АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3845/17 Справа № 175/389/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Новік Л. М. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника відповідача ОСОБА_3

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

03 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди. Просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням без врахування франшизи у розмірі 230 661, 82 грн.; франшизу по полісу в розмірі 1 000,00 грн.; витрати на проведення експертизи (дослідження) в розмірі 1 500,00 грн.; витрати на послуги телеграфного зв'язку в розмірі 93,80 грн.; витрати на винагороду по договору доручення № 27/15 від 24.09.2015 р. 5 041,76 грн.; витрати на суповий збір в розмірі 2 382,97 грн. (а.с.3-7).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди - задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням без врахування франшизи у розмірі 230 661, 82 грн., витрати на проведення експертизи (дослідження) в розмірі 1 500,00 грн., витрати на послуги телеграфного зв'язку в розмірі 93,80 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено, також вирішено питання щодо судового збору (а.с.176-179).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 - редставник відповідача ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог та відмовивши в цій частині у задоволенні позову (а.с.180-185).

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт фактично в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом - не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві власності належав автомобіль NISSAN TІІDA державний реєстраційний номер НОМЕР_3, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.12).

19 вересня 2015 року о 15.00 год. на автодорозі при під'їзді до аеропорту м. Дніпропетровська, в районі перехрестя з вулицею Яснопольською відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю належного ОСОБА_2 автомобіля NISSAN TІІDA державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6, а також автомобіля OPEL VECTRA державний реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року, встановлено вину ОСОБА_3 у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди за ст.124 КпАП України.

Згідно з висновком експертного дослідження автотоварознавця № 231/15 від 04 листопада 2015 року матеріальна шкода, спричинена власнику автомобіля NISSAN TІІDA державний реєстраційний номер НОМЕР_3, пошкодженого в результаті ДТП, станом на 19.09.2015 року (дату ДТП) складає 356003 грн. 10 коп., вартість відновлювального ремонту станом на 19.09.2015 року складає 403100,12 грн., ринкова вартість аварійно пошкодженого автомобіля NISSAN TІІDA державний реєстраційний номер НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП 19.09.2015 року складає 75341,28 грн., отже відновлювати даний транспортний засіб економічно недоцільно (а.с.52-69).

Позивачем транспортний засіб NISSAN TІІDA державний реєстраційний номер НОМЕР_3 був проданий за 70000,00 грн. згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №1241/2016 від 08.02.2016 року. (а.с.127).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що транспортний засіб позивача є фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим, то позивачу має бути відшкодована відповідачем різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, виходячи з вартості транспортного засобу до ДТП - 356003,10 грн. та вартості залишків транспортного засобу - 75341,28 грн. з урахуванням сплаченого страхового відшкодування, а саме у розмірі 230661,82 грн.

Із вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Так, згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За частинами 2, 5 статі 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини 1 статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі..

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно з висновком експертного дослідження автотоварознавця № 231/15 від 04 листопада 2015 року матеріальна шкода, спричинена власнику автомобіля NISSAN TІІDA державний реєстраційний номер НОМЕР_3, пошкодженого в результаті ДТП, станом на 19.09.2015 року (дату ДТП) складає 356003 грн. 10 коп., вартість відновлювального ремонту станом на 19.09.2015 року складає 403100,12 грн., ринкова вартість аварійно пошкодженого автомобіля NISSAN TІІDA державний реєстраційний номер НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП 19.09.2015 року складає 75341,28 грн., отже відновлювати даний транспортний засіб економічно недоцільно.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентується ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зазначеною статтею в редакції Закону № 5090-VІ від 05.07.2012 року передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Положення цієї норми на підставі ст. 8 ЦК України можуть застосовуватися при відшкодуванні шкоди не лише страховиком, а й іншими особами, які несуть відповідальність за заподіяння шкоди.

Згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ (пункт 7.17).

Відповідно до п. 7.18 даної Методики вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися.

При цьому пунктом 7.19 цієї ж Методики передбачено, що у разі наявності даних щодо продажу аналогічного КТЗ у такому самому технічному стані за вартість утилізації КТЗ, що оцінюється, може прийматися ціна продажу зазначеного аналогічного КТЗ.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Аналізуючи встановлені судом 1 інстанції фактичні обставини по справі в контексті наведених вище норм законодавства, апеляційний суд погоджується із висновком суду 1 інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням без врахування франшизи, а також судових витрат. Оскільки транспортний засіб позивача є фізично знищеним, а його ремонт є економічно необґрунтованим, суд обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу має бути відшкодована відповідачем різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, виходячи з вартості транспортного засобу до ДТП - 356003,10 грн. та вартості залишків транспортного засобу - 75341,28 грн. з урахуванням сплаченого страхового відшкодування, а саме у розмірі 230661,82 грн., що відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що висновок експертного дослідження автотоварознавця №231/15- від 04 листопада 2015 року не містить відповіді на запитання про вартість транспортного засобу до ДТП, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки як вбачається із описової частини вищевказаного висновку, ринкова вартості на дату ДТП становить 356003,10 грн. (а.с.67).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника відповідача ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: