Справа № 352/696/17
Провадження № 2/352/672/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

в складі: головуючого судді Струтинського Р.Р.

секретаря Бардюк-Кавецької Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Івано-Франківську справу за позовом ПАТ КБ „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обгрунтовував тим, що між ПАТ КБ „ПриватБанк та відповідачем 21.11.2012 року було укладено кредитний договір на суму 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зобов'язання виконав, а відповідач ухилився від виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором. У зв'язку з цим у останнього, станом на 13.04.2017 року, виникла заборгованість в сумі 12885 грн. 92 коп., з яких 280 грн. 10 коп. - заборгованість за кредитом, 8616 грн. 01 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2900 грн. 00 коп. пеня та комісія, 500 грн. штраф (фіксована частина), 589 грн. 81 коп. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач дані зобов'язання не виконав.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Від нього надійшла заява, в якій він просив справу розглядати без його участі, позов підтримує, просив його задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та суду пояснила, що відповідач не укладав жодних договорів з позивачем, лише 21.11.2012 року заповнив анкету про приєднання до умов і правил надання банківських послуг. Крім того, в анкеті не зазначено, якою саме послугою буде користуватися відповідач та на яких умовах. Таким чином, твердження позивача щодо 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, не відповідає строку дії картки. Також, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач отримав кредит 10.01.2014 року. Відповідно до норм законодавства позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки строк повернення коштів не встановлено, розрахунок строку позовної давності слід розраховувати з дня отримання кредиту, тобто з 11.01.2014 року. Таким чином, строк позовної давності закінчився 10.01.2017 року.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачувати відсотки.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ „ПриватБанк та відповідачем 21.11.2012 року було укладено кредитний договір на суму 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач дане зобов'язання не виконав.

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У порушення вищезазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконав. У зв'язку з цим у останнього, станом на 13.04.2017 року, виникла заборгованість в сумі 12885 грн. 92 коп., з яких 280 грн. 10 коп. - заборгованість за кредитом, 8616 грн. 01 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2900 грн. 00 коп. пеня та комісія, 500 грн. штраф (фіксована частина), 589 грн. 81 коп. - штраф (процентна складова).

В добровільному порядку від погашення кредитної заборгованості відмовився.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності з вимогами ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.09.2014 р. у справі № 6-100цс14, яка згідно з вимогою ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, за правилами п.1 ч.2 ст.258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати одного року; виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою ст.551 ЦК України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої ст.10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

З урахуванням того, що заявлений позивачем розмір пені у 2900 грн. значно перевищує суму заборгованості за кредитом 280 грн., суд приходи до висновку, що в задоволенні даної вимоги слід відмовити.

Також з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк, р/р 3111, , МФО № 305299, 9985 (дев»ять тисяч дев»ятсот вісімдесят п»ять) грн. 92 коп. заборгованості за кредитним договором від 21.11.2012 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк, р/р 3111, , МФО № 305299, 1600 (одна тисяча шістсот) грн. . судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий Р.Р.Струтинський