22-ц/775/522/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Ікорська Є.С.
Суддя-доповідач Попова С.А.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

13 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

головуючого - Попової С.А,.,

суддів - Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,

при секретарі - Герасимовій Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 червня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», ОСОБА_2 про визнання додаткової угоди недійсною та припинення договору поруки,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» звернулася до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступні обставини. 04.07.2007р. між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0088/07/15-ZCL, згідно з яким остання отримала кредит в розмірі 30000дол.США з процентною ставкою в розмірі 13% річних, строком повернення до 24.06.2018р. В забезпечення виконання договору 04.07.2007р. між АКБ «Форум» і ОСОБА_5 укладений договір поруки № 0088/07/15-ZCL (П), за умовами якого останній поручився перед банком за виконання позичальником ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі. Свої зобов'язання відповідачі по кредитному договору та договору поруки не виконали. Станом на 27.04.2015р. утворилася заборгованість, як наведено в уточненій редакції позовної заяви (а.с. 154-155), в розмірі 28962,88дол.США з них: 19462,94дол.США - прострочена заборгованість за кредитом, 6190,04дол.США - заборгованість за відсотками; 3309,90дол.США - пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань (з розрахунку 0,2% за кожен день прострочення); 5000грн. - штраф. Заборгованість позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

У лютому 2016 поручитель ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Банк Форум» про визнання додаткової угоди № 3 від 23.12.2008 р. до договору поруки № 0088/07/15-ZCL (П) від 04.07.2007р. недійсною та визнання договору поруки припиненим (а.с. 120-122). Позов вмотивований тим, що укладена банком додаткова угода № 3 від 23.12.2008р. до договору поруки, якою було збільшено розмір процентів за користування кредитними коштами за користуванням кредитом з 13% до 14,9%, була підписана від його імені не ним, а невідомою особою; на збільшення обсягу зобов'язань поручителя він не надавав згоди.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17.06.2016р. позов ПАТ «Банк Форум» задоволено частково: стягнуто з позичальника ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором 25652,98дол.США. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено: визнано поруку припиненою.

В апеляційній скарзі (т. 1 а.с. 241-245) представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати частково: в частині стягнення з ОСОБА_2 суми боргу і судового збору, і ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог банку по цих позиціях.

Рішення в частині припинення зобов'язання поруки ОСОБА_5, відмови в задоволенні вимог банку про стягнення пені і штрафу не оскаржується.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 169, ч. 2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд, з урахуванням повторної неявки повідомлених належним чином відповідача ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 13-15, 23-24, 32 - ч. 5 ст. 74 ЦПК, а.с. 36), повторної неявки її представника ОСОБА_3, який в-друге клопоче про відкладення розгляду справи з причини, що не визнана колегією суддів поважною (т. 2 а.с. 16-17, 37-39), беручи до уваги сплив строку розгляду справи відповідно до ч. 1 ст. 303-1 ЦПК України, розглядає справу у відсутність відповідача ОСОБА_2 і її представника та представника позивача (т. 2 а.с. 34, 36).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_5, який підтримав доводи скарги, дослідивши письмові матеріали справи, обговоривши доводи скарги і письмові заперечення банку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 04.07.2007р. між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0088/07/15-ZCL, згідно з яким остання отримала кредит в розмірі 30 000 доларів США з процентною ставкою в розмірі 13% річних, строком повернення до 24.06.2018р. В подальшому із позичальником укладались додаткові угоди №№ 1-5, в яких збільшений ліміт кредитування до 49500дол.США і збільшувались проценти за користування коштами кредиту - 14%, 14,09%.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком і ОСОБА_5 укладено договір поруки № 0088/07/15-ZCL (П). В подальшому між ОСОБА_5 були укладені додаткові угоди № № 2-3.

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідачів перед банком станом на 27.04.2015р. становить 28962,88дол.США, з них: 19462,94дол.США - прострочена заборгованість за кредитом, 6190,04дол.США - заборгованість за відсотками; 3309,90дол.США - пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань (з розрахунку 0,2% за кожен день прострочення); 5000грн. - штраф.

Задовольняючи частково позов (в оскаржуваній частині суми боргу і судового збору), суд виходив з доведення факту неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості за основним боргом - 19462,94дол.США, заборгованості по процентах - 6190,04дол.США, а всього 25652,98дол.США, що підлягає стягненню на користь кредитора. Суд відмовив в задоволенні вимог про стягнення пені і штрафу, посилаючись на ст. ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669-VII.

З такими висновками суду не можна не погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту укладеного між банком і позичальником кредитного договору (т. 1 а.с. 10) сторони в п. 1.1 передбачили надання кредиту за цим договором в іноземній валюті - доларах США. Погашення боргу і процентів за користування кредитними коштами здійснюється в валюті кредиту (п. 2.6 договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій Україні, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, позивач, отримавши кредит в доларах США повинен їх повернути в тій самій валюті - доларах США.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ № 15-93 від 19.02.1993р. «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ N 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 року за N 730/5921), за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: - неторговельні операції з валютними цінностями; - операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; - ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; - залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; - залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; - інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З наведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними коштами мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Оскільки у позивача ПАТ «Банк Форум» є передбачені законодавством України ліцензії і дозволи на здійснення банківських операцій, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність» (а.с. 93-98), а також згодом 06.10.2011р. отримана і генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій, та враховуючи, що законодавство України у сфері банківській діяльності не містить спеціальних приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або вимагати їх повернення в судовому порядку в валюті кредиту, колегія суддів доходить до висновку про безпідставність доводів представника відповідача ОСОБА_2 щодо неможливості стягнення суми боргу в іноземній валюті.

В даному випадку використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених вищенаведеними нормами закону (ч. 3 ст. 533 ЦК України).

Резолютивна частина рішення має бути чіткою для виконання; виконавче провадження має ґрунтуватись на засадах забезпечення відновлених прав позивача і в тому ж самому обсязі.

Так, рішенням суду визначено до стягнення сума боргу у валюті кредиту, що не суперечить вищевикладеним нормам законодавства. І саме визначення валюти кредиту забезпечує права кредитора, упереджуючи коливання курсу валют в майбутньому, коли триватиме виконання такого рішення. В залежності від того, коли в майбутньому буде погашатись повністю або частинами присуджений борг, і має визначатись курс відповідної валюти станом на день платежу.

Визначення в мотивувальній частині еквіваленту заборгованості з переведенням іноземної валюти боргу в національну за курсом, встановленим Національним банком України, стосувалось вирішення судом першої інстанції питання розподілу судових витрат у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, для чого судом вірно переведено суму боргу в іноземній валюті на національну грошову одиницю станом на момент вчинення такої процесуальної дії, як подання позову.

В резолютивній частині рішення визначена чітко сума до стягнення у валюті кредиту - 25652,98дол.США, на що, надаючи позику, сподівався кредитор, який має індивідуальну ліцензію і генеральну ліцензію на використання іноземної валюти на території України, і правова можливість такого стягнення передбачена в абз. 3 п. 14 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009р. N 14, за якою суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги про суперечливість мотивувальної і резолютивної частин.

Порушення процедури ліквідації ПАТ «Банк Форум», що є правонаступником АКБ «Форум», не змінила сторону кредитора у виниклому по даній справі зобов'язанні, не змінила суть договору укладеного за волею сторін в іноземній валюті. Тому з урахуванням регулятивних функцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку (розділ VI Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012р. № 4452-VI з подальшими змінами), повноважень Уповноваженої особи Фонду (ст. 37 цього Закону: продовжувати здійснення банком будь-яких операцій; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду тощо) присудження суми боргу в валюті кредиту - доларах США - не суперечить вимогам закону. Зокрема, названий Закон № 4452-VI таких обмежень не встановлює.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про неможливість присудження боргу в іноземній валюті не є слушними з правової точки зору.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ПАТ «Банк Форум», відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в результаті невиконання позичальником належним чином умов укладеного договору станом на 27.04.2015р. виникла заборгованість по основній сумі боргу і процентам, що підлягає стягненню на користь банку в порядку відновлення прав позивача.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог на суму боргу 25652,98дол.США (за офіційним курсом НБУ станом на день подання позову 541277,87грн.; 1% становить 5412,77грн.), суд правильно, з дотриманням вимог підпункту 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на червень 2015 року, стягнув в дохід держави максимально граничний розмір судового збору (не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати - 1218грн.х3) з відповідача ОСОБА_2 в розмірі 3654грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду відповідачем ОСОБА_2 і її представником не надано і в суді апеляційної інстанції. Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді