляційний суд виходив із поважності причин, які унеможливили останній подачу в строк, визначений ст. 1270 ЦК України, заяви про прийняття спадщини.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, який був батьком позивача ОСОБА_3 і відповідача ОСОБА_4 та чоловіком відповідача ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 Куйбишевського району Запорізької області, земельної ділянки площею 4,8577 га, яка розташована на території Гусарківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області та грошових вкладів.

Згідно заповіту, посвідченого 24 січня 2001 року, ОСОБА_6 заповів належний йому на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 на користь своїх дочок: позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4

У встановленому законом строк сторони до нотаріальної контори для оформлення спадщини за заповітом не звернулись.

Спадкоємцями першої черги за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України, є непрацездатна дружина померлого - відповідач ОСОБА_5, 1930 року народження, та дочки ОСОБА_3 і ОСОБА_4

9 вересня 2005 року ОСОБА_5 звернулась до нотаріальної контори із заявою та прийняла спадщину по закону на підставі ч. 3 ст.1268 ЦК України, як спадкоємець першої черги, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

9 вересня 2005 року, тобто після спливу встановленого законом шестимісячного строку, відповідач ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори з заявою на прийняття спадщини по закону.

ОСОБА_5, у відповідності зі ст. 1272 ЦК України, надала згоду на подання відповідачем ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини, яка пропустила передбачений ст. 1270 ЦК України, шестимісячний строк для прийняття спадщини.

1 лютого 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом.

1 лютого 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір про розподіл спадкового майна на підставі ст. 1278 ЦК України, за умовами якого у власність ОСОБА_5 перейшли грошові кошти, а у власність ОСОБА_4 перейшов житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, Куйбишевського району Запорізької області та земельна ділянка площею 4,8577 га.

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_7 звернулась до Куйбишевської державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, на що листом від 5 жовтня 2015 року їй було роз'яснено про необхідність отримання в судовому порядку додаткового строку для прийняття спадщини.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про визначення ОСОБА_3 додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, апеляційний суд вважав, що реєстрація позивача в іншому населеному пункті, перебування за кордоном протягом року з дня відкриття спадщини та відсутність відомостей про існування заповіту спадкодавця на її ім'я свідчать про поважність причин пропуску нею шестимісячного строку для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Причини, на які посилається позивач, а саме перебування останньої за межами країни - в Республіка Італія, фінансові труднощі, домовленість з відповідачами про невчинення дії щодо прийняття спадщини, якою повинна була володіти мати - відповідач ОСОБА_5 та необізнаність позивача про заповіт не є такими, які позбавляли її можливості звернутися з заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк.

Суд першої інстанції вірно застосував положення ст. 1270, ч. 1

ст. 1272 ЦК України, на підставі наданих сторонами доказам прийшов до правильного висновку про відсутність поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини в установлений законом шестимісячний строк після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6

Висновок місцевого суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та від 4 листопада 2015 року (справа 6-1486цс15), яка є обов'язковими для всіх судів.

Під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, а тому рішення суду відповідає вимогам матеріального права.

Проте всупереч вимогам статей 303, 316 ЦПК України, апеляційний суд переоцінив наявні в справі докази, не витребував нових, не навів належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції та скасував законне рішення суду першої інстанції.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року скасувати, рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від

14 січня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська