провадження № 2/243/3676/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

при секретарі Останькович А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Словянська цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2017 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, де разом з нею зареєстрована її донька ОСОБА_2, яка більше десяти років не проживає у її квартирі, її фактичне місце проживання невідоме. У звязку з викладеним просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 1 в будинку № 17 по вул. Новосодівська в м. Словянську Донецької області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі, пояснення надала аналогічні викладеним у заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Суд, заслухавши позивача та свідка, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.11.2008 року, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 (а.с.5)

Зазначене підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 21053860 від 26.11.2008 року (а.с.6).

Відповідно до картки реєстрації в квартирі АДРЕСА_3, ОСОБА_2 зареєстрована за вказаною адресою з 11.06.2002 року (а.с.8).

Згідно довідки голови Житлово-будівельного кооперативу № 34 «Хімік» № 172 від 04.09.2017 року, в квартирі АДРЕСА_4, що належить ОСОБА_1 зареєстрована її донька ОСОБА_2 (а.с.13).

Викладене також підтверджується показаннями свідка допитаного в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що він є кумом і племінником позивача ОСОБА_1 та йому достовірно відомо, що донька останньої вже більше десяти років не мешкає за адресою своєї реєстрації. Він особисто неодноразово був в квартирі ОСОБА_1 та ніяких особистих речей її доньки ОСОБА_2 там не бачив, також зазначив, що позивач не чинила та не чинить перешкод своїй доньці в користуванні квартирою № 1 в будинку № 17 по вул. Новосодівська в м. Словянську.

Вирішуючи питання стосовно визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України).

Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України).

Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд вважає, що з показань свідка та наданих суду документів достовірно встановлено, що ОСОБА_2В, була відсутня за адресою квартира АДРЕСА_2, без поважних на те причин, понад 10 років, будь-яких домовленостей між нею та власником житла в судовому засіданні не встановлено, тому суд вважає, що вона втратила право на користування вказаним житловим приміщенням.

Суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, який передбачає втрачання права користування житлом члена сімї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірній квартирі не мешкає, тому наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням.

Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 1 в будинку № 17 по вул. Новосодівська в м. Словянську Донецької області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_4