РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року м. Кремінна

Справа № 414/1687/17

Провадження № 2-о/414/209/2017

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Безкровного І.Г.,

за участю секретаря Нагорянської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Антрацитівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про встановлення факту смерті,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті своєї матері ОСОБА_2 у м. Лутугине Луганської області, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування своєї заяви вона зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла її матір ОСОБА_2 Заявниця з метою отримання відповідного свідоцтва про смерть звернулася до Антрацитівського міскрайонного відділу актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, але отримала відмову у реєстрації смерті своєї матері, оскільки нею було надано медичні документи, оформлені закладами, розташованими на тимчасово окупованій території України, що ставить під сумнів їх легітимність. Встановлення даного факту їй потрібно для оформлення спадщини та отримання допомоги на поховання. Посилаючись на вищевказане, заявниця просить встановити факт смерті її матері ОСОБА_2 у м. Лутугине Луганської області ІНФОРМАЦІЯ_9 року.

Заявниця в судове засідання не з'явилася, в наданій заяві просила суд розглядати справу за її відсутності.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, начальник Антрацитівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області Авчіннікова О.В. надала суду письмову заяву, в якій вказала, що проти заяви не заперечує та просить розглянути справу за відсутності представника заінтересованої особи.

Суд, об'єктивно та всебічно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази як окремо, так і в їх сукупності, приходить до наступного.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно ч. 1 ст. 2571 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Так, законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 та інших актів законодавства. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1064 від 22.08.2007.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п. 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставою для державної реєстрації смерті є:

- лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України № 545 від 08.08.2006, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (лікарське свідоцтво про смерть);

- фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від № 545 08.08.2006, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (фельдшерська довідка про смерть);

- лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

- рішення суду про оголошення особи померлою;

- рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;

-повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;

- повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Згідно з наказом Міністерства юстиції України № 1847/5 від 05.11.2014 «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» було тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської області (Антрацитівського, Краснодонського, Лутугинського, Перевальського, Слов'яносербського, Свердловського, Станично-Луганського районів, міст Алчевськ, Антрацит, Брянка, Кіровськ, Красний Луч, Краснодон, Луганськ, Первомайськ, Ровеньки, Свердловськ, Стаханов). Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території.

Відповідно до п.п. 13, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають відповідні органи, а є лише підставою для їх одержання.

Судом встановлено, що згідно з копією паспорта громадянки України ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 року у м. Петриков Гомельської області Республіки Білорусь та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Заявниця ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 року у м. Петриков Гомельської області Республіки Білорусь, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (наразі перебуває на обліку як внутрішньопереміщена особа за адресою: АДРЕСА_3), є донькою ОСОБА_2 і 06 жовтня 1979 року уклала шлюб з ОСОБА_5, після реєстрації шлюбу взяла собі прізвище чоловіка «ОСОБА_1». Зазначені обставини підтверджуються паспортом заявниці, довідкою про взяття на облік як внутрішньопереміщеної особи від 10.12.2014, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 5-6, 8, 9, 16).

Заявниця звернулася до Антрацитівського міськрайонного відділу актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області із заявою про реєстрацію смерті своєї матері ОСОБА_2 на території України, проте листом за № 210/17.3-63 від 26.07.2017 їй було відмовлено у державній реєстрації смерті матері з тих підстав, що ОСОБА_1 пред'явлено документи, оформлені закладами, розташованими на території, непідконтрольній законній українській владі (а.с. 18).

Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово, на три роки з дня набрання цим Законом чинності, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України (окремі райони Донецької та Луганської областей).

Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» № 252-VIII від 17.03.2015, до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року.

Таким чином, м. Лутугине Луганської області розташоване на тимчасово окупованій території Луганської області.

Заявницею ОСОБА_1 надано суду медичне свідоцтво про смерть та довідку про причину смерті № 110 від 30.06.2017 виданих «Державною установою «Лутугинська центральна районна багатопрофільна лікарня» так званої «Луганської Народної Республіки», а також свідоцтво про смерть, видане 04 липня 2017 року «Відділом запису актів цивільного стану Лутугинського районного управління юстиції Міністерства юстиції» так званої «Луганської Народної Республіки», згідно з якими громадянка України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, померла ІНФОРМАЦІЯ_9 року у м. Лутугине Луганської області, причина смерті: церебральний атеросклероз на фоні гіпертонічної хвороби (а.с. 10, 11). Також заявницею надано суду фотознімки з місця захоронення та свідоцтво про захоронення ОСОБА_2 № 121 від ІНФОРМАЦІЯ_6, також виданого на тимчасово окупованій території України (а.с. 12-14, 15).

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до наведеного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території є обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

Неможливість отримати у місті Лутугине Луганської області необхідні документи для реєстрації факту смерті заявниці виникла внаслідок розташування цього населеного пункту на тимчасово окупованій території України та проведення у зв'язку з цим на зазначеній території антитерористичної операції.

Факт, який просить встановити заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки необхідний для оформлення спадщини та отримання допомоги на поховання після смерті її матері.

За таких обставин, суд вважає за необхідне встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки м. Петриков Гомельської області Республіки Білорусь, яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9 року у м. Лутугине Луганської області, причина смерті: церебральний атеросклероз на фоні гіпертонічної хвороби.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 11, 58-60, 212-215, 234, 235, 256, 2571, 259, 367 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Антрацитівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про встановлення факту смерті - задовольнити повністю.

Встановити факт того, що громадянка України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м. Петриков Гомельської області Республіки Білорусь, яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_9 року у м. Лутугине Луганської області, причина смерті: церебральний атеросклероз на фоні гіпертонічної хвороби.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Кремінський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.Г. Безкровний