Справа № 539/518/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Даценка В. М.

при секретарі Ануфрієвій Н.М.,

з участю: представника позивачів ОСОБА_1,

позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до територіальної громади Ісковецької сільської ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем понад п'ять років до часу відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до територіальної громади Ісковецької сільської ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем понад п'ять років до часу відкриття спадщини.

У позові вказали, що вони перебувають у шлюбі з 23 вересня 1989 року.

З 1999 року позивачі стали проживати однією сімєю з ОСОБА_7, яка є двоюрідною бабусею ОСОБА_2, в належному останній домоволодінні по вул.Центральній (стара назва Леніна), 88 в с.Ісківці Лубенського району Полтавської області. Рішення про спільне проживання було ухвалено, оскільки позивачі не мали власного житла, а ОСОБА_7 була самотньою та потребувала допомоги по господарству.

За час проживання однією сімєю позивачі та ОСОБА_7 мали спільний бюджет, зароблені кошти та пенсію бабусі витрачали за спільною домовленістю на спільні потреби, сплатили борги подружжя ОСОБА_7, придбали нові газові лічильники та газовий котел, провели у домоволодіння воду, придбали новий телевізор, оформили прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті в 1998 році її чоловіка ОСОБА_8, відновили цоколь будинку та цілісність кута будинку, завели підсобне господарство, заготовляли сіно та обробляли город, спільно оплачували комунальні послуги.

Позивачі працювали в м.Києві вахтовим методом. ОСОБА_8 називала позивачів своїми родичами, мала намір скласти на їх користь заповіт.

Однак, 08 жовтня 2009 року ОСОБА_8 померла. Позивачі власним коштом провели поховання ОСОБА_7

Після смерті ОСОБА_8 позивачі продовжили проживати в домоволодінні померлої, утримують його та доглядають за ним.

ОСОБА_3 у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивовану необхідністю встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем.

ОСОБА_2 пропустив встановлений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини, а тому нотаріус рекомендувала звернутися до суду з заявою для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того, ОСОБА_2 не мав документів на підтвердження родинних відносин з ОСОБА_7

Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 05 травня 2015 року встановлено факт, що ОСОБА_2 є двоюрідним онуком спадкодавця ОСОБА_7 Вказана обставина відносить ОСОБА_2 до спадкоємців пятої черги.

В с.Ісківці Лубенського району проживають й інші спадкоємці пятої черги після ОСОБА_7, які натомість, не вчинили жодних дій для прийняття спадщини після померлої, не брали участь в її похованні чи по догляду за її майном.

Зважаючи на проживання з ОСОБА_7 однією сімєю з 1999 року, позивачі вважають себе спадкоємцями четвертої черги за законом.

При цьому, позивачі вважають, що ОСОБА_3 вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки вчасно звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, а ОСОБА_2 вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем, хоча й був зареєстрований за іншою адресою.

Позивачі прохають суд встановити, що вони постійно проживали по вул.Центральній (стара назва - Леніна), 88 в с.Ісківці Лубенського району Полтавської області однією сімєю разом з ОСОБА_7 понад пять років до моменту смерті останньої 08 жовтня 2009 року.

Позивачі та їх представник адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали.

Відповідач Ісковецька сільська рада Лубенського району Полтавської області надіслала заяву, в якій справу прохає розглянути без участі свого представника, заперечень проти позову не надала.

Представники відповідача ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечили та зазначив, що фактично ОСОБА_2 вступив у спадщину після смерті ОСОБА_7, про що свідчать видані йому свідоцтва про право власності в порядку спадкування на земельні ділянки. Таким чином, факт, який бажає встановити позивач не має для нього юридичного значення. При цьому заперечив факт спільного проживання однією сімєю позивачів та померлої ОСОБА_7 Зокрема, у справі № 539/154/16-ц мається заява ОСОБА_3, згідно якої вона та її чоловік ОСОБА_2 з 2004 року постійно проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, а до своїх батьків у Лубенський район приїжджали 1-2 рази на рік. В ухвалі суду від 11.11.2016 року вказано, що ОСОБА_3 надала довідку, згідно якої з січня 2007 року вони проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2 в орендованій квартирі АДРЕСА_1. Крім того, станом на 19.03.2008 року позивачі були зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_3 по вулю Леніна в с. Ісківці, Лубенського району, тоді як померла в будинку № 88 по цій же вулиці. Крім того, у справі № 539/2316/15-ц за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_7 заявник зазначив, що з померлою він проживав лише два роки. Крім того, померлій ОСОБА_7 в 2007 році було забезпечено соціальний супровід, як особі, яка не має родичів та потребує допомоги, що свідчить про те, що догляд за нею ніким не здійснювався. Вказані обставини спростовують доводи позивача щодо постійного проживання з померлою однією сімєю протягом 5 років до її смерті.

Третя особа нотаріус Другої Лубенської державної нотаріальної контори, направив до суду клопотання про розгляд справи без участі свого представника. Під час розгляду справи покладається на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 08.10.2009 року померла ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

ОСОБА_7 в порядку спадкування за законом після смерті 07 січня 1998 року її чоловіка ОСОБА_9, належала земельна частка (пай) розміром 4,24 умовних кадастрових гектари, належна останньому відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) с.ПЛ № 0157797, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10 березня 2004 року. Також ОСОБА_7 відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) с.ПЛ № 803715 належала земельна частка (пай) розміром 4,24 умовних кадастрових гектари. Крім того, ОСОБА_7 згідно свідоцтва про право власності САВ 652695 від 11.08.2007 року належав на праві приватної власності будинок з господарськими будівлями по вул.Леніна, 88 в с.Ісківці Лубенського району Полтавської області.

Також встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду від 05 травня 2015 року встановлено факт того, що позивач ОСОБА_2 є двоюрідним онуком спадкодавця ОСОБА_7, померлої 08.10.2009 року в с.Ісківці Лубенського району Полтавської області.

Таким чином, ОСОБА_2 є спадкоємцем пятої черги після смерті ОСОБА_7

Після смерті ОСОБА_7 заяву про прийняття спадщина подали ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Постановою нотаріуса від 08.12.2014 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва в звязку з відсутністю документів, на підставі яких можливо було б визначити ступінь спорідненості та чергу спадкування, після померлої ОСОБА_7

Натомість спадщину у вигляді вказаних земельних ділянок (паїв) прийняв ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину НАО № 692421, НАО 692422 від 10.08.2015 року. Право власності на будинок позивач не оформив через тимчасову відсутність необхідних коштів.

Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Позивачі зазначають, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 як спадкоємець пятої черги, однак фактично відповідно до ст.1264 ЦК України вони є спадкоємцями четвертої черги, оскільки проживали з померлою однією сімєю протягом 5 років до дня її смерті. Таким чином прохають суд встановити такий факт, що виключатиме в наступному виникнення потенційного спору з ОСОБА_4 щодо спадщини після смерті ОСОБА_7

Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до п.21 Пленуму ВС України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Відповідно до п.5.1. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

Отже, предметом доказування у цій справі є факт спільного проживання позивачів та померлої в період часу з 08.10.2004 року по 08.10.2009 року, повязаність їх спільним побутом, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п., наявність взаємних прав та обов'язків. При цьому, необхідно встановити соціально-змістовні та психологічно-емоційні аспекти міжособистісних взаємовідносин позивачів та ОСОБА_7

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно свідоцтва про одруження перебувають у шлюбі з 23.09.1989 року. /а.с.15/

Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача, свідки повідомили наступне.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що є дочкою позивачів. Вказала, що протягом останніх років життя ОСОБА_7 позивачі надавали їй допомогу по господарству: садили городину, доглядали курей та кіз. Крім того, батьки зробили ОСОБА_7 ремонт кута її будинку, а також деякі ремонті роботи в будинку. Купили їй телевізор та котел. Батьки та ОСОБА_7 перебували в гарних відносинах. При цьому зазначила, що батьки працювали у м.Києві вахтовим методом, а коли поверталися в с.Ісківці, то інколи залишалися ночувати у ОСОБА_7 В той період, коли її батьки виїжджали до м.Києва, ОСОБА_7 інколи ночувала в батьків ОСОБА_3 вказала, що інші родичі не надавали допомогу ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що є матірю ОСОБА_3 вказала, що знає ОСОБА_7 протягом 70 років. Останні кілька років життя ОСОБА_7 проживала у неї та з позивачами в своєму будинку. Вказала, що давала їй трохи грошей, але більшу частину матеріальної допомоги надавали позивачі. Також позивачі надавали їй допомогу при оформленні документів, а також допомагали по господарству. Зазначила, що коли позивачі поверталися з м.Києва в с.Ісківці, то залишалися ночувати у ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_12 суду повідомила, що жила по сусідству з ОСОБА_7 в будинку її матері. Вказала, що позивачі допомагали останній робити ремонт в будинку, купляли їй побутову техніку, допомагали по господарству. Ніхто інший їй не допомагав. При цьому вказала, що в м.Києві позивачі не жили, а жили лише в ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 Зазначила, що позивачі допомагали ОСОБА_7 по господарству, оформляли їй документи. Свого житла не мали, а тому жили у ОСОБА_7 та у ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що була сусідкою ОСОБА_7 Повідомила, що в період з 2004 по 2009 рік вона проживала в м.Київ, однак приїжджала раз на три тижні в с.Ісківці. Вказала, що позивачі допомагали ОСОБА_7 по господарству. Робили ремонт будинку, оформляли їй документи. Переїхали до ОСОБА_7 у 1998 році, після чого постійно з нею проживали.

Натомість допитані в судовому засіданні за клопотанням відповідача, свідки повідомили наступне.

Свідок ОСОБА_15 вказав, що є чоловіком сестри ОСОБА_2 Пояснив, що позивачі з ОСОБА_7 ні протягом 2004-2009 років, ні в інший час разом не проживали, спільного господарства не вели, оскільки як такого господарства у померлої не було. Їхні діти з народження проживали з бабою. В 2005-2006 році позивачі знімали будинок в с.Ісківці, в інший час жили у матері ОСОБА_3 В 2006 році ОСОБА_2 поїхав в м.Київ на заробітки, а в 2007 році в м.Київ виїхала і ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що був сусідом ОСОБА_7 Вказав, що протягом 2004-2009 років вона проживала сама. Позивачі з нею не проживали, а проживали в іншому будинку. ОСОБА_7 мала маленьке господарство, яке вела самостійно. ОСОБА_3 здійснила ремонт частини будинку ОСОБА_7 вже після її смерті. До ОСОБА_7 періодично приходив соціальний працівник.

Свідок ОСОБА_17 суду повідомив, що був сусідом ОСОБА_7, жив в 50 м від неї. ОСОБА_7 мала маленьке господарство, яке доглядала сама. Позивачі з нею не проживали, однак періодично надавали допомогу, зокрема допомагали робити ремонт в будинку. До неї періодично приходив соціальний працівник.

Свідок ОСОБА_18 суду повідомила, що є матірю позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_6 Вказала, що позивачі не жили з ОСОБА_7 Приблизно в 2006 році позивачі виїхали на заробітки до м.Києва. Їх діти протягом 1999-2013 років проживали з нею, а з батьками не жили. Пояснила, що ОСОБА_3 допомагала ОСОБА_7 робити ремонт в будинку, крім того здійснила її поховання.

Свідок ОСОБА_19 суду повідомила, що була сусідкою ОСОБА_7 Вказала, що в період часу з 2004 року по 2009 рік позивачі не проживали з ОСОБА_7 Остання була здоровою працездатною жінкою та вела господарство самостійно. Позивачі інколи допомагали їй по господарству, однак таку ж допомогу їй надавали і інші сусіди, зокрема ОСОБА_19 В 2006-2008 роках позивачі проживали в м.Києві та інколи приїжджали до с.Ісківці, при цьому залишалися в будинку батьків, а не у ОСОБА_7 Ремонт в її будинку був проведений після її смерті.

Таким чином, допитані судом свідки дають суперечливі за своїм змістом покази стосовно місця проживання позивачів, й інших обставин, на які посилаються сторони, що не дає можливість суду дійти висновку відносно того, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 дійсно проживали з ОСОБА_7 однією сімєю.

При цьому покази свідків позивачів переважно зводяться до того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надавали ОСОБА_7 періодичну допомогу по господарству, купляли майно в будинок, допомагали з оформленням документів. Однак, суть сімейних відносин окрім наведеного визначається наявністю соціально-змістовних та психологічно-емоційних аспектів міжособистісних взаємовідносин. Проте, жоден з свідків позивачів не вказував на наявність таких у відносинах між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_7

Крім того, згідно довідки Ісковецької сільської ради від 05.12.2014 року останнім місцем проживання ОСОБА_7 був будинок по вул.Леніна, 88 в с.Ісківці Лубенського району Полтавської області. На час смерті ОСОБА_7 за вказаною адресою з нею ніхто не був зареєстрований.

Згідно довідок Ісковецької сільської ради Лубенського району позивач ОСОБА_2 з 04.09.2007 року по 17.10.2012 року, а позивач ОСОБА_3 з 25.09.2007 року по 18.09.2012 року, були зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_4.

Таким чином, з 04.09.2007 року і по день смерті ОСОБА_7, 08.10.2009 року, позивачі та померла були зареєстровані за різними адресами.

Також судом досліджено матеріали справи № 539/154/16-ц. В своїй заяві про перегляд заочного рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.04.2016 року ОСОБА_3 вказує, що ОСОБА_2 з 2004 року, а вона з 2007 року постійно проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2, а до своїх батьків (за адресою своєї реєстрації в Лубенському районі) приїжджають один чи два рази на рік. Відповідні пояснення також вказані в ухвалі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.11.2016 року

Такими поясненнями ОСОБА_3 підтверджує те, що з 2007 року і по день смерті ОСОБА_7, 08.10.2009 року, позивачі не проживали з померлою.

Крім того, судом встановлено, що в період часу з 20.03.2007 року по 29.09.2007 року ОСОБА_7 перебувала на обслуговуванні в Територіальному центрі соціального обслуговування, як особа, яка не має близьких працездатних родичів в даному населеному пункті, які зобовязані утримувати її та такої, що потребує стороннього догляду.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача на довідку Лубенського обєднаного управління ПФ України Полтавської області від 21.04.2017 року № 1658/11-17, відповідно до якої пенсія померлої ОСОБА_7 членам її сімї не виплачувалася, а отже позивачі не є членами сімї померлої. Так, норма ст.52 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає перерахування пенсії членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті. Зміст термінів «член сімї», який передбачений вказаною нормою та нормою ст.1264 ЦК України є відмінним. Крім того, ч.3 вказаної статті передбачає наслідки не звернення членів сімї з відповідною заявою, а саме - процедуру віднесення таких коштів до спадкової маси.

Отже, судом встановлено, що допитані судом свідки з боку позивача та з боку відповідачів дають суперечливі за своїм змістом покази стосовно місця проживання позивачів, й інших обставин, на які посилаються сторони. Надані суду документи, якими позивачі обґрунтовували свої посилання на ведення спільного побуту з померлою ОСОБА_7, не свідчать однозначно про те, що вказані особи проживали разом та вели спільне господарство, при цьому відповідачем надані докази, які спростовують факт постійного спільного проживання позивачів та ОСОБА_7 останні 5 років її життя. Крім того, позивачами не доведено наявність між ними та ОСОБА_7 взаємних немайнових прав та обовязків, притаманних сімї.

Таким чином, при вирішенні справи не знайшов свого підтвердження факт проживання позивачів разом із спадкодавцем однією сім'єю протягом п'яти років до смерті з ОСОБА_7, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Встановлено, що 20.10.2016 року між відповідачем та адвокатом ОСОБА_5 укладено договір на представництво інтересів у цивільній справі, відповідно до якої позивач перерахував 7 000 грн 00 коп., що підтверджується квитанцією.

Суд перевірив розрахунок вартості наданих правових послуг адвокатом ОСОБА_5 та погоджується з ним. При цьому оскільки згідно з квитанцією відповідачем оплачено 7 000 грн, тобто менше ніж зазначено в розрахунку, а відповідач не заперечує проти стягнення витрат саме в цій сумі, відшкодуванню підлягає 7 000 грн.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до територіальної громади Ісковецької сільської ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем понад п'ять років до часу відкриття спадщини.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в сумі по 3 500 гривень з кожного.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_20 В. М.