Справа №2-3150/08 Головуючий у суді у 1 інстанції - Прокудіна Н. Г.
Номер провадження 22-ц/788/762/17 Суддя-доповідач - Собина О. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 листопада 2008 року

у цивільній справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Сумської філії до ОСОБА_5, ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

15 липня 2008 року ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Сумської філії звернувся до місцевого суду з позовом, який мотивував тим, що 14 вересня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №226, відповідно до якого остання отримала споживчий кредит у розмірі 16800,00 гривень, термін до 14 вересня 2010 року зі сплатою 24% річних. Відповідач зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитом та виконати інші зобов'язання в порядку та строки визначені договором. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 14 вересня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був укладений договір поруки. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідач ОСОБА_5 станом на 26 червня 2008 року має заборгованість в сумі 21435,58 гривень, яка складається: строкова заборгованість - 13649,24 грн., прострочена заборгованість - 3150,76 грн., відсотки поточні - 118,29 грн., відсотки прострочені - 2983,68 грн., штраф за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів - 1533,61 грн. Тому просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 листопада 2008 року позов ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Сумської філії задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» 21435,58 грн. заборгованості за кредитним договором №226 від 14 вересня 2007 року солідарно.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на не встановлення судом фактичних обставин, що мають значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні заочного рішення суд не перевірив факт отримання коштів за кредитним договором, вважає, що боржник не був повідомлений про дострокове повернення кредиту, а також протиправно стягнув з поручителя суму боргу, за якою строк дії поруки був припинений, а також суму боргу строк оплати якої на момент звернення з позовом до суду не настав, а також стягнув штраф за несвоєчасне повернення кредитних коштів та процентів, які умовами кредитного договору не передбачені.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором та договором поруки, укладеними між сторонами, щодо вчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає, в силу вимог договору та закону, стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного:

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14 вересня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 226, за яким банк надав позичальниці на визначених сторонами умовах 16800,00 грн. під 24 % річних на строк по 14 вересня 2010 року, що підтверджується копією кредитного договору.

Згідно з п. 3.3.3 цього договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати частини кредитних коштів згідно з умовами, визначеними п. 2.4.1 договору; не пізніше визначеного п. 1.3 терміну повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу банку сплатити можливі штраф та пеню.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 25 відсотків від неповерненого кредиту та/або несплачених процентів, але не менше 50,00 грн. (а.с.5-7).

В рахунок забезпечення зобов'язань за кредитним договором в той же день ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» уклав з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договір поруки, за яким ОСОБА_3 зобов'язалась відповідати за неналежне виконання ОСОБА_5 умов кредитного договору (а.с.10).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором за нею станом на 26 червня 2008 року утворилася заборгованості у розмірі 21435,58 грн., яка складається з: строкова заборгованість - 13649,24 грн., прострочена заборгованість - 3150,76 грн., відсотки поточні - 118,29 грн., відсотки прострочені - 2983,68 грн., штраф за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів - 1533,61 грн. (а.с.9).

Рішенням місцевого суду було стягнуто з відповідача ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором в повному обсязі і нею рішення суду в цій частині не оскаржується, а тому відповідно до ч.3 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішення вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відсутності відомостей про отримання боржником грошових коштів за цим кредитним договором, оскільки доказом на підтвердження отримання кредиту та зарахування коштів на картковий рахунок № 34, про що зазначено у п.п.2.1.2 Кредитного договору, є заява боржника ОСОБА_5 від 14.09.2007 року та копії меморіальних ордерів (а.с.165-168). Крім того, сама відповідач ОСОБА_5 не зверталась із заявою про спростування факту отримання нею грошових коштів за кредитним договором.

Відсутність письмового повідомлення відповідача з боку банку стосовно дострокового погашення кредитної заборгованості, про що вказує заявник у апеляційній скарзі, не є підставою для відмови у задоволенні цієї вимоги, оскільки таке право надано кредитодавцю на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України та ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яке з наявністю попередньої письмової вимоги не пов'язується. Попередня ж письмова вимога, про яку йде мова у п. 5.2 кредитного договору та п. 2 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» стосується випадків позасудового вирішення спору.

Доводи представника ОСОБА_3 щодо порушення судом першої інстанції порядку заочного розгляду справи як підстави для скасування рішення, не ґрунтуються на законі, оскільки з огляду на ч. 3 ст. 309 ЦПК України саме по собі порушення норм процесуального права не може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

В той же час, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо помилкового стягнення з поручителя суми боргу, за якою строк дії поруки був припинений. При цьому колегія суддів виходить з наступного:

Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої стаття 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не означають, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позичальник зобов'язався перед банком сплачувати платежі за цим договором частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів (а.с.8).

Отже, разом з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою стаття 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Отже, виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-223цс16 від 14 вересня 2016 року.

Виходячи з вищезазначеного колегія суддів вважає, що оскільки сторонами кредитного договору було передбачено погашення кредиту періодичними платежами відповідно до графіку (а.с.8) і боржник жодного разу не вносила щомісячні платежі за договором, а позивач звернувся до суду з позовом 15 липня 2008 року, тому порука до платежів за період з 14.10.2007 року по 14.01.2008 року у сумі 2 636 грн. 00 коп. є припиненою відповідно до положень передбачених ч.4 ст.559 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення з відповідачів заборгованості на користь позивача необхідно змінити та стягнути з ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 21435 грн. 58 коп., яка складається: заборгованість за кредитом - 16800 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками - 3101 грн. 97 коп., штраф - 1533 грн. 61 коп. Стягненню в солідарному порядку з боржника та поручителя на користь банку підлягає заборгованість у сумі 18799 грн. 58 коп., яка складається: заборгованість за кредитом - 15468 грн.72 коп., заборгованість за відсотками - 1797 грн. 25 коп., штраф - 1533 грн. 61 коп.

В частині розподілу судових витрат у справі рішення місцевого суду необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 309, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 листопада 2008 року в даній справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Сумської філії заборгованість за кредитним договором № 226 від 14.09.2007 року у сумі 21435 грн. 58 коп., яка складається: заборгованість за кредитом - 16800 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками - 3101 грн. 97 коп., штраф - 1533 грн. 61 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Сумської філії заборгованість за кредитним договором № 226 від 14.09.2007 року в солідарному порядку у сумі 18799 грн. 58 коп., яка складається: заборгованість за кредитом - 15468 грн. 72 коп., заборгованість за відсотками - 1797 грн. 25 коп., штраф - 1533 грн. 61 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -