У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до управління освіти виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою управління освіти виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що на підставі наказу від 13 серпня 2003 року № 223 його призначено на посаду директора Старокостянтинівської дитячо-юнацької спортивної школи.

Наказом управління освіти виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 11 червня 2015 року № 205-к його звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

Посилаючись на незаконність звільнення, просив суд скасувати вказаний наказ, поновити його на роботі, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 червня 2015 року до дня поновлення на роботі та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень.

РішеннямСтарокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ управління освіти виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради № 205-к від 11 червня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_4».

Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора Старокостянтинівської дитячо-юнацької спортивної школи.

Стягнуто з управління освіти виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради на користь ОСОБА_4 25 582, 92 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення зарплати за один місяць допущено до негайного виконання.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного судуХмельницької області від 17 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди змінено.

Зменшено розмір стягнення з управління освіти виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради на користь ОСОБА_4 моральної шкоди до 300 грн.

Стягнуто з управління освіти виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради в дохід держави 717 грн. 33 коп. судового збору.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі управління освіти виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Вирішуючи спір в частині вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції, з яким в цій частині погодився й апеляційний суд, виходив з того, що підставою для звільнення позивача стала проведена ревізія фінансово-господарської діяльності за період з 01 січня 2012 року до 31 березня 2015 року, за результатом якої 20 травня 2015 року складено акт № 03-08/18 про незаконність нарахування і виплату позивачу заробітної плати у розмірі 3 171 гривні 87 копійок.

Відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності.

Оскільки звільнення за п.1 ст. 41 КЗпП України є дисциплінарним стягненням, яке застосовується з дотриманням порядку та строків, передбачених ст. ст. 148, 149 КЗпП України, суд дійшов правильного висновку, що відповідачем пропущено строк накладення стягнення, передбачений ч. 2 ст. 148 КзпП України та врахувавши, що підставою для звільнення за вказаною нормою є вчинення особою разового грубого порушення трудових обов'язків, а не триваючого проступку, а також, що при винесенні оспорюваного наказу інші дисциплінарні стягнення до позивача не застосовувались, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в цій частині.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення моральної шкоди, апеляційний суд погодився з висновком про наявність причинного зв'язку між діями відповідача, які полягають у незаконному звільненні та заподіяною шкодою та, врахувавши ступінь спричинених моральних страждань, дійшов обгрунтованого висновку про зменшення розміру моральної шкоди, виходячи із ступеня спричинення моральних страждань та конкретних обставин справи.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління освіти виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради - відхилити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 17 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур О.В. Попович