Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2050/16-ц Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 20 червня 2017 року,

встановила:

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку.

У червні 2017 року відповідачі подали зустрічну позовну заяву до ПАТ «ОТП Банк», в якій просили визнати недійсними кредитний договір, договори поруки та додаткові угоди до кредитного договору.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 20 червня 2017 року зустрічну позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачам.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій просять її скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі апелянти посилаються на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав. Не зазначення споживачів у переліку осіб, що згідно Закону України «Про судовий збір» мають пільги щодо сплати судового збору, не може свідчити, що споживачі такої пільги встановленої відносно них спеціальним законом, який гарантує захист їх прав, не мають.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, залишаючи позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 без руху, суд першої інстанції виходив з того, що останніми при подачі зустрічної позовної заяви не сплачений судовий збір. Суд мотивував це тим, що Законом України «Про судовий збір» не передбачено пільги щодо сплати судового збору споживачів послуг, а тому посилання на Закон України «Про захист прав споживачів» є безпідставним.

Проте, з таким висновком колегія суддів не може погодитися, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За статтею 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ від 12.05.1991 року (зі змінами та доповненнями), сфера дії цього закону поширюється на відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно п. 22 ст. 1 вищевказаного Закону, споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбавати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Пунктом 23 ст. 1 вказаного Закону, споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» містить перелік пільг щодо сплати судового збору.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачено, що оскільки ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад статтею 14 Закону України від 01 грудня 1994 року № 226/94ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду, статтею 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статтею 22 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів».

За таких обставин, при чинності Закону України «Про захист прав споживачів», яким встановлені права споживача, визначені механізми їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, серед яких право на звернення до суду, складовою забезпечення якого є звільнення споживача від сплати судового збору, самі по собі не зазначення споживачів у переліку осіб, що згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» мають пільги щодо сплати судового збору, не може свідчити, що споживачі такої пільги, встановленої відносно них спеціальним Законом, який гарантує захист їх прав, не мають.

Таким чином, покладаючи на позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , який є позичальником у кредитних правовідносинах, обовязок зі сплати судового збору, суд першої інстанції вказаних вимог закону не врахував. Суд неправильно витлумачив закон та дійшов помилкового висновку, що останній при поданні позовної заяви до ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсними кредитний договір, договорів поруки та додаткових угод до кредитного договору, має сплачувати судовий збір.

Із матеріалів справи вбачається, що поданий ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зустрічний позов містить вимоги про визнання недійсними кредитний договір укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, договори поруки укладені між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4

Відповідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Таким чином, порука є способом забезпечення зобовязань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.

Поручитель, в свою чергу, за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не повязаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обовязку найманого працівника, або договором про намір здійснити такі дії.

Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Даний правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2017 року у справі № 6-580цс17.

Відтак, оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права та у відповідності до положень ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню в частині повернення позовної заяви ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживачів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у цій частині матеріали зустрічного позову підлягають поверненню до суду першої інстанції на новий розгляд для вирішення питання спільного розгляду із первісним позовом у відповідності до частини 2 статті 123 ЦПК України. В іншій частині ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 20 червня 2017 року скасувати в частині повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів і матеріали даної позовної заяви в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (код ЄДРПОУ ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер ) 320 грн. судового збору.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвалу апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: