Рішення

Іменем України

Справа № 712/2686/17

Провадження № 2/712/1112/17

12 вересня 2017 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді - Марцішевської О.М.

при секретарі - Тимошенко Д.А.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що 04.11.2016р. по вул.Сумгаїтській в м.Черкаси сталась дорожньо-транспорнта пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням відповідача, а також автомобіля НОМЕР_2, належного ОСОБА_2 ДТП сталась з вини відповідача, який притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 18.01.2017р. Внаслідок ДТП з вини відповідача позивачу завдана матеріальна шкода ушкодженням автомобіля в сумі 287215,03 грн., яка в повному обсязі не відшкодована, частково відшкодована страховою компанією в розмірі 49500 грн. Просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 237715,03 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн. В судовому засіданні представник позивача, адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, вказувала, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Також зазначала, що внаслідок ушкодження з вини відповідача належного позивачці транспортного засобу останній завдано моральних страждань внаслідок істотної зміни її нормальних життєвих звязків через вимушеність вживати додаткові заходи для відновлення ушкодженого автомобіля, переживання через втрату його товарної вартості, неможливість його повноцінного використання для особистих потреб та в ході здійснення підприємницької діяльності. Просила позов задоволити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в наданій суду просив відкласти розгляд справи з наданням документального підтвердження поважності причини неявки в наступне засідання. Разом з тим, відсутні підстави для відкладення розгляду справи у межах передбаченого законом строку. За таких обставин, вбачається можливим проведення розгляду скарги у відсутність відповідача, оскільки в інакшому випадку будуть порушені процесуальні права позивача на забезпечення розгляду справи протягом розумного сроку.

Заслухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, справи про адміністративне правопорушення № 712/12487/16п, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

З матеріалів справи видно, що 4.11.2016р. по вул.Сумгаїтській в м.Черкаси сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, належного та під керуванням відповідача, а також автомобіля НОМЕР_2, належного ОСОБА_2 під керуванням ОСОБА_4

ДТП сталась з вини відповідача ОСОБА_3, що підтверджується постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 18 листопада 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, залишеною в силі постановою апеляційного суду Черкаської області від 18 січня 2017р. Вказаними постановами встановлено, що водій ОСОБА_3 04.11.2016р. близько 10-40 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1 (власник ОСОБА_3В.) не надав перевагу у русі при розвороті попутному автомобілю НОМЕР_2, належного ОСОБА_2 під керуванням ОСОБА_4 та здійснив зіткнення з ним, подія трапилась по вул.Сумгаїтська, перед виїздом на дамбу через р. Дніпро, чим порушив вимоги п.10.6 ПДР України, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно ст.61 ЦПК України вирок або постанова у справі про адміністративне правопорушення, що набрали законної сили, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль НОМЕР_2, належний позивачу відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії САК №771547 від 26.04.2012 року, чим позивачці завдана матеріальна шкода.

Відповідно до звіту №400 про оцінку автомобіля від 10.11.2016р., складеного автотоварознавцем ОСОБА_5 (свідоцтво про кваліфікацію № 6322 від 04.10.2008 року), ринкова вартість автомобіля на момент ушкодження становила 2 405 518 грн. Внаслідок отримання пошкоджень автомобіль Рorsche Cayenne, 2012 року випуску, д.н. НОМЕР_3, потребує відновлювального ремонту, матеріальна шкода власника становить 285690,75 грн., яка складається з вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу - 245918,75 грн. та втрати товарної вартості - 39772 грн.

Згідно з актом від 09.02.2017р. позивачем понесені фактичні витрати на частковий ремонт ушкодженого автомобіля 245918,75 грн.

Суд виходить з того, що ОСОБА_3 керував на момент ДТП автомобілем НОМЕР_1, тому відповідач є особою, відповідальною за завдану шкоду позивачу.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ СК «Провідна» згідно з договором страхування №АЕ/5861386/1052/15 від 21.12.2015р.

03.02.2017р. листом №17-05/1396 страхова компанія ПрАТ "СК Провідна" повідомила позивачу про виплату страхового відшкодування у сумі 49500 грн., які були сплачені ОСОБА_2

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

При цьому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 .

Страховик не відшкодовує шкоду, повязану із втратою товарної вартості транспортного засобу ( ст.32.7 Законі № 1961-IV).

З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу, - це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Також згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У відповідності з ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В своїх запереченнях відповідач вважав необґрунтованим наданий позивачем звіт про оцінку вартості матеріального збитку № 400 від 10.11.2016 року.

Відповідно до ст.ст.15,30 ЦК України обставини в цивільній справі зясовуються на засадах змагальності. Кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що розмір матеріальної шкоди позивачки підтверджений звітом про оцінку вартості матеріального збитку № 400 від 10.11.2016 року, який наданий у встановленому Законом № 1961-IV порядку та узгоджується з ст.1192 ЦК України. При проведенні даного дослідження за участі потерпілого та представника страховика відповідач участь не брав, будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення шляхом направлення за рахунок позивачки телеграми. В ході розгляду справи за клопотанням відповідача судом була призначена судова автотоварознавча експертиза з питання визначення розміру матеріального збитку позивачки, однак в звязку з несплатою відповідачем рахунку за її проведення експертиза не була проведена, таким чином переконливих доказів на спростування звіту № 400 від 10.11.2026р. відповідачем суду не надано.

Отримання позивачем як потерпілим, страхового відшкодування за договором не припинило деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування в межах передбаченої полісом страхування цивільно-правової відповідальності 49500 грн. недостатньо для повного покриття шкоди, і тому особа, яка завдала шкоди (відповідач) залишається зобов'язаною. Право позивачки на відшкодування шкоди у повному обсязі за рахунок відповідача є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого позивач не був, хоча цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Оскільки після звернення до страховика позивачем одержане страхове відшкодування, якого не достатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання відповідачем свого обов'язку згідно із ст. 1194 ЦК України (відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка ним одержана від страховика).

Сума матеріальної шкоди позивача у розмірі, не покритому страховим відшкодуванням складає 285690,75 49500 = 236190,75 грн., а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в частині відшкодування вказаної суми матеріальних збитків.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

В даному випадку позивачем заявлено не вимоги про відшкодування вартості пошкодженого майна, а відшкодування витрат на відновлювальний ремонт ушкодженої речі та втрату товарної вартості автомобіля. Тому на відповідача як на заподіювача шкоди згідно з ст.1166 ЦК покладений обовязок відшкодування шкоди у повному обсязі, що узгоджується з передбаченим п.4 ч.1 ст.4 ЦК способом захисту цивільного права - відновлення становища, яке існувало до порушення.

З огляду на викладене, позивач має право вимагати від винуватця ДТП відшкодування різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням. До також ж висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 02 грудня 2015 року за результатом розгляду справи № 6-691 цс 15, від 31 травня 2017 року № 758/10356/14-ц.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку з із знищенням чи пошкодження її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В судовому засіданні встановлено, що з вини відповідача позивачці завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних переживаннях та стражданнях внаслідок ушкодження належного їй на праві власності транспортного засобу та повязаних з цим нервових переживань, що істотно порушило нормальні життєві звязки, та спричинило душевні переживання з приводу втрати товарної вартості автомобіля, необхідності відновлення пошкодженого майна, неможливості повноцінно його використовувати в особистих цілях та підприємницькій діяльності, тому суд з урахуванням принципів справедливості та доцільності, з урахуванням часткового відшкодування завданих збитків страховою, вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача моральної шкоди 3000 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони пропорцінйо до задоволеної частини позовних вимог понесені судові витрати, до яких відповідно до ст.79 ЦПК України відносяться витрати по оплаті судового збору та залучення експертів, спеціалістів. В звязку з чим до стягнення з відповідачів в силу вимог ст. 88 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2361,90 грн. та проведення експертного авто товарознавчого дослідження в сумі 1000 грн., всього 3361,90 грн. Витрати на оплату телеграм для участі у проведенні дослідження не підлягають до задоволення за відсутністю передбачених для цього ЦПК України підстав.

Зі згоди позивачки суд ухвалює заочне рішення, що передбачено ст.224 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10,11,57,60,61,88,214-215,218, 224-226 ЦПК України, ст.23, 610, 611, 625, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, Законом України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 236 190,75 грн., моральну шкоду в сумі 3000 г рн., судові витрати в сумі 3361,90 грн., всього стягнути 242552,65 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив, за заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з момента отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції в 10 денний строк, відповідачем у випадку залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: