Справа № 396/167/17
Провадження № 2/396/176/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2017 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого Шепетько Володимир Іванович

з участю секретаря: Корольової Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3, Новоукраїнської державної нотаріальної контори, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_4, звернулась до суду із вказаним позовом, в підтвердження якого посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року на 58 році життя померла мати позивачки - ОСОБА_5. За життя на випадок своєї смерті вона склала заповіт, посвідчений 17 липня 1993 року секретарем Новомиколаївської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, згідно якого все своє майно заповіла порівно своїм дочкам - ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Таким чином, порівно мати залишила спадок на всіх трьох дочок. Після смерті матері залишилась земельна частка /пай/ згідно Сертифікату.

Так як ОСОБА_2 проживала в селі, то вона, за згодою спадкоємців, отримувала орендну плату за пай та порівно віддавала їм. Тобто, вважає, фактично в управління та володіння спадковим майном вступили усі спадкоємці, знаючи зміст заповіту матері.

В листопаді 2016 року відповідач заявила, що вона оформила пай лише на себе, а тому нічого більше давати не буде. Вона звернулась до орендатора, який сказав, що дійсно Державний акт оформлений лише на ОСОБА_2 у 2002 році. Таким чином, про порушення свого права на спадок позивач довідалась лише в листопаді 2016 року.

Яким чином відповідач змогла оформити земельну ділянку матері тільки на себе незрозуміло, адже заповіт не був змінений чи скасований, в заповіті зазначені всі три дочки. Державний нотаріус при оформленні права на спадщину повинен був повідомити позивачку і сестру ОСОБА_3 про оформлення спадку та закликати до спадкування. Цього зроблено не було, чим порушені права спадкоємців за заповітом.

Вона звернулась із запитом до Новоукраїнської державної нотаріальної контори із проханням видати копію свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відповідь, що справи по 2005 рік передані на зберігання до Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області. При цьому, Новоукраїнська державна нотаріальна контора не вказала дату, номер реєстру та ким саме посвідчувався документ.

Вона звернулась до Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області з проханням надати копію свідоцтва про право власності на спадщину, але, посилаючись на нотаріальну таємницю, державний нотаріальний архів в Кіровоградській області дав мені відповідь № 1195/01-17 від 19.12.2016 року, що лише на обґрунтовану письмову вимогу суду, протягом десяти робочих днів довідки про вчинені нотаріальні дії та інші документи надаються нотаріусом. ( з обов»язком зазначенням номера справи та прикладенням гербової печатки.)

Такі відомості є лише в Новоукраїнській державній нотаріальній конторі, а спадкова справа знаходиться в державному нотаріальному архіві.

Просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.03.2000 року, згідно якого ОСОБА_2 успадкувала земельну частку (пай) на 4,98 га, без визначення меж в натурі (на місцевості) КСП ім. К.Маркса.

В судовому засіданні позивач і її представник ОСОБА_4 позов підтримали із викладених у ньому підстав, повідомили, що позивач фактично прийняла спадщину, так як погодилась на прийняття частини спадщини від відповідачки ОСОБА_2, остання незаконно оформила спадщину лише на себе, просять визнати незаконним свідоцтво про право на спадщину, видане на ім'я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5

Представник відповідача ОСОБА_6 позов заперечила із посиланням на письмове заперечення відповідачки ОСОБА_2, в якому остання вказала, що в тексті позовної заяви позивач не надала конкретних пояснень в зв'язку із якими фактами, дефектами правочину та порушеннями і з чийого боку вона пов'язує поважність пропуску 6-ти місячного строку на прийняття спадщини і яким чином таке порушення має бути усунуте і яка частина ст. 1268 ЦК України має бути застосована судом для скасування оспорюваного правочину.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Всупереч вказаній нормі визнання недійсним Свідоцтва про права на спадщину виданого на ОСОБА_2 не поновить права на спадкування втраченого позивачкою 9 років. Подала заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Треті особи ОСОБА_3 і Новоукраїнська державна нот контора подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, тому судом ухвалено про розгляд справи у відсутності третіх осіб.

Вирішуючи вказаний позов, суд виходить із наступного.

Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

При цьому в абз.3 п.27 Постанови ПВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7-9), належить до кола осіб, які мають право на спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.10,11,12), а саме на спадкове майно - земельну ділянку, яка належала спадкодавиці і знаходиться в с. Новомиколаївка Новоукраїнського району площею 3,99 га (а.с.16).

Згідно нотаріально посвідченої заяви від 22.03.2000 року, третя особа ОСОБА_3 спадщину не прийняла, заяву про її прийняття подавати не буде (а.с.54). Свідоцтво про право на спадщину за законом видано на відповідачку ОСОБА_2 17.09.2004 року (а.с.55,56).

З оглянутої спадкової справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після семрті матері ОСОБА_5 (а.с.84,85,95,96).

Згідно довідки виконкому Новомиколаївської сільської ради Новоукраїнського району від 11.08.2017 року №812, ОСОБА_7, яка померла 27.10.1997 року, на день смерті була зареєстрована одна за адресою АДРЕСА_1 (а.с.109).

Вирішуючи заявлений позов, суд виходить із наступного.

Спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилась, й була прийнята відповідачкою ОСОБА_2 до 2004 року, отже до даних правовідносин застосуються положення ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного та той час.

Згідно ст.ст. 548,549 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Тобто, для прийняття спадщини, яка була відкрита під час дії ЦК УРСР, необхідні були дії, які свідчать про фактичне прийняття спадщини, вступ в її управління.

Як свідчили в судовому засіданні представники сторони позивача, і це зазначено у позовній заяві, орендну плату отримувала відповідача й, нібито роздавала її між іншими спадкоємцями.

Зважаючи на те, що вказана обставина категорично заперечується позивачкою, й не підтверджена належними і допустимими письмовими) доказами, то суд сприймає таке твердження як суб'єктивну думку відповідачки у формі припущення.

Таким чином, судом встановлено, що спадщину фактично прийняла відповідач ОСОБА_2, оскільки отримувала за успадковану земельну ділянку орендну плату, що визнавала позивач, отже правомірно отримала свідоцтво про право на спадщину, оскільоки вступила у користування спадковим майном, й дана обставина не є спростованою.

Третя особа ОСОБА_3 на прийняття спадщини не претендує, підстав для визнання спадщини відумерлої немає, позов є недоведеним і підлягає відхиленню, доводи позивача не переконують суд у протилежному.

Позивач протягом тривалого часу не заявляла про свої право на спірне спадкове майно, а тому пропустила без поважних причин строк на захист свого права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 88,212-215 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3, Новоукраїнської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину - відхилити.

Судові витрати залишити за позивачкою.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги через Новоукраїнський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий: В. І. Шепетько