Провадження № 2/761/2912/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.,

при секретаря Салаті В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Києві цивільну справу № 761/45335/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 вересня 1992 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1691.

Під час перебування у шлюбі позивачем було придбане нерухоме майно, а саме: 30.10.2013 року квартира за адресою АДРЕСА_5 вартістю 504 700 грн. та 13.11.2014 року 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6 вартістю 128 433 грн.

Разом із тим, як зазначала позивач, вказане майно було придбане нею за власні кошти, які їй подарувала мати на підставі договору дарування.

Посилаючись на викладене, а також на те, що спірні квартири є її особистою власністю, оскільки були придбані за кошти, які належали їй особисто, позивач просила суд визнати за нею право власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, а також зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти визнання права власності за позивачем.

Заслухавши пояснення позивача дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з з 12.09.1992 року (а.с. 3).

30.10.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_6, в інтерсах якого діє ОСОБА_5 уклали договір купівлі - продажу квартири за адресою АДРЕСА_3. (а.с. 4-5)

13.11.2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі - продажу частини квартири, а семе 1/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4 (а.с. 6). Згідно розпорядження голови Черкаської обласної державної адміністрації № 195 від 28.04.2016 року АДРЕСА_4 перейменовано на АДРЕСА_4

Відповідно до статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності

Із матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою АДРЕСА_3 та 1/3 частини квартири за адресою АДРЕСА_4 були набуті ОСОБА_1 під час шлюбу з ОСОБА_9, разом із тим, вище зазначене майно було придбане за власні кошти ОСОБА_1, що підтверджується розпискою (а.с. 8).

За таких обставин, що квартира за за АДРЕСА_3 та 1/3 частини квартири за адресою АДРЕСА_4 були набуті позивачем за власні кошти, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Виходячи з наведеного та враховуючи те, що відповідачем позов визнано, визнання ним позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позовні вимоги щодо визнання права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_3 та 1/3 частини квартири за адресою АДРЕСА_4, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 212 - 215, 217, 218, 293, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, який ухвали оскаржуване рішення.

Суддя Малинников О.Ф.