Справа №: 398/2125/16-ц
провадження №: 2/398/245/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"31" серпня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Ковальової О.Б.

за участю: секретарів Василяки І.І., Дудченко О.Ю., Шостак А.М.,

представників: позивача ОСОБА_1.

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, де просить визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком №102 по вул. Соборній (колишня Червоноармійська) селище ОСОБА_5, Олександрійського району, Кіровоградської області.

Свої вимоги мотивує тим, що він є власником будинку №102 по вул. Соборній (колишня Червоноармійська) сел. Нова Прага, Олександрійського району, Кіровоградської області на підставі договору купівлі продажу від 24.11.1982 року, який посвідчений нотаріусом та зареєстрований за № 199.

Крім нього у даному будинку зареєстрована та до 2004 року проживала його колишня дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка в 2004 році на власний розсуд змінила місце проживання та теперішнє місце її знаходження йому не відомо.

Всі обовязки та матеріальні затрати по утриманню будинку виконує та несе лише він, тому у нього виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, а також з оформленням субсидії на сплату комунальних послуг, чим порушуються його права.

Оскільки відповідач з 2004 року добровільно змінила місце свого проживання і не зявляється у його будинку більше року, то вона втратила своє право користування жилою площею, внаслідок її відсутності без поважних причин понад один рік.

Посилаючись на ст., ст. 317,319, 321, 391, 405 ЦК України просить її вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав вказаних в ньому, пояснивши, що відповідач є його колишньою дружиною. Даний будинок був куплений в період шлюбу, але оформлений на його імя. Дружина не проживає у даному будинку з 2004 року, в 2005 році поїхала в Ленінград, де працював її двоюрідний брат. Коли приїздила, то ні разу до нього не заходила. Десь 6 чи 7 років тому, коли він хворів, між ними була розмова, де вони домовились, що на будинок залишають заповіт на дочок. Він склав даний заповіт на все майно, а відповідач склала тільки на земельний пай. 15.04.2013 року шлюб між ним та відповідачкою був розірваний. Поділу майна не було, так як у них була домовленість про те, що вони складають заповіти на дітей В будинку є її особисті речі , а саме шуба, платя, які він зберігає. Перешкод в проживанні відповідача в будинку він не вчиняв, однак вона сама з 2004 року не зявлялась в ньому. За весь час відповідач не присилала жодних коштів на оплату комунальних платежів. Він не може оформити субсидію, так як в будинку зареєстрована відповідач. Починаючи з 2003 року по теперішній час відповідач співмешкає з іншим чоловіком.

Представник позивача підтримав думку позивача зазначивши, що відповідач тривалий час не проживає в будинку та не приймає участі в його утриманні, а тому є підстави для задоволення позову.

Представник відповідача позов не визнав так як, не вбачає підстав для його задоволення. Зазначив, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.12.1979 року. Шлюб було розірвано 15.04.2013 року на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2013 року. 24.11.1982 року позивачем на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.11.1982р., який зареєстровано за №199, був придбаний житловий будинок №102 по вул. Соборній в селищі Нова Прага. Незважаючи на те, що покупцем в договорі зазначено тільки ОСОБА_3, придбане будинковолодіння є спільною сумісною власністю подружжя, частки яких є рівними. Відтак, позивач та відповідач є співвласниками будинку. Відповідач станом на теперішній час зареєстрована у вказаному будинку, але не проживає в ньому з 22 жовтня 2004 року через припинення шлюбних відносин та постійні сварки з позивачем, які навіть доходили до бійок. З квітня 2005 року та на даний час відповідач мешкає та працює в м. Санкт-Петербург в звязку з тим, що вона вимушена була виїхати з будинку через постійні сварки з позивачем та необхідністю надавати матеріальну допомогу донькам. Між сторонами існує усна домовленість про те, що відповідачка залишає всі речі, придбані за період шлюбу в будинку, та вони оформлюють заповіти на усе майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, на користь своїх доньок. На даний час позивач та відповідач оформили вказані заповіти.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що позивач та відповідач являються її сусідами. Приблизно навесні 2016 року селищною радою було складено акт по вул. Соборній,102 про те, що відповідач з 2004 року за даною адресою не проживає. Під час складання акту була присутня вона та сусід Скороход. В будинок вони не входили. Були лише в літній кухні, де живе позивач. Відповідач працює в м. Санкт-Петербург та приїздить в сел. ОСОБА_5 на вул. Тихомирова зі своїм новим чоловіком. За даною адресою знаходиться хата її нового чоловіка. Їй відомо, що у відповідача з позивачем були непорозуміння і тому відповідач вибралась.

Відповідач повторно не зявилась на судовий розгляд, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд з врахуванням думки сторін ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача.

Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та ч., ч.1, 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Судом встановлено, що будинок №102 по вул. Соборній (колишня Червоноармійська), селища ОСОБА_5, Олександрійського району, Кіровоградської області є власністю позивача, що підтверджується копією технічного паспорта на жилий будинок по вул.Соборній (колишня Червоноармійська), 102 в сел. Нова Прага Олександрійського району №3721 (а.с. 9-10).

З пояснень позивача, відповідач являється його колишньою дружиною та була зареєстрована в будинку з 26 березня 1987 року, тобто як член сімї власника, що підтверджується копією витягу з домової книжки.

Оскільки відповідач є його колишньою дружиною, тобто членом сімї позивача, тому спірні правовідносини між сторонами регулюються ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ч. 4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

З врахуванням роз'яснень, наданих у п.33 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Згідно з пояснень сторін, їх представників та матеріалів справи встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.12.1979 року. Шлюб було розірвано 15.04.2013 року на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2013 року (а.с. 76-77). 24.11.1982 року позивачем на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.11.1982р., який зареєстровано за №199, був придбаний житловий будинок №102 по вул. Соборній в селищі Нова Прага, де сторонами був побудований інший будинок на підставі дозволу на будівництво від 19.12.1985 року. Відповідач станом на теперішній час зареєстрована у вказаному будинку, але не проживає в ньому тривалий час, що підтверджується довідкою від 16.08.2016р. (а.с.21), а також актом від 03.06.2016р., який був складений при обстеженні житлового будинку заступником голови Новопразької селищної ради в присутності свідків-сусідів про те, що ОСОБА_4 там не проживає з 2004 року, що також не заперечується представником відповідача.

Таким чином, судом встановлено, що у 1987 році відповідач була зареєстрована в житловому будинку №102 по вул. Соборній (колишня Червоноармійська) в сел. Нова Прага, Олександрійського району, Кіровоградської області та ця обставина перешкоджає позивачу вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належним йому на праві приватної власності будинком, відповідно до ст., ст. 319, 383 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України.

Членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що з 2004 року відповідач в житловому будинку № 102 по вул. Соборній (колишня Червоноармійська) в сел. Нова Прага, Олександрійського району, Кіровоградської області, фактично не проживала та не зверталась до суду з заявою про усунення перешкод в користуванні цим жилим приміщенням.

Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити. А тому згідно ст..88 ЦПК України, витрати понесені позивачем по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст., ст. 11, 59, 60, 88, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, втратившою право користування житловим приміщенням - будинком № 102 по вул. Соборній (раніше до перейменування Червоноармійській) в сел.Нова Прага Олександрійського району Кіровоградської області.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 551 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: