АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Яремка В.В.

секретар Костюк Л.С.

за участю представника апелянта Спащука В.О., представника ПАТ Банк «Фінанси та кредит» - Буздуги Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Хімзавод» до Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна, про визнання недійсним іпотечного договору, за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Хімзавод» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року Кредитна спілка «Хімзавод» звернулася до суду позовом до ПАТ Банк «Фінанси та кредит», треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Н.В., про визнання недійсним іпотечного договору.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 12 квітня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого виступає AT «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №77/07-МК-21, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 40000 доларів США з терміном повернення до 11.04.2022 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 12 квітня 2007 року між ПAT «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір №77/07-МК-21, за умовами якого

____________________________________________________________________

22ц/794/675/2017 р. Головуючий у 1 інстанції Слободян Г.М.

Категорія 19 Суддя-доповідач Владичан А.І.

іпотекодавець передала в іпотеку банку належне їй на праві власності виділене в натурі нерухоме майно, а саме: торговий зал 2-7 пл.23,6 кв.м., ігровий зал 2-2 пл. 12,8 кв.м., коридор 2-3 пл.4,0 кв.м., кухню 2-4 пл.5,6 кв.м., комору 2-5 пл.1,8 кв.м., вбиральню 2-6 пл.0,7 кв.м., ванну кімнату 2-7 пл.2,5 кв.м., коридор 2,8 пл.2,9 кв.м., тамбур 2-9 пл.1.25 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

12.04.2007 року приватним нотаріусом Чернівецького МНО Козловою Н.В. накладено на предмет іпотеки заборону відчуження до припинення договору іпотеки, предмет іпотеки внесено до Державного реєстру іпотек в порядку, передбаченому ст.4 Закону України «Про іпотеку».

Позивач вважає, що іпотечний договір №77/07-МК-21 від 12.04.2007 року оформлений з порушенням вимог закону і повинен бути визнаний недійсним, оскільки вчинений стосовно майна, що знаходилося в заставі кредитної спілки «Хімзавод», яка у зв'язку з накладенням заборони його відчуження не може реалізувати своє право заставодержателя в повному об'ємі, що порушує її права.

Так, 04.11.2002 року між Кредитною спілкою «Хімзавод» та ОСОБА_3 було укладено договір застави нерухомого майна №5592, згідно з яким остання є майновим поручителем ОСОБА_6 за кредитною угодою №00014 від 30.10.2001 року, за умовами якої ОСОБА_6 надано кредит в сумі 15000 грн строком до 30.10.2003 року.

Предметом застави за вказаним вище договором є нежитлове приміщення (магазин) заг. площею 55,15 кв.м., що складає 30/100 частин житлового будинку літ «А» по АДРЕСА_1, яке належало ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення від 01.01.2002 року №1104/26.

Договір застави посвідчено нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хусід С.М. та зареєстровано в реєстрі №5592. На зазначене в договорі нерухоме майно накладено заборону відчуження, зареєстровану в реєстрі №37.

04.11.2002 року між сторонами укладено додатковий договір серії ВЕЕ №683568, відповідно до якого збільшено розмір вимоги, виконання якої забезпечував даний договір, до 160 000 грн та продовжено строк дії договору застави до 02.04.2010 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитною угодою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хусід С.М. 21.04.2008 року вчинено на вказаному вище договорі застави виконавчий напис на користь кредитної спілки «Хімзавод» та було запропоновано звернути стягнення на вказане вище нерухоме майно та за рахунок коштів, отриманих від його реалізації, задовольнити вимоги кредитної спілки у розмірі 306012,58 грн. Вказаний виконавчий напис було пред'явлено до виконання.

Однак, 12.04.2007 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. на нерухоме майно, що перебувало в заставі позивача, накладено заборону відчуження до припинення договору іпотеки на користь ПАТ Банк «Фінанси та кредит».

Згідно заяви про зменшення позовних вимог від 22.12.2016 року позивач просив визнати недійсним іпотечний договір №77/07-МК-21 від 12.04.2007 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Кредитна спілка «Хімзавод» подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення є необґрунтоване та незаконне внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норми матеріального права.

Свої доводи мотивує тим, що спірний іпотечний договір укладено щодо майна, яке вже перебувало в заставі апелянта та на яке у подальшому було видано Свідоцтво про придбання кредитною спілкою «Хімзавод» у власність нежитлових приміщень (магазин) заг. площею 55,15 кв.м.

Крім того, вважає помилковим застосування судом до спірних правовідносин положення ЦК України та Закону України «Про іпотеку», які на момент укладення договору застави не були чинними, а тому не підлягають застосуванню.

Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність на момент укладення спірного іпотечного договору зареєстрованої у встановленому порядку заборони відчуження та/або зареєстрованої іпотеки на користь кредитної спілки «Хімзавод», оскільки зазначене спростовується архівним записом Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 04.11.2002 року між Кредитною спілкою «Хімзавод» та ОСОБА_3 було укладено договір застави нерухомого майна №5592, посвідченого нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хусід С.М. та зареєстрованого в реєстрі №5592, згідно з яким остання є майновим поручителем ОСОБА_6 за кредитною угодою №00014 від 30.10.2001 року, за умовами якої ОСОБА_6 надано кредит в сумі 15000 грн строком до 30.10.2003 року.

Предметом застави за вказаним вище договором є нежитлове приміщення (магазин) заг. площею 55,15 кв.м., що складає 30/100 частин житлового будинку літ «А» по АДРЕСА_1, яке належало ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення від 01.01.2002 року №1104/26. На зазначене в договорі нерухоме майно накладено заборону відчуження, зареєстровану в реєстрі №37 (а.с. 35-36).

04.11.2002 року між сторонами укладено додатковий договір серії ВЕЕ №683568, відповідно до якого збільшено розмір вимоги, виконання якої забезпечував даний договір, до 160000 грн та продовжено строк дії договору застави до 02.04.2010 року 9 (а.с. 34).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитною угодою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хусід С.М. 21.04.2008 року вчинено на вказаному вище договорі застави виконавчий напис на користь кредитної спілки «Хімзавод» та було запропоновано звернути стягнення на вказане вище нерухоме майно та за рахунок коштів, отриманих від його реалізації, задовольнити вимоги кредитної спілки у розмірі 306012,58 грн. Вказаний виконавчий напис було пред'явлено до виконання.

Судом також встановлено, що 12.04.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є AT «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №77/07-МК-21, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 40000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 11.04.2022 року (а.с. 42-44).

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 12 квітня 2007 року між ПAT «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір №77/07-МК-21, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В., зареєстрованого в реєстрі №4136, за умовами якого ОСОБА_3 передала в іпотеку банку належне їй на праві власності виділене в натурі нерухоме майно, а саме: торговий зал 2-7 пл. 23,6 кв.м., ігровий зал 2-2 пл. 12,8 кв.м., коридор 2-3 пл. 4,0 кв.м., кухню 2-4 пл. 5,6 кв.м., комору 2-5 пл.1,8 кв.м., вбиральню 2-6 пл. 0,7 кв.м., ванну 2-7 пл. 2,5 кв.м., коридор 2,8 пл. 2,9 кв.м., тамбур 2-9 пл. 1.25 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 40-41).

Предмет іпотеки належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення (магазин), виданого Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради №1104/26 від 08.01.2002 року, зареєстрованого в Чернівецькому обласному комунальному бюро технічної інвентаризації 19.03.2007 року, порядковий номер об'єкта нерухомого майна 18196397, договору про виділ в натурі часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького МНО Іпатовою М.М. 16.03.2007 року за реєстровим №708, зареєстрованого в ЧКОБТІ 19.03.2007 року, порядковий номер об'єкта нерухомого майна 18196397 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13922997 від 19.03.2007 року, виданого ЧКОБТІ (а.с. 39).

Приватним нотаріусом Чернівецького МНО Козловою Н.В. 12.04.2007 року накладено на вказаний предмет іпотеки заборону відчуження до припинення договору іпотеки, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (а.с.18-23).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Кредитна спілка «Хімзавод» посилалася на порушення її прав як заставодержателя спірного нерухомого майна, позбавлення можливості задоволення вимог щодо реалізації заставного майна.

Зазначені доводи апелянта є безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

За змістом ст. 1 Закону України «Про заставу» № 2654-12 (в редакції, що діяла на момент укладення договору застави) застава - це спосіб забезпечення зобов'язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна

переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає в силу договору чи закону.

Відповідно до чч. 1,2 ст. 13 зазначеного Закону договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, транспортні засоби, космічні об'єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правоустановчих документів.

Статтею 30 Закону України «Про заставу» № 2654-12 передбачено, що іпотекою визнається застава землі, нерухомого майна, при якій

земля та (або) майно, що становить предмет застави, залишається у

заставодавця або третьої особи.

Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору (ч. 1 ст. 16 Закону).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя за умови переходу до нового заставодавця основного боргу, забезпеченого заставою.

Статтею 35 Закону України «Про Заставу» передбачено, що іпотечний заставодавець, якщо інше не передбачено договором чи законом, крім іншого зобов'язаний одержати згоду заставодержателя на вчинення дій, пов'язаних

із зміною прав власності на предмет застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконного відчуження ОСОБА_3 предмету застави, неможливості реалізувати свої права заставодержателя у зв'язку із зміною правового статусу заставного майна та накладення заборони на його відчуження, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 с. 18 Закону України «Про заставу» якщо предметом застави стає майно, яке вже є заставним забезпеченням іншого зобов'язання (боргу), заставне право попереднього заставодержателя (попередніх заставодержателів) зберігає силу.

Вимоги заставодержателя, у якого право застави виникло

пізніше, задовольняються з вартості предмета застави після повного

забезпечення вимог попередніх заставодержателів.

Заставодавець зобов'язаний повідомити кожного із

заставодержателів про всі попередні застави, а також про характер та розмір забезпечених цими заставами зобов'язань. Заставодавець зобов'язаний відшкодувати збитки, що виникли у будь-кого з його заставодержателів внаслідок невиконання ним цього зобов'язання.

Крім того, передача ОСОБА_3 заставного майна в іпотеку АТ Банк «Фінанси та кредит» за спірним договором не є розпорядженням майном, не порушує вимог Закону та не порушує майнові права позивача.

За встановлених обставин, оскаржуване рішення суду щодо відмови в задоволенні позову про визнання договору іпотеки недійсним не є перешкодою для звернення стягнення на предмет застави та не порушує прав Кредитної спілки «Хімзавод» як заставодержателя спірного нерухомого майна.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Хімзавод» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: