Ухвала

іменем україни

30 серпня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна чоловіка та жінки, які проживали однією сім'єю, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, у якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила встановити факт проживання однією сім'єю її та ОСОБА_4 у період з 10 січня 1998 року по липень 2014 року; відступити від рівності часток та поділити майно, набуте під час проживання однією сім'єю шляхом визнання за нею права власності на автомобіль марки ВАЗ 21703, державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску, та на грошові кошти у сумі 48 800 грн, що були розміщені на депозитному рахунку «Депозит полюс 12 місяців», відкритому на ім'я ОСОБА_4 16 травня 2014 року в ПАТ КБ «ПриватБанк» у Бориславському відділенні Філії «Західне головне регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк»; зобов'язати ОСОБА_4 повернути їй вказане вище майно.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вказане майно нажите нею та ОСОБА_4 за час спільного проживання однією сім'єю і є об'єктом спільного майна.

Зазначала, що відповідач своїми діями нищив, пошкоджував спільне майно, що є підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя, а грошові кошти, розміщені в ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_4 зняв з депозитного рахунку без відома і погодження з нею та витратив на власні потреби.

Враховуючи наведене, просила позов задовольнити.

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просив встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 в період з 10 січня 1998 року по липень 2014 року; поділити майно, набуте ними за період спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_3, виділивши йому автомобіль марки ВАЗ 21703, державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску, вартістю 79 911 грн, автозапчастини до автомобіля, а саме: автошина 175/65 R14 в кількості 4 шт., диск R14 2110 в кількості 4 шт., ніпель б/к в кількості 4 шт, колодки гальмівні передні 1 шт., колодки гальмівні задні 1 шт., на загальну суму 3 075 грн.

Виділити ОСОБА_3 майно на загальну суму 80 388 грн 68 коп., а саме: телевізор марки «HAIER 29», вартістю 2 400 грн; меблевий набір: диван та м'які крісла «Камелия 3+1+1», вартістю 3 250 грн, вагонку ДВП, вільха, в кількості 96 шт, на загальну суму 1 344 грн та кут універсальний вільха в кількості 5 шт на загальну суму 60 грн, рушникосушку вартістю 350 грн, та 20 ребер батареї «Нова Флорида» за ціною 73 грн за кожне ребро на загальну суму 1 460 грн, будівельні матеріали: гіпсокартон 12,5 мм, рейка 4х4 (3м), підвіс Універс L-125, VIPGIPS (фін) 25 кг, саморіз д/металу 3,5х35, саморіз д/дерева 3,5х55, багета Е-12 /2м/, ламінат Дуб Дублін 8мм/2597, сніжка Ультра-Бель 10 л, Євро руберойд БМК 4 мм/10 кв.м, піна монтаж Р+, кутник алюмінієвий 2,5 м, Альба Унігрунт 10 л, круг д/металу Атаман 125 мм, SOMAFIX Рідкі цвяхи, круг алмазний PROFI 125мм/п, Ceresit CM11 25 кг, Болгарка DWT 125 TVWS08, дрель DWT 810W, шуруповерт DWT 18VS, альба вапно гашене 5 кг, які були використані для ремонту квартири ОСОБА_3 АДРЕСА_1 на загальну суму 8 779 грн 50 коп., та грошові кошти на загальну суму 42 745 грн 18 коп., стягнуті рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 27 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ПрАТ «Філдес Україна» про захист прав споживача, відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані у зв'язку з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає у введенні в оману споживача; 20 000 грн, які ОСОБА_3 внесла на депозитний рахунок у Бориславському відділенні філії «Західне головне регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 02 липня 2015 року вказані позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 02 липня 2015 року у задоволенні позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна подружжя та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по липень 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 20 000 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовлено.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення питання про поділ спільного автомобіля марки ВАЗ 21703, типу легковий седан-В, державний номерний знак НОМЕР_1, шляхом визначення ідеальних часток подружжя у цьому майні і залишення автомобіля у спільній частковій власності сторін, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому відповідно до ст. 335 ЦПК України не переглядається в касаційному порядку.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що на ім'я ОСОБА_4 в період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, а саме: 17 листопада 2011 року було зареєстровано право власності на автомобіль марки ВАЗ 21703, державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині визнання за нею право власності на вищевказаний автомобіль в порядку поділу майна подружжя, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився і апеляційній суд, виходив з того, що позов в цій частині не може бути задоволений без сплати відповідної компенсації та за відсутності згоди відповідача на присудження грошової компенсації.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може повністю погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За правилами ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

У разі наявності в майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, неподільних речей, то в силу ч. 2 ст. 71 СК України такі речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, з присудженням одному з подружжя грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, і за змістом ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження такої грошової компенсації можливе лише за згодою того з подружжя, якому вона присуджується, а також за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-2811цс15 від 30 березня 2016 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За правилами ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У разі невчинення таких дій, а також невчинення одним із подружжя дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених ст. 365 ЦК України, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності.

Залишаючи без змін рішення районного суду про відмову у задоволені позову в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на вищевказаний автомобіль, апеляційний суд, не правильно витлумачив вищевказані норми закону, не врахував, що у разі невнесення позивачем вартості частки автомобіля на депозитний рахунок суду та ненадання згоди відповідачем на присудження компенсації, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності.

Встановивши факт спільного проживання сторін у справі без реєстрації шлюбу у вищевказаний період та придбання відповідачем у цей період спірного автомобіля, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволення позову в цій частині.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ автомобіля скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська