Справа № 132/1987/17
Провадження № 2/132/843/17
РІШЕННЯ

Іменем України

07.09.2017 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

за участю секретаря Безулої К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про тлумачення заповіту,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про тлумачення заповіту.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24.03.1999 року її мати ОСОБА_5 склала заповіт в якому зазначила про те, що на випадок своєї смерті з належного їй за законом майна, а саме: права на земельну частку (пай) в розмірі 1,37 в умовних кадастрових гектарах в КСП «Світанок» с.Павлівка, згідно сертифікату НОМЕР_1 від 12.08.1997 року, вона заповідає своїй дочці ОСОБА_1.

Даний заповіт було зареєстровано в реєстрі за № 812 та посвідчено приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Панкеєвою Л.М.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати померла, про що 19.12.2016 року складено відповідний актовий запис №61 та видано свідоцтво про смерть НОМЕР_2 виконкомом Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 1,3126 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Вона є спадкоємицею за заповітом, посвідченим 24.03.1999 року приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Панкеєвою Л.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 812, в якому заповідач ОСОБА_5 заповіла земельну частку (пай) ОСОБА_1, відповідно до правовстановлюючого документу: сертифікат серії НОМЕР_1 від 12.08.1997 року.

19.12.2005 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3126 га, розташовану на території Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області виготовлено Державний акт на право власності НОМЕР_3 на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4.

Спадщину після смерті матері вона прийняла у відповідності до вимог ст.1269 ЦК України, оскільки звернулась з заявою про прийняття спадщини в Калинівську державну нотаріальну контору. Проте одержати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3126 га позбавлена можливості, оскільки майно, що вказане спадкодавцем у заповіті, не підтверджується тим документом, що вказаний в цьому заповіті. Замість сертифікату вона надала нотаріусу державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, виданий 19.12.2005 року на підставі розпорядження районної державної адміністрації за № 458 від 06.12.2004 року.

В даній ситуації яка склалася вважає, що за своїм змістом розпорядження спадкодавиці було спрямоване на те, щоб заповісти їй земельну ділянку, на яку у спадкодавиці на момент складання заповіту було право, підтверджене сертифікатом. Однак, пізніше, коли спадкодавиця отримала на підставі сертифікату державний акт на земельну ділянку, вона не внесла до заповіту відповідних змін, не будучи обізнаною у суттєвості різниці між поняттями земельна частка (пай) та земельна ділянка, розуміючи їх як одне й те саме. Фактично в заповіті та Державному акті на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 йдеться мова про одну й ту саму земельну ділянку, розміри якої були уточнені в процесі виготовлення технічної документації для видачі Державного акту. За вказаних обставин, вона вимушена звертатись в суд з даним позовом.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання також не з'явилась, проте в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає з мотивів наведених у запереченні.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, згідно заяв, наявних в матеріалах справи, кожен зокрема, позовні вимоги визнає, просить справу розглянути за його відсутності.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності.

В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №172041, виданого 19.12.2005 року Калинівською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження №458 від 06.12.2004 року належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3126 га, розташована на території Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер НОМЕР_4.

24.03.1999 року ОСОБА_5 склала заповіт в якому зазначила про те, що на випадок своєї смерті з належного їй за законом майна, а саме: права на земельну частку (пай) в розмірі 1,37 в умовних кадастрових гектарах в КСП «Світанок» с.Павлівка, згідно сертифікату НОМЕР_1 від 12.08.1997 року, вона заповідає своїй дочці ОСОБА_1.

Даний заповіт було зареєстровано в реєстрі за № 812 та посвідчено приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Панкеєвою Л.М.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, про що 19.12.2016 року складено відповідний актовий запис №61 та видано свідоцтво про смерть НОМЕР_2 виконкомом Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 1,3126 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області.

Позивачка є спадкоємицею за заповітом, посвідченим 24.03.1999 року приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Панкеєвою Л.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 812, в якому заповідач ОСОБА_5 заповіла земельну частку (пай) ОСОБА_1, відповідно до правовстановлюючого документу: сертифікат серії НОМЕР_1 від 12.08.1997 року.

19.12.2005 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3126 га, розташовану на території Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області виготовлено Державний акт на право власності НОМЕР_3 на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 позивачка прийняла у відповідності до вимог ст.1269 ЦК України, оскільки звернулась з заявою про прийняття спадщини в Калинівську державну нотаріальну контору. Проте одержавти свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3126 га позбавлена можливості, оскільки майно, що вказане спадкодавицею у заповіті, не підтверджується тим документом, що вказаний в цьому заповіті.

Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із спадкуванням, які регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частини другої статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною другою статті 1256 ЦК України передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Відповідно до статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_1 не може оформити спадщину по заповіту після смерті ОСОБА_5, оскільки в заповіті вказана земельна частка (пай), а не земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже суд вважає, що з метою захисту права ОСОБА_1 на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст заповіту, складеного ОСОБА_5 24.03.1999 року на користь ОСОБА_1

При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із такого.

Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з'ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця.

Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно п. 17 Розділу X „Перехідних положень" ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Тобто, на момент складання заповіту право ОСОБА_5 на земельну ділянку було підтверджене сертифікатом НОМЕР_1, однак на момент відкриття спадщини це майно їй вже не належало, оскільки на підставі даного сертифікату було видано державний акт на право власності на землю, проте спадкодавицею ОСОБА_5 не було внесено змін до заповіту.

Згідно зі статтями 125 та 126 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час видачі ОСОБА_5 державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, тобто 19.12.2005 року, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Отже, право власності на земельну ділянку площею 1,3126 га, розташовану на території Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_4 у ОСОБА_5 виникло після одержання нею зазначеного вище державного акта та його реєстрації в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земелю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №84.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України).

Таким чином, оскільки на час складання заповіту на вказану вище земельну ділянку ще не було видано державний акт на право власності на земельну ділянку та на час смерті ОСОБА_5, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, виданого 19.12.2005 року Калинівською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження №458 від 06.12.2004 року належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3126 га, розташована на території Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер НОМЕР_4, була власницею земельної ділянки площею 1,3126 га, очевидним є те, що складаючи заповіт на користь ОСОБА_1, ОСОБА_5 заповідала їй саме земельну ділянку, власницею якої вона була.

За таких обставин заперечення ОСОБА_2 є безпідставними.

Враховуючи вищивикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.125, 126 ЗК України, ст.ст.213, 1216-1218, 1220-1222, 1233, 1236, 1256, 1269, 1270 ЦК України, 10, 11, 57, 60, 158, 197, 212-215, 218 ЦПК України , суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розтлумачити заповіт ОСОБА_5 від 24.03.1999 року, посвідченим 24.03.1999 року приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Панкеєвою Л.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 812 наступним чином: майно, яке входить до складу спадщини - належне ОСОБА_5 право на земельну частку (пай) в розмірі 1,37 в умовних кадастрових гектарах в КСП «Світанок» с.Павлівка згідно сертифікату НОМЕР_1 від 12.08.1997 року, відповідає майну, на яке ОСОБА_5 видано 19.12.2005 року Калинівською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження №458 від 06.12.2004 року державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 - земельній ділянці для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3126 га, розташованій на території Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер НОМЕР_4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: