РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/879/14-ц

Провадження № 2/293/3/2017

30 серпня 2017 року смт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Васильчука С.Ф.;

при секретарі Тишкевич К.Б.;

з участю позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_2;

відповідача ОСОБА_3;

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, а також про визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними,

ВСТАНОВИВ

Позивачі звернулись до суду з позовом, (який під час розгляду справи був уточнений), де вказали про те, що 25.03.2014 р. в смт.Черняхів, Житомирської області померла їх рідна тітка ОСОБА_6, яка була рідною сестрою їх матері ОСОБА_7, яка померла 07.08.1989 року. Позивачі по черзі доглядали за тіткою, відвідуючи її та приносячи їй їжу та продукти харчування. З кінця 2012 року і до дня смерті тітки психічний стан її здоровя значно погіршився, вона не повністю усвідомлювала значення своїх дій, і це було видно при короткій розмові з нею. У другій половині 2013 року тітка взяла до себе в будинок «на квартиру» відповідача по справі ОСОБА_3, зовсім чужу людину, який обманним шляхом примусив її написати заповіт на його користь та подарувати йому земельну ділянку та житловий будинок, підписавши договори дарування. Вважають, що на момент підписання заповіту та договорів дарування їх тітка ОСОБА_6 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Позивачі просили суд визнати недійсними:

-заповіт складений 08.07.2013 року ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області, реєстраційний номер 1817;

-договір дарування житлового будинку №41 по вул.Л.Українки в смт.Черняхів, Черняхівського району Житомирської області укладений 03.02.2014 між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області, зареєстрований в реєстрі за № 221;

-договір дарування земельної ділянки, площею 0,1499 га, кадастровий номер :03:003:0320, що розташована по вул.Л.Українки, 41 в смт.Черняхів, Черняхівського району Житомирської області укладений 03.02.2014 між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області, зареєстрований в реєстрі за № 223.

З метою визначення психічного стану ОСОБА_6 просили призначити у справі посмертну судово-психіатричну експертизу.

В судовому засіданні позивачі та її представник позов підтримали з обставин, наведених в ньому. Представник позивача подав заяву про доручення до матеріалів справи квитанції про оплату вартості проведеної судово-психіатричної експертизи на суму 7820 грн.

Відповідач та його представник позов не визнали, зазначивши у судовому засіданні та в своїх письмових запереченнях про те, що під час складення заповіту та договору дарування ОСОБА_6 повністю усвідомлювала значення своїх дій, що є її вільним волевиявленням.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 заперечували наявність ознак психічних розладів у ОСОБА_6

Свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 свідчили про неадекватність поведінки і висловлювань ОСОБА_6 Однак зазначали, що такі порушення були періодичними.

Покази свідків, які та учасників процесу суперечливі і носять субєктивний характер, том суд ставиться до них критично і оцінює їх в сукупності з іншими доказами.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні обставини.

Свідоцтвами про народження та про укладення шлюбу позивачів та витягами з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу; про підтвердження дошлюбного прізвища; щодо актових записів про народження (а.с.4-5, 16, 17, 41, 43) підтверджено, що ОСОБА_6 є рідною тіткою позивачів.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_6 померла 25.03.2014 в смт.Черняхів Житомирської області (т.1 а.с.11).

Позивачами надано копію заповіту ОСОБА_6 від 09.11.2012 р., в якому вона усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, в тому числі житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані в смт.Черняхів по вул.Л.Українки, 41 заповіла ОСОБА_1 Заповіт посвідчено державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за №1822(т.1.а.с.7).

Крім того, а матеріалах справи міститься заповіт ОСОБА_6 від 08.07.2013, яким вона все належне їй майно, в тому числі житловий будинок та земельну ділянку по вул.Л.Українки, 41 в смт.Черняхів заповіла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Заповіт належним чином посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №1817, що підтверджується витягом з спадкового реєстру (а.с.59-60).

Відповідно до вимог ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в тій частині, в якій він йому суперечить.

Оскільки заповіт від 08.07.2013 ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 складено пізніше за часом, то даним заповітом повністю скасовано заповіт від 09.11.2012 на користь ОСОБА_1

Крім того, ОСОБА_6 подарувала та передала безоплатно у власність цілу ідеальну частку житлового будинку та земельну ділянку площею 0,1499 га, що розташовані по вул.Л.України, 41 в смт.Черняхів ОСОБА_3 уклавши відповідно договори дарування 03.02.2014. Дані договори посвідчено державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області ОСОБА_8 та зареєстровані реєстрі за №221 та №223 (т.1 а.с.61, 63 79).

Право власності на даний житловий будинок та земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_3 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідними витягами (а.с.62,64).

Рішенням Черняхівського районного суду від 03.02.2015 року, яке набрало законної сили 17.02.2015 року в позові ОСОБА_1 до державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_3 про визнання дій нотаріуса неправомірними, визнання недійсним заповіту від 08.07.2013 складеного ОСОБА_6, реєстраційний №1817, договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 03.02.2014, які розташовані в смт.Черняхові, вул.Лесі Українки, 41, які посвідчені нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори недійсними відмовлено. (т.1 а.с.245).

Відповідно до повідомлення Черняхівського ТМО № 1593 від 06.08.2014 ОСОБА_6 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебувала. 15.03.2014 по виклику була оглянута на дому лікарем-психіатром ОСОБА_18 Діагноз: розлади психіки (галюцинацинаторний синдром)

обумовлений ураженням головного мозку в наслідок церебрального атеросклерозу. Рекомендовано обстеження та стаціонарне лікування в ЖОПЛ №1 (а.с.88).

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Пунктом 16 Постанови ПВСУ №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння, тощо).

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст.225, частини 2 ст.1257 ЦК України суд відповідно до ст.145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Обовязковість вимог ст.145 УПК щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання недійсним правочину на підставі ст.225 ЦК вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні ст.58 ЦПК.

Відповідно до ст.3 Закону України від 22.02.2000 №4038-ХІІ «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоровя суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, коли наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим законом та іншими законами України.

Згідно з постановою ВСУ від 29.02.2012 у справі №6-9цс12 висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити насамперед на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатна особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дітей та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Відповідно до акту судово-психіатричної експертизи №515-2014 від 16.12.2014 проведеної експертами Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 надати відповідь на питання «Чи хворіла ОСОБА_6 психічними захворюваннями в момент складання заповіту 08.07.2013 та складання договору дарування 03.02.2014 і чи могла вона в цей період усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними» не представилось можливим через суперечливість даних, які знаходяться в наданих на експертизу матеріалах (т.1 а.с.147-151).

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №16 від 25.04.2017 проведеної експертами Українським НДІ соціальної і судової психіатрії та наркоманії МОЗ України на час підписання договору дарування від 03.02.2014 ОСОБА_6 виявляла ознаки органічних психічних розладів судинного ґенезу (внаслідок дисциркуляторної енцефалопатії, церебрального атеросклерозу) з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням та психотичними (галюцинаторно-маячними) порушеннями, які позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та можливості керувати ними у зазначений час, а саме 03.02.2014.

Визначити психічний стан ОСОБА_6 та вирішити питання щодо її здатності усвідомлювати значення своїх дій та можливості керувати ними на час підписання заповіту 08.07.2013 не є можливим. Із мотивувальної частини висновку експертизи вбачається, наявність у

ОСОБА_6А на час укладення заповіту 08.07.2013. ознак органічних психічних розладів судинного ґенезу (внаслідок дисциркуляторної енцефалопатії, церебрального атеросклерозу) з когнітивними розладами. Однак, дані, які б підтверджували в цей час наявність у неї ознак виражених інтелектуально-мнестичних порушень відсутні. (а.с.87-100).

Дослідивши всі наявні справі докази, суд оцінює їх відповідно до вимог ст.212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу зокрема, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем, не звільненим від справи судового збору,компенсації не підлягають.

На підставі вищенаведеного, ст., ст.215-236, 1257 ЦК України, керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 57-60, 79,88, 158, 179, 185, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, а також про визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Житомирської області через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

В разі неподання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після закінчення строку для її подання.

Головуючий суддя: С.Ф. Васильчук

Копія:вірно

Суддя: