Справа № 750/6200/16-ц Провадження № 22-ц/795/1491/2017 Головуючий у I інстанції -Карапута Л. В. Доповідач - Мамонова О. Є.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.

за участі: відповідача ОСОБА_1 та адвоката Скуміна М.Г., представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики, -

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 серпня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики № 1 від 01.06.2016 в розмірі 57329,75 грн; вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заявник зазначає, що грошові кошти в розмірі 57329,75 грн від ОСОБА_4 він 01.06.2016 не отримував, а договір позики та розписку написав під насильством та обманом з боку директора ТОВ «Лакчер» ОСОБА_4, а пізніше її підлеглі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на розписці поставили підпис.

Заявник наголошує на тому, що про час та місце розгляду справи його ніхто не повідомляв і він був позбавлений можливості спростувати заявлені ОСОБА_4 вимоги, через що порушено його конституційні права на участь у судовому засіданні та на справедливий розгляд справи.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 серпня 2016 року без змін, посилаючись на його відповідність нормам матеріального і процесуального права.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його адвоката Скуміна М.Г., які підтримали апеляційну скаргу, представника позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_3, який наполягав на законності рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційної порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд першої інстанції, керуючись положеннями ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом по справі встановлено, що 01.06.2016 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір позики №1, відповідно до умов якого позивач надала відповідачу грошову позику в сумі 57 329,75 грн на власні потреби, а саме на купівлю електрообладнання, з кінцевим терміном повернення 02.06.2016.

Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою від 01.06.2016, яка містить підпис відповідача та двох свідків. Оригінали зазначених договору позики та розписки містяться у матеріалах справи (а.с. 40-42).

Відповідач у встановлений строк позику не повернув, тим самим порушивши умови надання позики.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Як визначено статтею 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд знаходить, що судом першої інстанції вірно застосовані норми ст.ст. 1046, 1047 ЦК України та ґрунтовно задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, оскільки відповідачем належним чином не спростовано факту неотримання ним грошових коштів за цим договором.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що він грошових коштів від ОСОБА_4 не отримував є голослівними, зважаючи на відсутність у справі належних доказів.

Крім того, за клопотанням відповідача у судовому засіданні апеляційної інстанції було допитано свідка ОСОБА_6, яка зазначена у розписці від 01.06.2016 як свідок у передачі коштів. Остання, при її допиті зазначила, що зміст розписки вона не читала, нею було підписано зворотній аркуш, на її думку, саме вказаної розписки. З приводу яких саме обставин вона була присутня у зазначений час при з'ясуванні стосунків між сторонами, вона обізнана не була, передачі коштів у її присутності між сторонами не було. Таким чином, апеляційний суд вважає, що підпис вказаної особи на розписці від 01.06.2016 має формальний характер і її пояснення не можуть бути розцінені судом в якості доказу безгрошовості договору позики, зважаючи на приписи ст. 1051 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Виходячи з презумпції достовірності правочину, апеляційний суд відхиляє доводи заявника про те, що договір позики та розписку останній написав під насильством та обманом з боку директора ТОВ «Лакчер» ОСОБА_4, оскільки вказані договір та розписка у встановленому законом порядку недійсними не визнані та є чинними, жодних доказів на підтвердження зазначеного та спростування договору позики і розписки ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду відповідачем не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений, не можуть бути підставою для скасування рішення суду зважаючи на приписи діючого цивільно-процесуального законодавства. Крім того, повістки про виклик до суду відповідача направлялись за адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 згідно наявних в матеріалах справи відомостей відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Чернігівській області. Вказана адреса зазначена відповідачем в поданих ним до суду документах, він сам у судовому засіданні апеляційного суду не заперечував, що проживає за вказаною адресою, причини неотримання судових повісток не пояснив.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення суду, а тому воно підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 31 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:Судді: