АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1866/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Ребрина К. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівБондаренка С. І., Храпка В. Д.
при секретаріНаконечній М. М.

позивача ОСОБА_6

представника позивача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання іпотеки припиненою та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання іпотеки припиненою та зобов'язання вчинити дії, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.03.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір відповідно до якого банк надав позивачу грошові кошти в сумі 70000 доларів США, термін повернення кредиту - 04.03.2027 року.

В якості забезпечення виконання зобов'язань між сторонами було укладено іпотечний договір. Предметом іпотеки є житловий будинок з вбудованим магазином та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з порушенням позивачем взятих на себе зобов'язань банк звернувся до суду про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості по кредитному договору.

09.02.2015 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області було стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 05.03.2007 року в сумі 48795,51 доларів США.

25.03.2015 року Уманським міськрайонним управлінням юстиції Уманського міського відділу ДВС відкрито виконавче провадження про примусове стягнення із ОСОБА_6 на користь банку» заборгованості.

18.01.2016 року постановою державного виконавця Уманського МВДВС Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області Гребенюк Л.В. на підставі квитанцій про сплату боргу виконавче провадження закінчено в зв'язку із сплаченням боргу згідно виконавчого документу в повному обсязі та припинено чинність арешту майна та скасовано інші заходи примусового виконання рішення суду.

У зв'язку з чим ОСОБА_6 уточнивши свої позовні вимоги, просив суд визнати припиненими правовідносини по кредитному договору. Визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки від 06.03.2007 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 Скасувати заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 17845514, 17758763 зареєстровану в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 06.03.2007 року та скасувати реєстраційний номер обтяження 17845559, 17758804 в державному реєстрі іпотек.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 липня 2017 року позов задоволено. Визнано припиненими правовідносини по кредитному договору від 05.03.2007 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 Визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки і від 05.03.2007 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 Скасовано заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 4595832 зареєстровану в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Скасовано реєстраційний номер обтяження 4595953 в державному реєстрі іпотек. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 липня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши сторону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позов ОСОБА_6 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного зобов'язання та іпотеки припиненою та зобов'язання вчинити дії, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги прийшов до висновку, що відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Так як ОСОБА_6 виконав рішення суду за яким достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором, то суд першої інстанції прийшов до висновку про припинення зобов'язання.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що 05.03.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позивачу ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 70000 доларів США, термін повернення кредиту - 04.03.2027 року.

В якості забезпечення виконання зобов'язань між сторонами було укладено іпотечний договір. Предметом іпотеки є житловий будинок з вбудованим магазином та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В зв'язку з тим, що боржник ОСОБА_6 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором банком 25.04.2014 року було направлено боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом із сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору. Добровільно ОСОБА_6 вимогу не виконав, тому у вересні 2014 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

09.02.2015 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області було стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 05.03.2007 року станом на 25.07.2014 року в сумі 48795,51 доларів США.

25.03.2015 року Уманським міськрайонним управлінням юстиції Уманського міського відділу ДВС відкрито виконавче провадження про примусове стягнення із ОСОБА_6 на користь банку» заборгованості.

18.01.2016 року постановою державного виконавця Уманського МВДВС Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області Гребенюк Л.В. на підставі квитанцій про сплату боргу виконавче провадження закінчено в зв'язку із сплаченням боргу в повному обсязі та припинено чинність арешту майна та скасовано інші заходи примусового виконання рішення суду.

Вважаючи свої зобов'язання за кредитною угодою повністю виконаною ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про визнання припиненими правовідносини по кредитному договору та визнання припиненою іпотеку.

Відповідно до статей 526, 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які забезпечувальні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти свою дію у разі, якщо основне зобов'язання залишилося невиконаним.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Заявляючи позов ОСОБА_6 послався на те, що він виконав свої зобов'язання за кредитним договором, виконавши в січні 2016 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області, яким було стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 05.03.2007 року станом на 25.07.2014 року в сумі 48795,51 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 25.07.2014 року становило 573783,72 гривни.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та іпотекодавця від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Такі висновки колегії суддів будуть відповідати правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року у справі N 1206цс15.

У свою чергу, суд першої інстанції зазначених вище норм матеріального та процесуального права, а також вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України не врахував; не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не взяв до уваги роз'яснень п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" та наявність нової вимоги банку від 09.06.2017 року про дострокове виконання зобов'язання за кредитним договором та нарахування заборгованості за час невиконання вимоги та рішення суду, так як заборгованість визначена станом на 25.07.2014 року за курсовою ставкою валюти до гривни на час проведення розрахунку, а рішення суду виконано гривневому еквіваленті в січні 2016 року за курсовою ставкою на час визначення заборгованості станом на липень 2014 року.

Тому наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припинило правовідносин сторін кредитного договору, не звільнило останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Таким чином, відсутність реального виконання зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання.

Підстави припинення іпотеки передбачено ст. 17 цього Закону, до яких зокрема належать: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Не виконання основного зобов'язання не породжує припинення зобов'язального зобов'язання.

Але судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення неправильного рішення, тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування та ухвалення нового рішення, яким необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання припиненими кредитного зобов'язання та припиненою іпотеку.

Так як апеляційна скарга підлягає до задоволення та ухвалення нового рішення, то відповідно до статті 88 ЦПК України з ОСОБА_6 необхідно стягнути судові витрати (сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги 2425,28 гривни) на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 липня 2017 року задоволити, а на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання іпотеки припиненою та зобов'язання вчинити дії, - скасувать.

Ухвалить нове рішення, яким відмовить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного зобов'язання та іпотеки припиненою та про зобов'язання вчинити дії.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати по справі в сумі 2425,28 гривни (дві тисячі чотириста двадцять п'ять гривень 28 коп.).

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення, але може бути оскаржене до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :