Справа № 642/414/16ц
Провадження № 2/642/1405/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шрамко Л.Л.

за участю секретаря Бондаренко В.П.,

представника позивача - Ісрафілової Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач звернувся до суду зі вказаним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 04.10.2011р. в розмірі 18746 грн. 86 коп., а також судового збору в сумі 1378 грн.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з відповідачкою 4 жовтня 2011 року був укладений договір б/н відповідно до якого Банк надав відповідачці кредит у розмірі 9 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору, банк має право в будь-який момент змінювати кредитний ліміт (збільшувати чи зменшувати).

Відповідачка зобов'язалась за вказаним договором погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії. Відповідачка належним чином не виконує свої зобов'язання, внаслідок чого у неї, станом на 26 листопада 2015 року, утворилась заборгованість в сумі 18 746 грн. 86 коп., яка складається з 9 104 грн. 05 коп. - заборгованості за кредитом; 7 374 грн. 20 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 899 грн. 71 коп. - заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 868 грн. 90 коп. - штрафу (процентна складова).

В судовому засіданні представник позивача Ісрафілова Л.О. позов підтримала, пославшись на викладені в позовній заяві та додаткових письмових поясненнях обставини. Також зазначила, що доводи відповідачки є необґрунтованими, строк позовної давності за заявленими вимогами не сплинув, оскільки останній платіж в погашення кредиту внесено відповідачкою 26.02.2015 року, строк дії картки - до листопада 2016 року, а у січні 2016 року позивач звернувся з даним позовом до суду. Відповідачка не надала належних та допустимих доказів на спростування наданого розрахунку заборгованості.

Відповідачка позов не визнала, надала письмові заперечення та свій розрахунок заборгованості. Зазначила, що сплинув строк давності для пред'явлення вказаних вимог, тому у позові слід відмовити. Крім того, зазначила, що в розрахунку заборгованості не відображені суми, які вона фактично вносила в погашення кредиту та процентів, однак документальне підтвердження цьому у неї не збереглось, оскільки вона вносила ці суми через банкомат, та їй приходили на підтвердження оплати смс-повідомлення, які не збереглись. Зазначила, що 02.02.2015 вона заблокувала кредитну карту КБ Приватбанк, та обслуговується в іншому банку. Вважає, що позивачем провадились незаконні операції з нарахування заборгованості, та її переплата станом на 30.06.2016 склала 1 070, 57 грн., а кредитна заборгованість - 7 020 грн. 89 коп. Зазначила,що позивач сам винен у доведенні позову до суду,оскільки не йшов на компроміс, а мав намір незаконно заволодіти її майном, вона вважає, що слід анулювати банківський борг.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачкою укладений договір б/н від 04.10.2011р., за яким відповідачка отримала за умовами кредитної картки «Універсальна» кредит у розмірі 9300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Строк дії вказаної кредитної карти - до березня 2016 року. Кредитний ліміт за умовами договору з часу отримання кредитної картки поступово збільшувався, та 31.10.2013 збільшений до 9 300 грн.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною картою, тарифами банку, складає між нею і банком Договір. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється банком та може бути ним змінений у будь-який момент.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6 правил користування платіжною картою, відсотки за користування кредитом, нараховуються відповідно до тарифів банку з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Згідно з умовами договору, при порушенні строків платежів за наявності прострочення по кредиту або відсоткам 5 та більше днів на суму більше 50 грн., нараховується пеня в розмірі 1% вд заборгованості, однак не менш 10 грн. на місяць, та при порушенні строків платежів по якомусь з зобов'язань більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн та 5% від суми позову.

Внаслідок несвоєчасного внесення передбачених договором платежів у відповідачки виникла заборгованість за кредимтним договором.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості по договору, заборгованість відповідачки станом на 30 листопада 2015 року становить 18 746 грн. 86 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом - 9104,05 грн., за процентами за користування кредитом - 7374,20 грн., заборгованість з комісії та за пенею - 899,71 грн., та нараховано штрафи: 500 грн. фіксована частина та процентна складова - 868,90 грн.

Оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу, відсотки, відповідно до умов договору.

Згідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком та клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів.

Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови і правила надання послуг банком його клієнтам.

Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України , якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

З матеріалів справи вбачається, що з часу підписання анкети-заяви 24.10.2011 року, відповідачка тривалий час виконувала свої обов'язки за вказаним договором, що свідчить, що їй достеменно було відомо про умови та Правила надання банківських послуг та порядок надання послуг.

Крім цього, відповідачка до суду з позовом щодо визнання вказаного кредитного договору недійсним не зверталася.

Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 59 ЦПК України суд не приймає до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам договору, та не спростований відповідачкою належними та допустимими доказами.

Складений відповідачкою власний розрахунок суд до уваги не приймає, оскільки вказані нарахування не відповідають умовам договору, документального підтвердження, що нею були сплачені суми в погашення заборгованості за кредитом, які не були враховані позивачем, позивачкою суду не надано.

Щодо стягнення суми штрафів суд виходить з такого.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15.

За таких обставин, правові підстави для стягнення штрафів - 500 грн. (фіксована частина) та 868, 90 грн. (процентна складова), відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідачки про сплив строку позовної давності за заявленими вимогами з таких підстав.

Частиною 1 статті 257 ЦК України затверджується, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 5 статті 261 ЦК України затверджується, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до пункту 3.1 Умов та правил надання банківських послуг, картка дійсна до останнього календарного дня місяця вказаного на ній.

Після закінчення строку дії, картка продовжується банком на новий строк. (п. 3.1.3 Умов).

Крім того, пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням затвердженим постановою визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, 21.01.2015 відповідачка здійснила платіж у сумі 450 грн., а 26.02.2015 року відповідачка останній раз здійснила платіж у розмірі 4 грн. 31 коп., строк дії картки - до березня 2016 року, до суду з позовом позивач звернувся 28 січня 2017 року. Виходячи з наведеного, позивачем не пропущено строк позовної давності.

Таким чином,, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом у сумі 9104, 05 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 7 374, 20 грн, за пенею та комісією - 899 грн. 71 коп., а всього в сумі 17 377 грн. 96 коп., підлягають задоволенню в інший частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору в сумі 1378 грн.

Враховуючи вищенаведене, керуючись, ст. ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212- 215 ЦПК України, ст.ст. 526, 610, 611, 625, 1048, 1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором б/н від 04.10.2011 року в розмірі 17 377 грн. 96 коп., та у відшкодування витрат по оплаті судового збору 1378 грн., а всього стягнути 18 755 грн. 96 коп. (вісімнадцять тисяч сімсот п'ятдесят п'ять грн. 96 коп.).

В інший частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення, через Ленінський районний суд м. Харкова.

Суддя - Л.Л.Шрамко