САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/6967/16-ц
Провадження № 2/206/318/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" вересня 2017 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого - судді Зайченко С.В., при секретареві Дубовик Г.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про витребування у нього на свою користь квартири АДРЕСА_1 (ОСОБА_1), мотивуючи тим, що 31 жовтня 2016 року між нею та ОСОБА_4 був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 (ОСОБА_1). В червні 2016 року вона звернулася до суду з позовом про визнання цього договору дарування недійсним. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року було визнано недійсним договір дарування укладений між нею та ОСОБА_4, визнано за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 (ОСОБА_1) та скасовано реєстрацію права власності на цю квартиру за ОСОБА_4 Після набрання рішенням законної сили перед реєстрацією її права власності її представник отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з якої стало відомо, що спірну квартиру 15.07.2016 року ОСОБА_4 подарувала своєму синові ОСОБА_3 Так як рішенням суду договір дарування спірної квартири був визнаний недійсним, то ОСОБА_4 незаконно заволоділа нею і не могла нею розпоряджатися, тому відповідно спірна квартира підлягає витребуванню у ОСОБА_3

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що ОСОБА_4 в момент укладання договору дарування квартири з ОСОБА_3 не могла знати і не знала, що ОСОБА_2 звернулася до неї з позовом про визнання договору дарування недійсним. Тому ОСОБА_3 є добросовісним набувачем і в нього не може бути витребувана належна йому власність у вигляді спірної квартири.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, з підстав зазначених представником відповідача ОСОБА_5

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні вважала позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Заслухав доводи сторін, доводи третьої особи, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконкомом міської ОСОБА_8 народних депутатів 16 квітня 1999 року згідно з розпорядженням від 16 квітня 1999 року №7/388-99 позивачу ОСОБА_2 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 (ОСОБА_1).

31 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування, за умовами якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 (ОСОБА_1). Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований у реєстрі за №352.

15 липня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування, за умовами якого ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 (ОСОБА_1). Договір посвідчений державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 та зареєстрований у реєстрі за №1-712. Дарунок сторони оцінили у 79894,88 грн.

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 15.07.2016 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (ОСОБА_1) на підставі вищезазначеного договору дарування.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року, що набрало законної сили, визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 (ОСОБА_1) від 31 жовтня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру № 28 житловою площею 20 кв.м., загальною площею 39,2 кв.м. в будинку №44 по вул. Немировича-Данченка в м. Дніпро (ОСОБА_1) та скасовано реєстрацію права власності на цю квартиру за ОСОБА_4

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати у майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Згідно з вимогами ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутись до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215-235), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 330, ст. 388).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно зі ст. 216 ЦК України кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Отже, на угоду, укладену з порушенням вимог закону, не поширюється загальне правило про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція), якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

За ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно набуте не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України.

Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Так, виходячи з того, що спірна квартира була набута безвідплатно в особи, яка не мала права її відчужувати, на підставі недійсного договору дарування, що встановлено судовим рішення, та в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, суд приходить до висновку про наявність підстав витребування спірної квартири у добросовісного набувача ОСОБА_3 на користь власника ОСОБА_2

Таким чином, вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи представника відповідача, що спірна квартира не може бути витребувана у відповідача, як добросовісного набувача, суд до уваги не приймає, оскільки діюче законодавство передбачає у певних випадках витребування майна у добросовісного набувача, яке судом і було застосовано при ухваленні даного рішення.

Також, враховуючи, що рішення у справі було ухвалено на користь позивача, а вона є особою звільненою від сплати судового збору, то відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 798,94 грн.

Керуючись ст. ст. 209,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (ОСОБА_1).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 798,94 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.В. Зайченко