Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів : Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2017 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ПАТ «Страхова компанія «Уніка» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 83600 (вісімдесят три тисячі шістсот) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 29528 (двадцять девять тисяч пятсот двадцять вісім) гривень 69 копійок в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_3 9426 (девять тисяч чотириста двадцять шість) гривень 28 копійок в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної здоровю потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 471 (чотириста сімдесят одну) гривню 31 копійку в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Вирішено питання про судовий збір.

В поданій шкоди апеляційній скарзі на рішення суду в частинні стягнення моральної, відповідач вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано, що позивачі не надали жодного доказу заподіяння їм моральної шкоди, а також заподіяння ОСОБА_3 тілесних ушкоджень під час ДТП.

Просить рішення в оскаржуваній частині скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди.

В частині задоволених позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди рішення суду не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив із того, що внаслідок ДТП відповідачем завдано позивачам моральну шкоду, яка полягала пошкодженні майна, у душевному болю та моральних стражданнях, потребі докласти значних зусиль для нормалізації подальшого життя позивачів. Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходив із характеру, тривалості та обсягу заподіяних позивачам моральних страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих та соціальних стосунках, інші негативні наслідки.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду колегія суддів не може, оскільки при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції не в повній мірі врахував положення ст. 23 ЦК України, роз'яснення, що надані судам у п.5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зокрема не врахував засади справедливості, добросовісності та розумності.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом першої інстанції, що постановою рівненського районного суду Рівненської області від 04 березня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.124 КУпАП, тобто визнано винним у вчиненні 14 січня 2016 року ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини.

Пунктами 5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що позивачі мають право на відшкодування завданої їм відповідачем моральної шкоди, так як був пошкоджений їх автомобіль та завдані незручності в повсякденному житті, а у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження та перебувала на стаціонарному лікуванні (а.с.26) .

Разом з тим, визначаючи розмір моральної шкоди, судом першої інстанції не було враховано, що в матеріалах справи відсутні докази того, що внаслідок отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень позивачка потребує додаткового обстеження та лікування, також відсутні докази того, що захворювання, які виявленні у ОСОБА_2, ОСОБА_3 перебувають у причинно-наслідковому звязку із ДТП.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 23, 1167 ЦК України, встановлені фактичні обставини справи, досліджені в судовому засіданні докази, виходячи з тривалості та тяжкості душевних страждань, характеру правопорушення, а також виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір суми, яка стягнута судом в рахунок відшкодування моральної шкоди кожному із позивачів до 5 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачі не надали доказів понесення моральних страждань колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не ґрунтується на нормах матеріального права, адже сам по собі факт пошкодження автомобіля як майна позивачів, отримання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП свідчить про факт спричинення моральної шкоди (пункт 1, 3) ч.2 ст.23 ЦК України).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 36 Постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» надав розяснення про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.

Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. У зв'язку із зменшенням суми моральної шкоди згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України підлягає зменшенню і сума відшкодованого на користь держави судового збору з 551,20 грн. до 275,60 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2017 року в частині відшкодування моральної шкоди змінити, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди на користь ОСОБА_2 з 30 000 грн. до 5 000 грн., на користь ОСОБА_3 29 528 грн. до 5 000 грн.

Зменшити розмір судового збору стягнутого з ОСОБА_1 у дохід держави з 551,20 грн. до 275, 60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Судді :