Провадження № 22-ц/773/1152/17 Категорія: 23 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар - Концевич Я.О.,

з участю пр-ка позивача - ОСОБА_1,

пр-ка відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стир Агро-М» про розірвання договору оренди земельної ділянки за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що він є власником земельної ділянки площею 1,3623 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1 що розташована на території Боратинської сільської ради Луцького району, яку успадкував після смерті свого батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Зазначена земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_2 від 27.06.2008 року, яку останній на підставі договору оренди земельної ділянки без номера і без дати надав у строкове платне користування відповідачу для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком до 30 квітня 2019 року.

Договір оренди земельної ділянки з відповідачем укладався спадкодавцем, а умови договору не є вигідними для нього, як нинішнього власника земельної ділянки і він має намір самостійно використовувати земельну ділянку за її цільовим призначенням.

Крім того, сторонами під час укладання договору порушено істотні умови договору оренди землі, а саме: порушено передбачений законодавством мінімальний строк дії договору (не менше 7 років); не чітко визначений об'єкт оренди, так як не зазначене місце розташування земельної ділянки, а лише посилання на територію Боратинської сільської ради, до якої віднесено декілька населених пунктів Луцького району; не визначено розміру орендної плати у грошовій формі та обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексації, орендар порушує передбачений у договорі строк внесення орендної плати. Також встановлена відповідачем орендна плата є значно меншою, ніж орендна плата, встановлена іншими орендарями.

Ураховуючи наведене, просив розірвати спірний договір оренди земельної ділянки.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 18 липня 2017 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

Вважає, що судом допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Отже, договір оренди землі може бути розірваний за умови систематичної несплати орендної плати (два та більше випадків).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Судом встановлено, що 19.08.2014 року між ОСОБА_4 (орендодавець) та ТОВ «Стир Агро-М» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,36 га, кадастровий номер НОМЕР_3 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком до 30.04.2019 року (а.с.43-45).

Актами від 19.08.2014 року визначено межі земельної ділянки в натурі та здійснено її приймання-передачу (а.с.46).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вбачається, що зазначений договір оренди землі зареєстрований у Державному реєстрі 21.12.2014 року (а.с.49).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року орендодавець ОСОБА_4 помер.

Власником спірної земельної ділянки згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом являється позивач (а.с.7).

Згідно ч.ч.1, 4 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Такі ж умови передбачені і в договорі оренди (п.п.37-39).

Строк дії договору до 30.04.2019 року (п.8).

Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (ст.24 Закону).

Пунктами 9-14 договору визначено порядок, розмір та строки внесення орендної плати.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача ствердила про наявність на рахунку коштів, які підлягають виплаті, як орендна плата і за якими позивач із відповідними належними йому документами, що підтверджують його право власності на дану земельну ділянку безпричинно не звертається, а тому зазначені кошти і не виплачені.

Жодних належних та допустимих доказів у спростування зазначених доводів представник позивача і сам позивач не надали як суду першої інстанції, так і апеляційному суду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наведені позивачем у позовній заяві підстави не можуть бути підставами для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Покликання позивача на ту обставину, що наявний у нього екземпляр договору не відповідає наданому відповідачем - відхиляється апеляційним судом, оскільки береться до уваги договір, який зареєстрований у Державному реєстрі. Крім того, орендодавець за свого життя з таких підстав договір оренди не оспорював.

Виходячи з наведеного, повно і об'єктивно дослідивши всі обставини справи та давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді