"04" вересня 2017 р. Справа № 2-1810/2010
УХВАЛА

Іменем України

04 вересня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді заяву представника відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 червня 2010 року в цивільній справі за позовом ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на нерухоме майно,

встановив:

30 червня 2017 року в цій справі ухвалено заочне рішення, яким позов ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» задоволено, з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» солідарно стягнуто суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 189 104 грн. 21 коп. та в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки одинадцять земельних ділянок, що розташовані в Київській області, Вишгородському районі, на території Димерської селищної ради ГО «СТ» Черемшина», з цільовим призначенням для ведення садівництва, площею 0,1200 га кожна.

В поданій заяві представника відповідача ОСОБА_3порушує питання про скасування згаданого рішення і необхідність призначення справи до судового розгляду, оскільки він не зміг взяти участь в розгляді справи з поважних причин через неотримання судових повісток.

Заяву обґрунтовано також тим, що кредитний договір укладений у доларах США, тобто в іноземній валюті, що суперечить ст. 192 ЦК України. Крім того банк в порушення ст. 35 Закону України «Про іпотеку» не вжив всіх заходів для звернення стягнення на предмет іпотеки в досудовому порядку, коли направлена останнім претензія-вимога про погашення заборгованості не вручена адресату у звязку із зазначенням не повної адреси місця проживання боржника.

Сторони в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялися в передбаченому законом порядку, що згідно ч. 1 ст. 231 ЦПК України розгляду заяви не перешкоджає.

Дослідивши матеріали справи та подану заяву, суд дійшов наступного.

Так, при подачі заяви про перегляд заочного рішення відповідач згідно вимог ст. 229 ЦПК України повинен послатися на докази, якими обґрунтовуються його заперечення проти вимог позивача.

Згідно вимог статей 10 і 60 ЦПК України обовязок подання доказів і доведення обставин, на які сторона посилається як на підтвердження своїх заперечень, покладається на відповідну сторону.

При цьому докази про ці обставини згідно вимог статей 58 і 59 ЦПК України мають бути належними і допустимими.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. (правова позиція Верховного суду України в постанові від 16 вересня 2015 року в справі №6-190цс-15).

Однак кредитний договір сторонами укладено 14 грудня 2007 року. Тобто на час його укладення Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

З поданих доказів та змісту заяви представника відповідача про перегляд заочного рішення суду не можна дійти висновку, що кредит в іноземній валюті згідно кредитного договору №014/9408/85/65790 від 14 грудня 2007 року надано неправомірно.

Крім того згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та опередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду встановленому законом порядку.

На виконання вказаних вимог Закону банк 08 травня 2009 року направив ОСОБА_3 на адресу фактичного місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 та на адресу реєстрації в м. Київ, вул. Л.Гавро, 9, гуртожиток, претензію-вимогу №09-14-01/618 про виконання грошового зобовязання та попередив про наслідки його невиконання.

Вказану претензію-вимогу ОСОБА_3 отримав особисто, про що на її звороті міститься відповідна відмітка.

Посилання представника ОСОБА_3 про те, що вимога-претензію повернулася без вручення у звязку з не зазначенням повної адреси місця реєстрації боржника, суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Як вбачається з кредитного та іпотечного договору та копії паспорту відповідача ОСОБА_3, останній зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, гуртожиток і саме на цю адресу банком направлялася досудова вимога про погашення заборгованості.

Така ж адреса вказана й в довіреності від 05 травня 2017 року якою ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_6 захищати його права та представляти інтереси.

Відтак банк вжив заходи передбачені ст. 35 Закону України «Про іпотеку» для вирішення питання в досудовому порядку та усунення порушення зобовязання боржника.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду встановленому законом порядку.

Таким чином доводи викладені відповідачем є безпідставними і на відповідних доказах не ґрунтуються, на правильність зясування обставин справи і суть спірних правовідносин та прийняте на їх основі рішення по справі не впливають.

Разом з тим докази, які б суд мав дослідити в судовому засіданні і це могло б призвести до ухвалення іншого рішення, відповідачем суду не подано.

За таких обставин у задоволенні поданої заяви слід відмовити за необґрунтованістю, оскільки підстав для перегляду заочного рішення не вбачається.

На підставі викладеного і керуючись ст. 231 ЦПК України,

ухвалив:

у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня постановлення цієї ухвали шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя