УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

МаляренкаА.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням уточнень остаточно просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 76 105 грн 62 коп., із яких: 28 127 грн 14 коп. - прострочена заборгованість за процентами; 15 783 грн 75 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 32 194 грн 73 коп. - пеня за несвоєчасне погашення процентів.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 квітня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 1642008/3о, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 100 тис. грн на строк до 13 квітня 2028 року із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,9 % річних. На підставі п. п. 3.3.3 і 3.3.4 кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язалася погашати кредит щомісячно з 1-го по 10-те число, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, у розмірі 416 грн 67 коп., а останній платіж сплатити не пізніше 13 квітня 2028 року та щомісячно сплачувати проценти. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14 квітня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 1642008/3О, згідно з умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність у разі порушення зобов'язань позичальником. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов'язань виникла заборгованість за кредитним договором. Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2010 року із ОСОБА_3, ОСОБА_4 стягнуто солідарно на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 112 776 грн 25 коп. Вказане рішення суду виконано. Невиконаними є зобов'язання за кредитним договором щодо сплати процентів за період із 28 грудня 2010 року по 21 жовтня 2013 року.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 1 382 грн 52 коп. пені за несвоєчасне погашення кредиту.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2016 року рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто із ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 1642008/3о у сумі 76 105 грн 62 коп., із яких: 28 127 грн 14 коп. - прострочена заборгованість за процентами; 15 783 грн 75 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 32 194 грн 73 коп. - пеня за несвоєчасне погашення процентів.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Рішення апеляційного суду відповідає зазначеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Загальні вимоги процесуального права, закріплені у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначають обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову.

Судом установлено, що 14 квітня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 1642008/3о, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 100 тис. грн на строк до 13 квітня 2028 року із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,9 % річних.

Відповідно до п. п. 3.3.3 і 3.3.4 вказаного договору ОСОБА_3 зобов'язалася здійснювати повернення кредиту щомісячно з 1-го по 10-те число, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, у розмірі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 416 грн 67 коп., а останній платіж сплатити не пізніше 13 квітня 2028 року та сплачувати проценти щомісячно один раз на місяць, не пізніше 10-го числа наступного місяця, а також в день дострокового погашення заборгованості за кредитом; у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.

Пунктом 5.3 кредитного договору визначено, що за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності.

Відповідно до п. 5.8 кредитного договору строк позовної давності за договором встановлюється сторонами у три роки, у тому числі вимоги із повернення: процентів за користування кредитом та суми заборгованості за кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів.

14 квітня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно з яким поручитель несе солідарну відповідальність із позичальником перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором; поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором у тому є об'ємі, що і позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафу, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язань - у повному об'ємі.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2010 року стягнуто солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 112 776 грн 25 коп.

Установлено, що вказане рішення суду виконувалося протягом січня 2011 року - жовтня 2013 року.

Також установлено, що на погашення простроченої заборгованості за кредитом і процентами ОСОБА_3 сплачено в касу банку 22 жовтня 2013 року грошові кошти у сумі 200 грн 59 коп. і 16 січня 2015 року - 2 452 грн 73 коп. При цьому кошти у сумі 199 грн 99 коп. із першого платежу і другий платіж у сумі 2 452 грн 73 коп. зараховані на погашення простроченої заборгованості за процентами за період із 28 грудня 2010 року по 22 жовтня 2013 року.

Задовольняючи частково позов ПАТ АБ «Укргазбанк» і стягуючи солідарно на його користь із ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у сумі 1 382 грн 52 коп. пені за несвоєчасне погашення кредиту, суд першої інстанції виходив із розрахунку заборгованості, наданого залученим до участі у справі у порядку ч. ч. 1, 2 ст. 54 ЦПК Україниспеціалістом ОСОБА_5, із врахуванням строку позовної давності, у тому числі установленої кредитним договором позовної давності до вимог про стягнення пені (3 роки).

При цьому суд дійшов висновку про необхідність зарахування до оплати суми боргу сплаченої позичальником суми у розмірі 9 тис. грн за квитанцією від 03 квітня 2013 року № 4116_10, хоча позивач і не визнавав факту сплати вказаної суми. На обґрунтування такого висновку суд також зазначив, що під час розгляду справи представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - надавалися на огляд суду оригінали інших квитанцій, виданих цією ж банківською установою, про внесення готівки на погашення кредиту на інші суми, які, як установив суд, мали ідентичну квитанції від 03 квітня 2013 року № 4116_10 форму, але факти внесення коштів за цими квитанціями не оспорюються позивачем.

У зв'язку з цим суд вважав безпідставними доводи представника позивача про те, що сума готівки за квитанцією від 03 квітня 2013 року № 4116_10 не була внесена до каси банку.

Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів пені за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 1 382 грн 52 коп. із врахуванням позовної давності, а також факту сплати позичальником суми у розмірі 9 тис. грн.

Однак із вказаними висновками обґрунтовано не погодився апеляційний суд виходячи з наступного.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі ч. ч. 1 і 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Пунктом 4.2.7 Положення про порядок здійснення касових операцій в національній та іноземних валютах в установах АБ «Укргазбанк», затвердженого протоколом правління АБ «Укргазбанк» 29 березня 2012 року № 14, визначено, що при відповідності суми прийнятої готівки та інших цінностей вказаним у прибутковому касовому документі, касовий працівник підписує його, а квитанцію чи другий примірник касового документа ще й скріплює печаткою касира та видає клієнту, як підтвердження здійснення операції.

Квитанція або другий примірник прибуткового документа має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію; дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції); реквізити платника; реквізити одержувача; підпис працівника банку, який прийняв готівку; відбиток печатки (штампу).

Так, скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення про задоволення позову ПАТ АБ «Укргазбанк», апеляційний суд правильно виходив із того, що позов доведено й обґрунтовано належним чином і позивачем правильно визначено розмір заборгованість за кредитним договором без урахування сплати ОСОБА_3 на погашення заборгованості грошових коштів у сумі 9 тис. грн згідно з вищевказаною квитанцію від 03 квітня 2013 року.

На обґрунтування такого висновку суд зазначив, що за результатами перевірки, проведеної відділом банківської безпеки по Хмельницькій обласній дирекції Департаменту банківської безпеки, квитанція від 03 квітня 2013 року є недійсною, оскільки відповідальна особа підрозділу підтримки операцій клієнтів банку сформувала заяву на переказ готівки і квитанцію, роздрукувала, поставила свій підпис та штамп, але коштів клієнтом до каси внесено не було, що підтверджується відсутністю підпису відповідальної особи підрозділу касових операцій та штампу каси на квитанції. Крім того, сплати 9 тис. грн 03 квітня 2013 року не відображено в облікових документах банку, що підтверджується виписками за особовим рахунком.

Посилаючись на вказане, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для зарахування у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором суми у розмірі 9 тис. грн за квитанцією від 03 квітня 2013 року, у зв'язку з невідповідністю квитанції вимогам щодо оформлення касових документів та ненадходженням цих коштів на відповідний рахунок.

Також апеляційний суд дійшов правильного висновку про непропущення позивачем строку позовної давності, оскільки такий переривався у зв'язку із погашенням позичальником боргу, а саме: сплатою 22 жовтня 2013 року суми у розмірі 200 грн 59 коп. і 16 січня 2015 року - 2 452 грн 73 коп., що, як вважав апеляційний суд, свідчить про визнання позичальником цього боргу і перериває перебіг позовної давності.

Розглядаючи зазначений позов, апеляційний суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Статтею 212 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржуване рішення апеляційного суду містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам ст. ст. 213-215, 316 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Наведені у касаційній скарзі доводи щодо наданої квитанції від 03 квітня 2013 року про сплату грошових коштів у сумі 9 тис. грн зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Посилання заявника у касаційній скарзі на пропущення позивачем строку позовної давності були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обгрунтовано спростував, про що свідчить зміст оскаржуваного рішення, зазначивши, що такий переривався вчиненням боржником дій зі сплати боргу у межах строку позовної давності.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду по суті вирішеного спору та не дають підстав вважати, що апеляційеним судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ступак

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

Г.І.Мостова