УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Рівненської міської ради, третя особа - управління Держгеокадастру у м. Рівне, про визнання недійсним договору оренди землі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 серпня 2005 року за нею визнано право власності на 51/100 частину житлового будинку та надвірних будівель по вул. 24 серпня, 14 у м. Рівному.

Рішенням Рівненської міської ради від 22 липня 2006 року № 405 їй надано в оренду земельну ділянку площею 65 кв.м., яка розташована за зазначеною адресою, та визначено термін укладення договору оренди землі із міською радою протягом трьох місяців з моменту отримання копії рішення.

Однак такий договір був укладений лише 14 травня 2008 року.

Крім того, в п. 3 договору зазначено, що на земельній ділянці не знаходяться об'єкти нерухомого майна. Проте фактично на ній розташований вхідний ґанок будинку.

Відповідно до п. 20 правочину передача земельної ділянки орендарю здійснюється після його державної реєстрації за актом приймання-передачі, який підписано сторонами 14 травня 2008 року, а договір зареєстрований 8 липня 2008 року.

Враховуючи викладені обставини, просила визнати оспорюваний договір оренди земельної ділянки недійсним.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. 215 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про оренду землі», надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки при укладенні оспорюваного правочину сторони дійшли згоди зі всіх його істотних умов, які вони тривалий час (8 років) виконували.

Колегія погоджується з таким висновком.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
С.Ф. Хопта С.П. Штелик