Справа № 500/4184/17
Провадження № 2/500/2704/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

при секретарі Сирбу Г.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2017 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами і просить встановити факт проживання ОСОБА_4, померлої 03.02.1999 року на момент її смерті за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Зелена, 86 та визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом, право власності на 3/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Зелена, 86, мотивуючи тим, що вказане майно належить ОСОБА_4. 03.02.1999 року ОСОБА_4 померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 3/4 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Зелена, 86. 30.07.1982 року ОСОБА_4 залишила заповіт, згідно умов якого все своє майно заповіла ОСОБА_3. Позивач прийняв спадщину оскільки на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу було відмовлено, у звязку із тим, що з поданих до спадкової справи документів неможливо встановити місце останньої реєстрації спадкодавця ОСОБА_4, яка померла 03.02.1999 року, що не дає змоги встановити місце відкриття спадщини і круг спадкоємців.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечує проти їх задоволення.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 належить 3/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Зелена, 86, що підтверджено рішенням народного суду 1-ої дільниці м. Ізмаїла від 14.02.1951 року, зареєстрованим в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №52/93 від 13.05.1982 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.07.1982 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 в реєстрі за №1-2713, зареєстроване в реєстрі за №1-2713.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Відповідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в ст. 21 цього Кодексу.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 497091, виданого повторно 08.06.2017 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4 померла 03.02.1999 року.

Після смерті ОСОБА_4 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 3/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Зелена, 86

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до заповіту, посвідченого 30.07.1982 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №1-2715, ОСОБА_4 заповіла усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати ОСОБА_3.

Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 48792024 від 17.08.2017 року, наданого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу ОСОБА_6, заповіт ОСОБА_4, померлої 03.02.1999 року, зареєстрований за № 1-2715, не змінювався та не скасовувався.

Осіб, які мають право на обовязкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає.

Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті ОСОБА_4 являється син ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про народження серії ЯИ №441975 від 26.06.1955 року, виданим Ізмаїльським міським бюро ЗАГС.

Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що ОСОБА_4 на день смерті проживала разом з ОСОБА_3 за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Зелена, 86.

Тобто, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) ОСОБА_3 вступив в управління або володіння спадковим майном та вважається таким, який фактично прийняв спадщину.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу ОСОБА_6 №297/02-14 від 19.07.2017 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із тим, що з поданих до спадкової справи документів неможливо встановити місце останньої реєстрації спадкодавця ОСОБА_4, яка померла 03.02.1999 року, що не дає змоги встановити місце відкриття спадщини і круг спадкоємців.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 213-215 ЦПК України, ст. 525, 534, 535, 549 ЦК УРСР (1963 року) суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_4, померлої 03.02.1999 року на момент її смерті за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Зелена, 86.

Визнати заОСОБА_3, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 03.02.1999 року право власності на 3/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Зелена, 86.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_9