АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Волошиної В.М.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, який діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_1, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою ,

в с т а н о в и л а :

у березні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_1, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, у якому просили встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: виділити в користування позивачам житлову кімнату площею 17,5 кв. м, а відповідачам - кімнати площею 22,7 кв.м, позначені на плані 3 та 4, місця загального користування: кухню, ванну кімнату, туалет, вбудовану шафу та коридор залишити у спільному користуванні посилаючись на те, що між співвласниками квартири виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування та утримання квартири і у добровільному порядку встановити порядок користування квартирою неможливо.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.06.2017 року позов задоволено. Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кімнату площею 17,5 кв.м., ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - кімнати площею 10,5 кв.м. та 12,2 кв.м. Місця загального користування залишено у спільному користуванні.

Справа № 754/3521/17 Апеляційне провадження № 22-ц-796/8693/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Додатковим рішенням суду від 28.07.2017 року вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме суд не взяв до уваги, що позивач виїхала з квартири ще у 2014 році, проте частину своїх речей залишила у кімнаті площею 12,2 кв.м. Між співвласниками фактично склався такий порядок користування квартирою та саме позивачі обрали для користування кімнату площею 12,2 кв.м. Відповідач за власний кошт зробив ремонт у кімнаті площею 17,5 кв.м. Судом не враховано, що кімната, яка виділена позивачам має балкон, не врахував інтереси неповнолітньої дитини та не залучив до участі у справі Службу у справах дітей.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Колегією суддів відхилено клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, оскільки судова повістка останньою отримана 17.08.2017 року, а тому апелянт мала достатньо часу для вирішення питання про укладення угоди з фахівцем у галузі права для надання правової допомоги. На інші поважні причини неявки до суду заявниця у клопотанні не посилається.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є колишньою дружиною ОСОБА_6, а також матір`ю позивача ОСОБА_4 та відповідачки ОСОБА_1

Спірним жилим приміщенням є трикімнатна квартира АДРЕСА_1, що належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності (по 1/4 частині кожному) на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Квартира складається з трьох ізольованих кімнат, площею 17, 5 кв.м., 12, 2 кв.м. та 10, 2 кв.м., загальною жилою площею 40, 2 кв.м., загальною площею 65, 9 кв.м.

У квартирі зареєстровані сторони по справі, які є співвласниками та неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Позивачі на даний час у спірній квартирі не проживають.

Доля кожного із співвласників у житловій площі становить 10, 05 кв.м. (40, 2 кв.м. : 4).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що площа кімнати, яку просять виділити позивачі їм у користування менша від їх долі у праві спільної власності, проте це не призведе до погіршення їх прав, оскільки частки у праві власності при визначенні порядку користування не змінюються.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

За положеннями частин 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно технічного паспорта, спірна квартира має житлову площу 40,2 кв. м, загальну площу - 63,5 кв. м, та складається з 3-х ізольованих кімнат: площею 17,5 кв. м з балконом, кімнати площею 12, 62 кв. м та кімнати площею 10,5 кв. м.

Квартира є трикімнатною та встановити порядок користування квартирою з наданням у користування чотирьом співвласникам окремих кімнат технічно не можливо.

Встановлення ж порядку користування квартирою передбачає вимогу про надання у користування певної кімнати для користування.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно встановив обставини справи на основі об'єктивної оцінки доказів, наданих сторонами та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо можливості надання у користування позивачам кімнати площею 17,5 кв.м.

На підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що між сторонами склався певний порядок користування квартирою доказів не надано. Також до суду першої інстанції не було надано доказів проведення відповідачем ремонту у кімнаті, виділеній у користування позивачам та доказів про те, що такий ремонт проводився за згодою всіх співвласників квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд мав залучити до участі у справі службу у справах дітей не ґрунтуються на вимогах закону. До того ж судом враховано право неповнолітніх на користування квартирою. Проте неповнолітні діти не є співвласниками квартири та їх право користування квартирою є похідним від права користування квартирою їх батьків ( співвласників).

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або у дослідженні яких неправомірно було відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Керуючись вимогами зазначеної норми колегією суддів відхилено клопотання ОСОБА_1 про дослідження нових доказів, оскільки не встановлено поважних причин неподання таких доказів до суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді