АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 760/15686/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6703/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

14 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві, третя особа: Державна служба України з надзвичайних ситуацій про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсацій, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві на користь ОСОБА_3 компенсацію за спричинену моральну шкоду в сумі 1000 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві подав апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норм матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у вересні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поновлення її на роботі на посаді головного бухгалтера в 20-ДПРЧ Головного управління ДСНС України у м. Києві та внести відповідні записи про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсацій, відшкодування моральної шкоди, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що працювала на посаді провідного фахівця управління реагування на надзвичайні ситуації ГУ ДСНС у м. Києві з 13 січня2016, а на підставі наказу №127 (по особовому складу) від 23 серпня 2016 року вона була переведена на посаду головного бухгалтера 20-ДПРЧ ГУ ДСНС України у м. Києві.

Наказом № 619 від 23 серпня 2016, ОСОБА_3 була звільнена з 29 серпня за п.1 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку зі скороченням штату).

Зазначила, що повідомлення про майбутнє звільнення, підписане нею 2 червня 2016 року містило посилання на наказ №234 о/д Державної служби з надзвичайних ситуацій України, в той час як вказаний наказ не містив інформації про скорочення посад. Крім того, наказу про скорочення її посади по підприємству взагалі немає, двомісячний строк звільнення після ознайомлення з повідомленням про наступне звільнення Відповідачем не дотримано.

Також зазначила, що в період роботи з 13 січня 2016 по 29 серпня 2016 вона жодного разу не отримувала премії, що також вважає порушенням своїх прав.

У зв'язку із викладеним, просила суд поновити її на посаді головного бухгалтера в 20-ДПРЧ Головного управління ДСНС України у м. Києві, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року в сумі 26 387,68 грн., недоплачену вихідну допомогу при звільненні в сумі 1920,48 грн., невиплачену щомісячну премію за період роботи з 13 січня 2016 року по 29 серпня 2016 року в сумі 8524,57 грн., компенсацію за ненадання щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці за період роботи з 13 січня 2016 року по 29 серпня 2016 року в сумі 1426,36 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу №127 від 22 лютого 2016 року ОСОБА_3 переведено на посаду головного бухгалтера 20-ДПРЧ Головного управління ДСНС України у м. Києві.

На підставі наказу №485 від 5 липня 2016 року Головного управління ДСНС України у м. Києві ОСОБА_3 звільнено з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку зі скороченням чисельності або штату працівників) 10 серпня 2016 року. Підставою для звільнення зазначено наказ ДСНС України від 25 травня 2016 №234 о/д.

Наказом № 619 від 23 серпня 2016 Головного управління ДСНС України у м. Києві внесено зміни до попереднього наказу №485 і дату звільнення ОСОБА_3 змінено на 29 серпня 2016 року.

Згідно з ч.1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.4 ч.1 статті 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

Частина 1 статті 40 КЗпП України визначає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається з пункту 1.13 Положення 20 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (20 ДПРЧ) вона є юридичною особою (державною установою), має печатку із зображенням Державного Герба України, своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом, іншу власну атрибутику й символіку, що реєструються відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до Розділу VI Положення управління 20 ДПРЧ безпосередньо здійснює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади наказом ДСНС України за поданням начальника Головного управління ДСНС України у м. Києві.

До повноважень начальника 20 ДПРЧ належать:організація роботи з комплектування частини кваліфікованими кадрами, здійснення їх добору, формування кадрового резерву (п. 7.7 Положення),укладення та розірвання трудових договорів з працівниками ДПРЧ (п. 7.16 Положення),встановлення посадових окладів, додаткових видів грошового забезпечення й надбавок в межах мінімального і максимального розміру, всі види доплат, премій та матеріальної допомоги особам рядового та начальницького складу та працівникам 20 ДПРЧ (п.7.30 Положення).

Пунктом 11 Положення Про Головне Управління Державної Служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві визначені повноваження начальника Головного управління, і вказаному переліку відсутні його повноваження щодо прийняття та звільнення працівників 20 ДПРЧ.

Відмовляючи у частині позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсацій суд першої інстанції виходив з того, що у Положенні про головне управління ДСНС України в м. Києві, затверджене наказом ДСНС від 4 лютого 2013 року №3 визначені повноваження начальника Головного управління, у вказаному переліку відсутні повноваження на прийняття та звільнення працівників 20 ДПРЧ, проте, позивач не висуває будь-яких вимог до 20 Державну пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві як позивачу, до повноваження якого входило звільнення з посади позивача.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсацій сторонами не оскаржене в апеляційному порядку і судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки відповідач постановив наказ про звільнення ОСОБА_3 з перевищенням повноважень.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не навів, в чому саме полягала моральна шкода позивачки, якими незаконними діями вона спричинена, враховуючи, що у задоволенні позову про поновлення на роботі ОСОБА_3 відмовлено, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 23 серпня 2016 року працювала на посаді головного бухгалтера 20-ДПРЧ ГУ ДСНС України у м. Києві.

Відповідно до Положення 20 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (20 ДПРЧ), вона є юридичною особою (державною установою).

Відповідно до Розділу VI Положення управління 20 ДПРЧ безпосередньо здійснює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади наказом ДСНС України за поданням начальника Головного управління ДСНС України у м. Києві.

До повноважень начальника 20 ДПРЧ належать: організація роботи з комплектування частини кваліфікованими кадрами, здійснення їх добору, формування кадрового резерву (п. 7.7 Положення),укладення та розірвання трудових договорів з працівниками ДПРЧ (п. 7.16 Положення), встановлення посадових окладів, додаткових видів грошового забезпечення й надбавок в межах мінімального і максимального розміру, всі види доплат, премій та матеріальної допомоги особам рядового та начальницького складу та працівникам 20 ДПРЧ (п.7.30 Положення).

Як пояснили в судовому засіданні апеляційної інстанції представники відповідача, на час звільнення ОСОБА_3, 20 Державна пожежно-рятувальна частина Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві мала статус юридичної особи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що накази № 485 о/с та 619 про звільнення ОСОБА_3 з посади головного бухгалтера 20 ДПРЧ, видані начальником Головного управління ДСНС України у м. Києві з перевищенням його повноважень, а тому порушують трудові права позивачки.

Судом першої інстанції також встановлено, що у зв'язку із звільненням ОСОБА_3 зазнала моральних страждань, оскільки був змінений її звичний уклад життя, вона зазнала душевних страждань, була змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди у 1000 грн., суд першої інстанції виходив із характеру правовідносин, ступеню страждань позивачки, ступеню вини відповідача та із засад розумності та виваженості.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді