САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/4587/16-ц
Провадження № 2/206/104/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" серпня 2017 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Дубовик Г.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку автомобіля, виплату компенсації та зобовязання вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, який обґрунтувала тим, що автомобіль марки «М 412», 1987 року випуску, реєстраційний номер двигуна №5685537, кузова №897809, державний знак Т7182ДП належить їй та відповідачу на праві спільної часткової власності по ? частині кожному, оскільки 26.03.1988 року її матір подарувала його їй та її на той час чоловіку ОСОБА_3 18.02.1997 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний. Починаючи з 1988 року і до тепер, відповідач одноособово користується автомобілем, згоди на те, щоб вона теж користувалась автомобілем не надає. На тепер у неї зявилася необхідність в користуванні автомобілем, тому просить суд зобовязати відповідача ОСОБА_3, передати їй у користування автомобіль марки «М 412», 1987 року випуску, реєстраційний номер двигуна №5685537, кузова №897809, державний знак Т7182ДП, ключі від автомобіля та документи на автомобіль, припинити право власності ОСОБА_3 на ? частку спільного рухомого майна автомобіля марки «М 412», 1987 року випуску, реєстраційний номер двигуна №5685537, кузова №897809, державний знак Т7182ДП, стягнути з неї на користь відповідача компенсацію за ? частину рухомого майна у розмірі 2500 грн.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні та додатково зазначила, що в 1997 році в суді розглядалась справа про поділ спірного автомобіля. Однак, вона тоді знаходячись під впливом тяжких життєвих обставин не розуміла, що за підписаною нею мировою угодою автомобіль відходив відповідачу.

Відповідач в судовому засідання позов не визнав, мотивуючи тим, що спірний автомобіль не є спільним майном, оскільки в 1997 році при розгляді справи про поділ майна подружжя, суд своїм рішенням визнав за ним одноособове право власності на автомобіль.

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Як встановлено судом та убачається з матеріалів справи, транспортний засіб марки «М 412», 1987 року випуску, реєстраційний номер двигуна №5685537, кузова №897809, державний знак Т7182ДП, зареєстрований 04.04.1988 року за ОСОБА_3 (а.с.9).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 1997 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, яка набрала законної сили, була затверджена мирова угода, згідно якої за ОСОБА_2 визнано право власності на незакінчене будівництво на дільниці №97 с. Одинковка в м. Дніпро (ОСОБА_1), холодильник «Дніпр», телевізор «Оризон», 8 од. ДСП. За ОСОБА_3 визнано право власності на автомобіль «Москвич-412», державний знак Т7182ДП, 1987 року випуску, книжну шафу. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 450 грн., в рахунок компенсації ? частки вартості автомобіля «Москвич-412», державний знак Т7182ДП (а.с.19).

Відповідно ч.ч.1,2 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач звертаючись з дійсним позовом зазначала, що вищезазначений автомобіль належить їй та відповідачу на праві спільної часткової власності по ? частині кожному, а тому вважала, що право відповідача на належну йому частину відповідно до ст. 365 ЦК України може бути припинено за рішенням суду.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Таким чином, з викладеного слідує, що з затвердженням судом мирової угоди, спірний автомобіль перестав бути спільним майном позивача та відповідача, а став належати на праві власності тільки відповідачу ОСОБА_3

У звязку з чим, суд не вбачає підстав за яких відповідно до ст. 365 ЦК України право відповідача на частку належного йому автомобіля може бути припинено.

Тому, відповідно вимоги позивача не можуть бути задоволені.

Разом з тим, у звязку з неможливістю надання експертного висновку, позивачу ОСОБА_2 повинні бути повернуті грошові кошти сплачені нею експертній установі за проведення експертизи в розмірі 1211,60 грн. (1409,60 грн. (сплачені позивачем кошти) 198 грн. (вартість роботи за складання акту здачі-приймання повідомлення).

Керуючись ст. ст. 209,212-215 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Зобов'язати ОСОБА_1 науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України повернути ОСОБА_2 кошти сплачені за проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 1211,60 грн. у зв'язку з неможливістю надання висновку експерта.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко