АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1678/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 Сакун Д. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоГончар Н. І.
суддівСіренка Ю. В., Ювшина В. І.
при секретаріНаконечній М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2017 року ОСОБА_7 звернувся з позовом до ФОП ОСОБА_6 про стягнення безпідставно набутих коштів.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що в період з 03 листопада 2015 року по 04 березня 2016 року ним було перераховано безготівковими переказами на відповідні банківські рахунки, а саме р/р_НОМЕР_1 в ПАТ «ПриватБанк», МФО 300711; р/р НОМЕР_2 в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, ФОП ОСОБА_6 грошові кошти на виконання договорів поворотної фінансової допомоги, підтвердженням яких є банківські квитанції № 0.0.456425916.1 від 03.11.2015 року, №10095_1 від 20.11.2015 року, а також платіжні доручення № від 07.12.2015 року, № від 22.12.2015 року, № від 28.12.2015 року, № від 15.01.2016 року, № від 18.01.2016 року, № від 05.02.2016 року, № від 17.02.2016 року, № від 19.02.2016 року, № від 23.02.2016 року, № від 04.03.2016 року, на загальну суму 184 106,38 грн., що було еквівалентно на момент здійснення операцій 7502,00 доларів США за курсом НБУ. У всіх платіжних дорученнях та банківських квитанціях сума визначалася в еквіваленті до долара США на день здійснення операції.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області у справі № 694/1770/16-ц від 28 березня 2017 року було встановлено, що договори поворотної фінансової допомоги, які фактично є договорами позики, між сторонами не укладались.

Відповідачу неодноразово на адресу: АДРЕСА_1 на ім'я ФОП ОСОБА_6 направлялися вимоги про повернення безпідставно набутих грошових коштів поштовими відправленнями та електронним повідомленням, однак вказані грошові кошти повернуті не були.

Позивач просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_6 на його користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 200 106,07 грн., що еквівалентно на день розрахунку - подачі позову 7 502,00 доларам США за курсом НБУ та проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 39817,13 грн.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 червня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Ухвалено стягнути з ФОП ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 200 106,07 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на 25 квітня 2017 року становить 7 502,00 доларів США. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ФОП ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення при ухваленні рішення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 39817,13 грн. не оскаржується, ОСОБА_7 апеляційну скаргу на рішення суду не подавав.

Заслухавши осіб, які з»явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ФОП ОСОБА_6 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 3 ЦК України одними із загальних засад цивільного судочинства є справедливість та розумність.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 було перераховано безготівковим шляхом з зазначенням одержувача «ФОП ОСОБА_6» грошові кошти на загальну суму 184106,38 грн., що підтверджується квитанціями та платіжними дорученнями, а саме:

- квитанція № 0.0.456425916.2 від 03 листопада 2015 року на суму 23015,22 грн. (а.с.3);

- квитанція № 10095_1 від 20 листопада 2015 року на суму 11919,57 грн. (а.с.5);

- платіжне доручення № від 07 грудня 2015 року на суму 21 283,76 грн. (а.с.7);

- платіжне доручення № від 22 грудня 2015 року на суму 11 994,26 грн.(а.с.9);

- платіжне доручення № від 28 грудня 2015 року на суму 509,02 грн. (а.с.11);

- платіжне доручення № від 15 січня 2016 року на суму 40 716,31 грн. (а.с.13);

- платіжне доручення № від 18 січня 2016 року на суму 9021,70 грн.(а.с.15);

- платіжне доручення № від 05 лютого 2016 року на суму 20066,82 грн.(а.с.17);

- платіжне доручення № від 17 лютого 2016 року на суму 675,49 грн. (а.с.19);

- платіжне доручення № від 19 лютого 2016 року на суму 4763,21 грн.(а.с.21);

- платіжне доручення № від 23 лютого 2016 року на суму 9995,37 грн. (а.с.23);

- платіжне доручення № від 04 березня 2016 року на суму 30145,66 грн.(а.с.25)

Дані кошти перераховувалися на р/р_НОМЕР_1 в ПАТ «ПриватБанк», МФО 300711 та р/р НОМЕР_2 в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851.

10 квітня 2017 року ОСОБА_7 на адресу ФОП ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1) була направлена вимога про повернення безпідставно отриманих коштів, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком (а.с.31). Дану вимогу було отримано 18 квітня 2017 року, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.32).

Також, 10 квітня 2017 року ФОП ОСОБА_6 було направлено електронне повідомлення № 00002 з вимогою термінового повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 7502,00 доларів США (а.с.35).

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. Наприклад, продавець надав покупцеві здачу в більшому розмірі, ніж потрібно, або передав неоплачений товар. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК).

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ФОП ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором позики в сумі 184106,38 грн. , що еквівалентно 7502,00 долари США, було відмовлено, посилаючись на те, що між сторонами не було укладено договору позики (а.с.38-39).

Колегія суддів вважає, що частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що у відповідача не було правових підстав для отримання (набуття) коштів в розмірі 200106,07 грн. від позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта стосовно того, що суд першої інстанції безпідставно застосував до даних правовідносин норму ст. 1212 ЦК України, так як оскаржувані грошові кошти перераховувалися позивачем на виконання договорів поворотної фінансової допомоги, оскільки відповідно до рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 березня 2017 року, яке вступило в законну силу, позивачу було відмовлено в стягненні боргу за договором позики, оскільки встановлено, що договори поворотної фінансової допомоги, які є фактично договорами позики між сторонами не укладалися.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що в суді першої інстанції як на підставу відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, відповідач посилався на недоведеність належності рахунків на які були перераховані кошти саме йому, однак у своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає що грошові кошти перераховувалися на його банківські рахунки (а.с. 62).

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Аналізуючи норми матеріального права, докази у справі, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на законність судового рішення, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, відповідно рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 про стягнення безпідставно набутих коштів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :