Справа № 159/985/17
Провадження № 2/159/510/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

з участю: представника позивача - адвоката Клімука С.А.,

представника відповідача - ОСОБА_2 _ ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залу суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення часток у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, просить визначити його частку у спільній сумісній власності сторін на АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що спірна квартира надана виконкомом Ковельської міськради Волинської обл. за ордером № 91 серії А йому і його сім»ї у складі 4 - х осіб. 22.12.99 р. за розпорядженням органу приватизації виконкому Ковельської міськради Волинської обл. № 4 948 (далі - розпорядження) спірна квартира передана у приватну спільну сумісну власність сторонам у справі. Згідно з розпорядженням було оформлено свідоцтво про право власності на житло. Відповідно з довідкою про склад сім»ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщеннями, поверхового плану спірної квартири, заг. пл. останньої складає 66, 1 кв. м., жила - 39, 0 кв. м.. Його з відповідачем ОСОБА_4 син - відповідач ОСОБА_2 - був одружений і проживав у своєї дружини, а після розлучення став проживати у спірній квартирі як спільній. На даний час відповідач ОСОБА_2 утримує у себе всі документи на спірну квартиру. Покликаючись на ч. 1 ст. 368 ЦК України, судову практику, зазначає, що його та відповідачів частки у спірній квартирі, що є рівними і складають по 1/3 - кожному, не визначені. Покликаючись на ч. 2 ст. 370 ЦК України, зазначає, що має намір відчудження належної йому частки у спільній сумісній власності на спірну квартиру, для чого необхідно визначити його частку у ній. Покликаючись на ч. 2 ст. 16 ЦК України, ст. 13 Ковенції про захист прав і основоположних свобод, просить позов задовольнити та визначити його частку у спільній сумісній власності на спірну квартиру як 1/3.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат - позов підтримав повністю, обґрунтувавши його вищенаведеними доводами. Просить позов задовольнити. Суду додатково пояснив, що позивач має намір у подальшому відчуджити належну йому частку житла. Факт набуття позивачем у власність спірної квартири стверджується правовстановлюючими документами на спірну квартиру, зокрема, свідоцтвом про право власності на житло. Спірна квартира приватизована у 1999 р. і мала бути зареєстрованою у БТІ. У свідоцтві про право власності на спірну квартиру зазначено трьох співвласників. У Єдиному держреєстрі спірна квартира не зареєстрована. Сторони є співвласниками спірної квартири.

Позивач у судове засідання не з»явився, хоча належно оповіщений. Попередньо подав до суду заяву з проханням справу розглядати у його відсутності, зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з»явилась, хоча належно оповіщена. Попередньо подала до суду заяву з проханням справу розглядати у її відсутності, зазначивши, що позов визнає у повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_2 та його представник - у судовому засіданні позову, кожен зокрема, не визнали. Відповідач ОСОБА_2 22.06.17 р. суду пояснив, що документи, про які він надавати пояснення не бажає, знаходяться у надійному місці, і він, відповідно до ст. 12 ЦК України, має право розпоряджатись ними на власний розсуд і за ст. 63 Конституції України не надавати інформації, що може бути йому не корисною. Позивач закладав до нього позов про витребовування у нього правовстановлюючих документів на спірну квартиру, у задоволенні якого було відмовлено. Чи є сторони у справі співвласниками спірної квартири, не пригадує. У спірній квартирі він проживає. Інформації про те, щодо якого саме житла було ним використано право на приватизацію державного житлового фонду, про що мається відмітка у його паспорті, надавати суду не бажає.

14.07.17 р. до суду надійшли письмові додаткові пояснення відповідача ОСОБА_2, який, покликаючись на розд. V Порядку ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом МЮ України від 28.01.03 р. № 7/5, зазначає, що згідно з інформаційною довідкою від 27.06.17 р. № 900 659 652 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об»єктів нерухомого майна щодо об»єктів нерухомого майна інформація про спірну квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня. Тому у позивача відсутні права: розпорядження спірною квартирою, вимоги, заявленої у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 суду пояснив, що позивач у судовому порядку намагався витребувати у його довірителя свідоцтво про право власності на спірну квартиру, і у позові було відмовлено. Позивач не надав належних та допустимих доказі на підтвердження своїх вимог. Право власності позивача на спірну квартиру має бути доведене свідоцтвом про право власності. Передача комунального майна у власність фізичної особи є правочином, факт якого має бути доведений відповідним документом. Право власності на нерухоме майно має бути зареєстрованим у встановленому законом порядку. У нього виникає сумнів у існуванні правовстановлюючого документа на спірну квартиру, а його довіритель не має наміру подавати спільну із сторонами у справі заяву про отримання дублікату правовстановлюючого документа на спірну квартиру. Вважає позов передчасним. Вважає, що позивач не довів існування правовстановлюючого документа на спірну квартиру. Зазначає, що рішення Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 27.03.13 р. у справі № 159/1 208/13 - ц є преюдиційним для розглядуваної справи та свідчить про відсутність у позивача права вимоги. Свідоцтво про право власності на житло, що надане КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», не вважає правовстановлюючим документом, так як БТІ відомостей у нині діючий державний реєстр прав про це свідоцтво, спірну квартиру - не внесено. Тому вважає, що приватизація спірної квартири завершеною не була. Викликає сумнів дієздатність позивача. Просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Попередньо відповідачем ОСОБА_2 також було подано до суду письмове заперечення проти позову, обґрунтоване, з покликанням на ч. ч. 1, 4 ст. 60, ч. ч. 1, 3 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України, тим, що позивач не довів належними і допустимими доказами наявність у нього права спільної сумісної власності на спірну квартиру, що виключає його право вимоги за позовом. Правовстановлюючим документом на спірну квартиру, приватизовану у 1999 р. є видане органом приватизації свідоцтво про право власності на житло встановленої форми згідно з додатком 10 до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України від 05.08.94 р. № 72, що був чинним до 16.12.09 р.. Покликаючись на ч. 4 ст. 334 ЦК України, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зазначає, що позивач має надати саме таке свідоцтво на підтвердження наявності у нього права власності на спірну квартиру (її частку), доказ реєстрації такого права. Покликаючись на ч. 1 ст. 58 ЖК УРСР, абз 3 п. 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов в надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою РМ УРСР і Української республіканської ради профспілок, від 11.12.84 р. № 470, зазначає, що наданий позивачем ордер був дійсним протягом 30 дн. до 23.02.81 р. і надавав лише право на вселення у квартиру державного житлового фонду. А оскільки позивач не довів свого права на звершення до суду з розглядуваним позовом, вважає позов безпідставним та просить у його задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача - адвоката, відповідача ОСОБА_2 та його представника, дослідивши письмові докази, що зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до повного задоволення.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як слідує з положень ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як слідує з оглянутого судом у судовому засіданні свідоцтва про право власності на житло від 22.12.99 р., виданого відділом житлово - комунального господарства, ним посвідчено, що спірна квартира, дійсно, належить позивачеві та відповідачам у справі праві приватної, спільної власності. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 22.12.99 р. № 4 948 і спірна квартира зареєстрована на підставі вказаного вище свідоцтва у реєстровій книзі за № 13 353 21.01.2 000 р.. Спірна квартира приватизована сторонами у справі у спільну сумісну власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду.

Вказаним вище свідоцтвом стверджується та обставина, що, зокрема, позивач є одним із співвласників спірної квартири.

Надані позивачем суду докази приватизації сторонами у справі спірної квартири у спільну сумісну власність без визначення часток, такі як копії: заяви органу приватизації від 22.12.99 р., довідка про склад сім»ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення від 17.12.99 р., що видана РЖКП № 2 (м. Ковель Волинської області); розпорядження органу приватизації №; 4 948 від 22.12.99 р., повністю співвідносяться з дослідженим судом свідоцтвом про право власності на житло та підтверджують як доводи позивача, наведені у позовній заяві, так і у поясненні його представника - адвоката.

Тому суд відкидає доводи відповідача ОСОБА_2 та його представника про те, що позивачеві не належить право вимоги за розглядуваним позовом; що позивач не довів суду належними і допустимими доказами те, що він є співвласником спірної квартири, що приватизована без визначення часток.

Відповідно до змісту ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній за станом на 22.12.99 р., приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в т. ч. тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Передача квартир у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру. Це право засвідчується ліцензією, що видається в порядку, який встановлюється КМ України.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в т. ч. тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири.

Оскільки зазначеним законом не визначено умов, за яких один із членів сім'ї буде мати більшу або меншу частку в приватизованому житлі, то частка кожного є рівною.

Оскільки, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, спірна квартира приватизована на трьох осіб - сторін у справі, то частка кожної з них та позивача - зокрема -складатиме 1/3.

Відповідно до наведеної вище норми Закону, передача квартир у власність громадян відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Оскільки свідоцтво про право власності на житло зареєстровано органом приватизації у БТІ 21.01.2 000 р. за № 13 353, підстав вважати, що спірна квартира є не приватизовано, не зареєстрованою установленому законом порядку, та позивач не є її співвласником, суд не має.

Згідно зі змістом ст. 86 ЦК України в ред. 1963 р.), право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Такимч чином, у позивача з 21.01.2 000 р. виникло право спільної сумісної власності на спірну квартиру спільно з відповідачами у справі, відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", що було оформлено згідно з чинним на той час законодавством та ніким не оспорене.

Посилання відповідача ОСОБА_2 та його представника на ту обставину, що у нині діючих держреєстрах прав власності на нерухоме майно спірна квартира не значиться, не спростовує доводів позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем сплачено 640 грн. судового збору та 325 грн. судових витрат, що складають суму 965 грн., що підлягає стягненню на його користь з відповідачів в рівних частках - по 482 грн. 50 коп. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 213 - 218, 88 ЦПК України, ст. ст. 11, 16, 316, 317, 319, 328, 334, 355, 202, 203, ч. 1 ст. 368 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 86 ЦК України (в ред. 1963 р.), суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити повністю.

Визначити, що частка ОСОБА_2 у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_2, що має загальну площу 66, 1 кв. м., житлову площу 39. 0 кв. м., складає 1/3 (одну третю).

Стягнути з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 по 482 (чотириста вісімдесят дві) грн. 50 коп. судових витрат з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської обл. через Ковельський міськрайсуд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:І. М. Логвинюк