АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 677/158/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1700/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Пастощука М.М., Спірідонової Т.В.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю відповідача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання квартири об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 11 серпня 2017 року,

встановила:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання квартири об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_3 зазначила, що з 7 липня 1997 року до 5 серпня 2004 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час якого сторони на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 1997 року придбали квартиру АДРЕСА_1. Квартира була набута ними за спільні кошти та зареєстрована на ім'я ОСОБА_1, а на теперішній час останній не визнає права позивача на це житло.

За таких обставин ОСОБА_3 просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 11 серпня 2017 року позов задоволено та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 набули квартиру за час шлюбу, внаслідок чого вона належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач ОСОБА_3, яка в установленому порядку оповіщена про час і місце судового засідання, до суду не з'явилася.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що з 7 липня 1997 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_14.

5 серпня 2004 року Відділ реєстрації актів цивільного стану Красилівського районного управління юстиції Хмельницької області зареєстрував розірвання шлюбу між сторонами (актовий запис № 89).

За договором купівлі-продажу від 28 листопада 1997 року, укладеним між ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, з однієї сторони, та ОСОБА_1, з другої сторони, посвідченим державним нотаріусом Красилівської державної нотаріальної контори Хмельницької області Шлейник М.С., відповідач придбав квартиру АДРЕСА_1.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Частиною 1 статті 24 КпШС України (був чинним на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КпШС і ст. 16 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-ХІІ «Про власність» (далі - Закон № 697-ХІІ) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Аналогічні положення містяться у чинній ст. 60 СК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуто; 3) мета придбання майна, яке дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 25 листопада 2015 року (справа № 6-2333цс15), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права.

Стаття 60 СК України (стаття 22 КпШС України) презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності, якщо належними та допустимими доказами не буде доведено, що це майно набуте одним із подружжя за особисті кошти.

Саме до цього зводиться правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 12 грудня 2012 року (справа № 148цс12).

З матеріалів справи вбачається, що на час придбання ОСОБА_1 квартири сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, проживали разом і вели спільне господарство. Квартира придбавалася ними для сім'ї. ОСОБА_1 і ОСОБА_3 разом із дитиною вселилися у квартиру та проживали у ній.

Надані ОСОБА_1 докази, зокрема: статутні документи Приватного малого підприємства «Кравчук і компанія» (а.с. 65-70); договір позики № 2 від 14 листопада 1997 року (а.с. 134), за умовами якого ОСОБА_1 позичив у власного Приватного малого підприємства «Кравчук і компанія» 6 000 грн; платіжна відомість від 20 червня 1997 року (а.с 133) про одержання ОСОБА_1 в касі підприємства 5 000 грн, - достовірно не вказують на те, що кошти, витрачені відповідачем на придбання квартири, належали йому особисто.

До того ж, як було передбачено ч. 2 ст. 23 КпШС України, при укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Отже спірна квартира набута ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за спільні кошти.

У зв'язку з цим, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що квартира є об'єктом права спільної сумісної власності сторін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням вимог закону, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції не послався на норми КпШС і Закону № 697-ХІІ, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, разом із тим, це не вплинуло на правильність рішення суду, тому в силу ч. 2 ст. 308 ЦПК України воно не може бути скасоване.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 11 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ О.І. Ярмолюк

Судді: /підпис/ М.М. Пастощук

/підпис/ Т.В. Спірідонова

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Боголюбова Л.М.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 48