Справа № 161/8267/17 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О.М.
Провадження № 22-ц/773/1154/17 Категорія: 81 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

секретар судового засідання Концевич Я.О.,

з участю заявника ОСОБА_1,

головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області - ОСОБА_2,

представника стягувача ОСОБА_3- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 за апеляційною скаргою стягувача ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Покликалась на те, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до неї про визначення способу участі батька у вихованні дитини, встановлено спосіб участі батька у вихованні дочки ОСОБА_5 Зазначає, що з часу набрання даним рішенням законної сили вона добровільно та сумлінно виконувала таке, жодних перешкод у спілкуванні батька з дочкою вона ніколи не створювала, більше того, ОСОБА_3 завжди мав можливість побачень з дитиною понад встановлені судом години. Незважаючи на відсутність необхідності у здійсненні будь-яких заходів з примусового виконання рішення, 18 травня 2017 року їй стало відомо про відкрите виконавче провадження щодо неї, оскільки отримала на роботі постанову головного державного виконавця Першого ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_2 про звернення стягнення на заробітну плату від 15 травня 2017 року, з якої вона дізналася, що постановою державного виконавця від 20 березня 2017 року на неї накладено штраф у розмірі 1700 грн. за невиконання рішення суду. Вказує, що до цього часу вона не знала про існування даного виконавчого провадження, адже постанови про відкриття виконавчого провадження та жодних викликів державного виконавця на її домашню чи робочу адресу не надходило. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, вона зясувала безпідставність оскаржуваних нею постанов, адже державним виконавцем не здійснювались передбачені законом заходи щодо перевірки добровільного виконання нею рішення суду. Підстав, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», для застосування до неї заходів примусового виконання рішення державний виконавець не мав.

З огляду на наведене, просить визнати незаконними та протиправними дії головного державного виконавця Першого ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_2, щодо винесення постанови від 20 березня 2017 у ВП №51605553 про накладення на неї штрафу та постанови від 15 травня 2017 року у ВП №51605553 про звернення стягнення на її заробітну плату; скасувати постанову головного державного виконавця Першого ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_2 від 20 березня 2017 у ВП №51605553 про накладення на неї штрафу; скасувати постанову головного державного виконавця Першого ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_2 від 15 травня 2017 у ВП №51605553 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Постановлено визнати дії головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови від 20 березня 2017 у ВП №51605553 про накладення штрафу та постанови від 15 травня 2017 року у ВП №51605553 про звернення стягнення на заробітну плату, - неправомірними.

Скасовано постанову головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 від 20 березня 2017 у ВП № 51605553 про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1.

Скасовано постанову головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 від 15 травня 2017 у ВП №51605553 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, стягувач, який не брав участі у справі ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та дану цивільну справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 визначено ОСОБА_3 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, другого та четвертого тижня місяця з 19 години пятниці до 19 годину неділі з переданням йому дитини за місцем її постійного проживання у м. Луцьку, та встановлено спільний відпочинок батька з дитиною протягом 14 календарних днів влітку за межами м. Луцька.

На підставі вищевказаного рішення суду 07 липня 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист №161/2404/16-ц.

08 липня 2016 року головним державним виконавцем Першого ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №161/2404/16-ц, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 07 липня 2016 року.

Актами головного державного виконавця Першого ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_2 від 23 лютого 2017 року та 09 березня 2017 року зафіксовано факт неявки боржника ОСОБА_1 на виклики державного виконавця, хоча підтвердження вручення їй належним чином оформленого виклику в матеріалах виконавчого провадження немає.

З акту державного виконавця від 26 серпня 2016 року вбачається, що при виході державного виконавця за адресою місця постійного місця проживання дитини ОСОБА_5 в час, визначений стягувачу ОСОБА_3 для побачення з дитиною, на стук у двері не відповідали. Даний акт складено в присутності стягувача та представника служби у справах дітей.

Разом з тим, в матеріалах виконавчого провадження міститься численна кількість повідомлень та заяв стягувача, в яких він, зокрема, вказує на те, що його донька Крістіна перебуває з ним понад строки встановленні рішенням суду, тобто в ті дні, коли дитина мала би бути з матірю і саме в цьому він вбачає невиконання боржником рішення суду. З даних повідомлень також можна зробити висновок, що порядок передання дитини від одного з батьків до іншого відбувалось за попередньою, добровільною домовленістю між ними.

Постановою головного державного виконавця Першого ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_2 від 20 березня 2017 року встановлено, що боржник на виклики державного виконавця щодо надання пояснень за фактом невиконання вимог виконавчого документа не зявилась, постановлено накласти на ОСОБА_1 штраф на користь держави в розмірі 1700,00 грн.

Постановою головного державного виконавця Першого ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_2 від 15 травня 2017 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1, а саме на її заробітну плату у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу 1700,00 грн.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як убачається з матеріалів справи, фактично виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого листа №161/2404/16-ц., виданого 07 липня 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, оскаржити які учасники виконавчого провадження мають право у порядку ст. 383 ЦПК України.

Однак ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, у якій оскаржує дії (рішення) головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2, з приводу накладення штрафу за невиконання вимог державного виконавця щодо виконання рішення суду та стягнення такого штрафу.

Відповідно до ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Закон, що визначає сукупність дій органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами, які підлягають примусовому виконанню, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Так, відповідно до ст. 74 Закону №1404, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч.1).

В той же час, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до частини 2 ст.74 Закону №1404 рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, положеннями ч.2 ст.74 Закону, чітко визначена юрисдикційна приналежність розгляду справ у випадку оскарження постанов держвиконавця про накладання штрафів, а саме така категорія спорів віднесена до юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів зазначає, що постанови державного виконавця про накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно, за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.

За змістом п.5 ч.1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", постанови державного виконавця про накладення штрафу є самостійним виконавчими документами, який може бути підставою для примусового виконання.

У п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що за змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

З огляду на чітку законодавчу визначеність щодо розгляду судами спорів зазначеної категорії, тобто законодавчо встановлений порядок судового провадження.

На підставі викладеного, що з урахуванням положень, в тому числі статей 17, 18, 181 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про накладання штрафу та стягнення штрафу при примусовому виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що скаржником оскаржуються дії (рішення) головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області від ОСОБА_2, накладення штрафу за невиконання вимог державного виконавця, щодо виконання рішення суду та стягнення такого штрафу, отже даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а розглядається за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вищезазначене ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, а провадження в даній справі закрити. Розяснити ОСОБА_1, що постановлення даної ухвали не перешкоджає звернутись їй з відповідною скаргою за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 205, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2017 року в даній справі скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: