Справа № 308/3072/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.,

суддів: Готра Т.Ю.,Собослой Г.Г.,

секретарі - Шукаль О.Я.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою представника Сокуренко Є.С., який діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 06 червня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06 червня 2017 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості повернуто позивачу.

На ухвалу суду позивач подав апеляційну скаргу, якою просить ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 06 червня 2017 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження по справі.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала не є обґрунтована та підлягає до скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було усунено недоліки зазначені в ухвалі від 03.04.2017 року, оскільки, на думку суду, копія платіжного доручення не є доказом про сплату судового збору.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За Законом України «Про судовий збір» за подання заяв, скарг до суду на всій території України справляється судовий збір.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 6 Закону України «Про судовий збір» судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі виключно через установи банків чи відділення зв'язку.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України; суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (змінами)).

Законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами_згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346- ІІІ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Позивачем подано до суду оригінал платіжного доручення про сплату судового збору, з відміткою Банку на тильній стороні платіжного документа «Проведено банком» та штампом на звороті «Зараховано в дохід бюджету, які скріплені підписами відповідальних осіб та печаткою банківської установи, а отже у повній мірі виконано вимоги ч. 5 ст. 119 ЦПК України та вимоги п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17 жовтня 2014 року, щодо підтвердження сплати судового збору.

Згідно з вимогами чинного законодавства, перевірка зарахування судового збору до Держаного бюджету є обов'язком суду, проте суд не перевірив зарахування коштів до Держбюджету, а дійшов висновку, що платіжне доручення не є доказом сплати судового збору.

За таких обставин, висновок суду щодо визнання неподаною та повернення позивачу позову є необґрунтованим, тому ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 06 червня 2017 року підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст.ст.307, 311, 314 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Сокуренко Є.С., який діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 06 червня 2017 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: