Справа № 645/560/17
Провадження № 2/645/973/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді - Сілантьєвої Е.Є.,

секретаря судових засідань - Момот О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК», ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ПАТ «ФІДОБАНК», в якому просив суд визнати припиненим Договір поруки № 010/8338/001/2 від 03 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_2, ПАТ «ФІДОБАНК» та ОСОБА_3

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 03 червня 2008 року між ОСОБА_2 ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є ПАТ «Фідобанк» був укладений Договір поруки № 101/8338/001/2 в якості забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за Кредитним договором № 014/8338/2/16755 від 03 червня 2008 року, укладеного між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є ПАТ «ФІДОБАНК» та ОСОБА_3 16 грудня 2013 року між відповідачами було укладено Додаткову угоду №2 до кредитного договору №014/8338/2/16755 від 03 червня 2008 року. Позивач вважає, що шляхом підписання відповідачами додаткової угоди, було збільшено обсяг його відповідальності, як майнового поручителя відповідно до договору поруки, тому просить суд визнати договір поруки укладеним між ОСОБА_2, ПАТ «ФІДОБАНК» та ОСОБА_3 припиненим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «ФІДОБАНК» Непопа С.М. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та пояснив, що із контексту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги щодо припинення договору поруки №№ 101/8338/001/2 від 03.06.2008 року обґрунтовані нібито зміною зобов'язання позивача як поручителя за Кредитним договором з фізичною особою №014/8338/2/16755 від 03.06.2008 року без його згоди, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, що не відповідає дійсності. 03.06.2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Ерсте банк» правонаступником всіх прав і обов'язків якого є ПУАТ «Фідобанк» був укладений Кредитний договір з фізичною особою №014/8338/2/16755, згідно якого ПУАТ «Фідобанк» надав ОСОБА_3 кредит в сумі 514 708,00 грн. Вказані грошові кошти були надані строком до 02 червня 2028 року (включно), зі сплатою 16% річних. В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 - за кредитним договором №№014/8338/2/16755 від 03.06.2008 р. було укладено Договір поруки №101/8338/001/2 від 03.06.2008 року між ВАТ «Ерсте банк» правонаступник ПУАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2.14.01.2010 року між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_3 підписано додаткову угоду №1 до Кредитного договору з фізичною особою №014/8338/2/16755 від 03.06.2008 р. щодо внесення змін. Укладення додаткової угоди в письмовій форсі було погоджено з поручителем ОСОБА_2 16.12.2013 року між ПУАТ «Фідобанк» та ОСОБА_3 підписано додаткову угоду №2 Кредитного договору з фізичною особою №014/8338/2/16755 від 03.06.2008 р., якою було внесено зміни щодо банківських реквізитів з подальшого обслуговування кредитних зобов'язань. Також представник відповідача зазначив, що доводи, на які посилається позивач є необґрунтованими, оскільки Кредитний договір не визначає порядок погашення заборгованості, як це зазначає позивач. Даний пункт визначає забезпечення Кредитного договору (іпотека квартири та порука ОСОБА_2). Посилання позивача на те, що п.1.4 Додаткової угоди №2 від 16.12.2013 року було змінено порядок погашення кредиту - не відповідає дійсності, у зв'язку з тим, що п.3.5 Кредитного договору передбачено право Кредитора самостійно визначати порядок погашення заборгованості. Також посилання позивача на те, що п.1.6 Додаткової угоди №2 від 16.12.2013 року було змінено п.9.1 Кредитного договору є необґрунтованим, оскільки п.4.1. Договору поруки №010/8338/001/2 від 03.08.2008 р. зазначено, що у разі порушення Поручителем вимог п.3.1 Договору поруки, Поручитель зобов'язаний сплатити Кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на цей період, від суми невиконаного забезпеченого порукою зобов'язання за кожен день прострочення. Відповідний лист - вимогу Позивачу було направлено кредитором 21.01.2016 року. Крім цього, позивач зазначає, що йому було невідомо про існування Додаткової угоди №2 до Кредитного договору з фізичною особою №014/8338/2/16755 від 03.06.2008 р., яка була підписана 16.12.2013 року між ПУАТ «Фідобанк» та ОСОБА_3 і він не надав своєї згоди на її укладення. Зазначене посилання є безпідставним, оскільки зазначена Додаткова угода була підписана ОСОБА_3 в період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем. Права і обов'язки подружжя передбачені та регулюються Розділом 2 Сімейного кодексу України. Квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в якій мешкали подружжя з дітьми та яка виступає забезпеченням виконання зобов'язань за кредитним договором є спільною сумісною власністю. Це дає підстави вважати, що Додаткова угода №2 від 16.12.2013 року до Кредитного договору з фізичною особою №014/8338/2/16755 від 03.06.2008 р. була підписана ОСОБА_3 в інтересах сім'ї так як іпотечна квартира за Кредитним договором використовувалась в інтересах сім'ї. За таких умов в даному випадку письмова згода чоловіка (він же є поручителем) є необов'язковою. Крім цього відповідно до п.1.2 Договору поруки, Поручитель зобов'язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов'язань, що випливають з укладеної між кредитором та Позичальником Генеральної кредитної угоди № 010/8338/001 від 03.06.2008 р. та всіх додаткових угод, що були укладені до неї в тому числі, але не виключно, зобов'язань щодо повернення у встановлений Кредитними договорами № 014/8338/2/16755, №014/8338/3/16756 строк суми кредитів, сплати в порядку та строки, визначені Кредитним договором процентів за користування кредитом, комісій, можливої неустойки, а також зобов'язань щодо відшкодування Позичальником витрат кредитора пов'язаних з пред'явленням вимог і отримання виконання за Кредитним договором та збитків Кредитора, завданих порушенням Позичальником своїх обов'язків за Кредитним договором.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позивних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, вважаючи їх незаконними та необґрунтованими. Через канцелярію суду надав заперечення відповідно до яких пояснив, що дійсно 03.06.2008 року між ВАТ «Ерсте банк», правонаступником якого є ПУАТ «Фідобанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір з фізичною особою №014/8338/2/16755 на суму 514 708,00 грн. В забезпечення виконання зобов'язань було укладено договір поруки №010/8338/001/12 від 03.06.2008 р. між ВАТ «Ерсте банк» та ОСОБА_2 На момент подачі позовної заяви до суду про визнання договору поруки припиненим від 03.06.2008 р. зобов'язання по кредитному договору відповідачем ОСОБА_3 не виконано, також не виконано воно і позивачем ОСОБА_2 Дія договору поруки закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобов'язань. Позивачу ОСОБА_2 було достовірно відомо про існування додаткових кредитних угод до кредитного договору та позивач був обізнаний про права та обов'язки, які їх породжують. Крім цього, посилання позивача на неналежне і взагалі неповідомлення про настання виконання зобов'язань по кредитному договору є хибним, оскільки в матеріалах справи наявні докази отримання позивачем листів з повідомленням про необхідність виконати умови договору поруки.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить відмітка про направлення судової повістки за адресою, вказаною у позовній заяві та повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування їх вимог та заперечень, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 03 червня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК», було укладено кредитний договір №014/8338/2/16755, згідно умов якого ВАТ «Ерсте Банк» надав ОСОБА_3 кредит у сумі 514708,00 грн. зі строком користування до 02.06.2028 року із сплатою 16 % річних (а.с. 9-11).

Відповідно до п.п.5.2 зазначеного кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно графіку платежів, наведеним в додатку №1 до кредитного договору, та остаточне погашення отриманого кредиту до 02 червня 2028 року.

03 червня 2008 року для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №014/8338/2/16755 між ВАТ «Ерсте БАНК» (Кредитором), правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки № 010/8338/001/2, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_2 зобов'язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником(ОСОБА_3.)зобов'язань, що випливають з Генеральної кредитної угоди № 010/8338/001 від 03 червня 2008 року та всіх додаткових угод, що були укладені до неї, в тому числі, але не виключно, зобов'язань щодо повернення у встановлений кредитними договорами №014/83385/2/16755, №014/8338/3/16756 строк суми кредитів, сплати в порядку та строки, визначені кредитним договорами, процентів за користування кредитами, та/або комісій, можливої неустойки (пені, штрафів), а також зобов'язань щодо відшкодування позичальником витрат кредитора, пов'язаних з пред'явленням вимог і отриманням виконання за кредитними договорами, та збитків кредитора, завданих позичальником своїх обов'язків за кредитними договорами.

Відповідно до п.п. 1.3 Договору поруки сторони договору встановлюють, що зобов'язання поручителя перед кредитором є безумовним і ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та вказаними в п.1.2 кредитним договором - не потребують. (а.с.14).

Відповідно до п.п.9.1 кредитного договору №014/8338/2/16755 від 03 червня 2008 року за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та комісій, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1 відсотків від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення. (а.с.9-11).

Пунктом 3.3.1 Договору поруки №010/8338/001/2 від 03 червня 2008 року передбачено обов'язок кредитора до припинення цього Договору не змінювати умов кредитних договорів без попередньої письмової згоди поручителя, якщо внаслідок цього збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п.п. 2.1.3 вказаного Договору поруки зміст забезпеченого порукою зобов'язання включає в себе сплату можливої неустойки (пені, штрафів), у розмірі, в строки та порядку, що визначені кредитними договорами. (а.с.15)

Проте, судом встановлено, що 16 грудня 2013 року між ПАТ «ФІДОБАНК» та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору № 014/8338/2/16755 від 03 червня 2008 року (а.с. 12-13).

Відповідно до п.п.1.6 додаткової угоди №2 від 16 грудня 2013 року сторони погодили, що за порушення позичальником його грошових зобов'язань за кредитним договором, останній сплачує на користь банку пеню в розміріподвійної облікової ставки НБУ, що діяла на кожну дату існування прострочення відповідного платежу.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки.

Так, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання.

Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя.

Таким чином, аналіз норми частини першої статті 559 ЦК України свідчить про те, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Для застосування цієї норми достатнім є встановлення таких змін в основному зобов'язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов'язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов'язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов'язання).

Верховний Суд України щодо цього питання сформулював правовий висновок у постановах від 21 травня 2012 року (№ 6-18цс11, № 6-69цс11), у яких зазначив, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується, а тому в цьому випадку не обов'язково звертатися до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору. Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя.

Крім того, обов'язковою умовою припинення поруки за нормою частини першої статті 559 ЦК України має бути відсутність згоди поручителя на внесення змін до забезпеченого порукою зобов'язання, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За своєю правовою природою надання поручителем згоди на внесення до основного зобов'язання таких змін є одностороннім правочином, який за змістом і формою має відповідати вимогам ЦК України та відображати волевиявлення особи (у даному випадку - поручителя).

Суд не може погодитися із твердженнями представника ПАТ «ФІДОБАНК» про те, що позивач надав попередню згоду на зміну умов основного договору, при укладенні договору поруки, пункт1.2. якого містить зобов'язання поручителя перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань, що випливають з Генеральної кредитної угоди № 010/8338/001 від 03 червня 2008 року та всіх додаткових угод, що були укладені до неї, оскількизгода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором (Постанова Верховного Суду України від 5 червня 2013 року по справі № 6-43цс13).

У зв'язку із цим, враховуючи вимоги до письмової форми правочину, встановлені ст. 207 ЦК України, допустимо, щоб згода поручителя була висловлена у будь-якій письмовій формі (листі,заяві, телеграмі). Головне, щоб вона була явно вираженою і відповідала дійсній волі поручителя.

Проте, договір поруки №010/8338/001/2 від 03 червня 2008 року не містить конкретні умови про те, що поручитель (ОСОБА_2.) наперед надає свою згоду відповідати за боржника у випадку зміни основного зобов'язання, навіть якщо така зміна призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

У п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

У разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Наведений правовий висновок Верховний Суд України зробив 21 листопада 2012 року при розгляді справи № 6-134цс12, предметом якої був спір про визнання договору поруки припиненим.

Дослідивши та проаналізувавши умови кредитного договору №014/8338/2/16755 від 03 червня 2008 року, Договору поруки №010/8338/001/2 від 03 червня 2008 року та Додаткової угоди до кредитного договору №2 від 16 грудня 2013 року суд приходить до висновку, що в зв'язку із укладенням між відповідачами по справі вказаної Додаткової угоди № 2, відбулося збільшення обсягів відповідальності поручителя (ОСОБА_2.), що виразилося у збільшенні розміру пені, яка за умовами Кредитного договору складала 0,1 відсоток від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, а після укладання Додаткової угоди сторони погодили, що за порушення позичальником своїх грошових зобов'язань за кредитним договором, останній сплачує на користь банку пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла на кожну дату існування прострочення відповідного платежу.

Так, на офіційному сайті Національного банку України міститься інформація про облікову ставку. Відповідно до зазначеної інформації вбачається, що на момент укладання додаткової угоди діяла облікова ставка НБУ у розмірі 6,5 відсотків, в подальшому вона неодноразово збільшувалася, а з03 березня 2017 року- складає 14 відсотків річних.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Додаткова угода № 2 від 16 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Фідобанк», якою зокрема збільшено розмір пені, була укладена без згоди ОСОБА_2, як поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності останнього, а тому договір поруки № 010/8338/001/2 від 03 червня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК», ОСОБА_3 та ОСОБА_2, суд визнає припиненим.

Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку ст. 88 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 207, 553, 559 ЦК України, керуючись ст.ст.10,57,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК», ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою - задовольнити.

Визнати припиненим Договір поруки № 010/8338/001/2 від 03 червня 2008 року укладений між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК»() на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) судовий збір в сумі 320 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) судовий збір в сумі 320 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий-суддя: