АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/5304/16-ц Номер провадження 22-ц/786/825/17Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т. О. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дряниці Ю.В.

Суддів: Гальонкіна С.А., Лобова О.А.,

при секретарі: Кальник А.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства "Полтаваагротранс", приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Гофман Елли Леонідівни, за участю третіх осіб: ОСОБА_8, Полтавської міської ради, про визнання договору купівлі - продажу недійсним, скасування державної реєстрації нерухомого майна, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 19.11.2014 року кімнати АДРЕСА_1 що укладений між ПАТ «Полтаваагротранс» та ОСОБА_9 та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л.; скасувати державну реєстрацію на право власності на вказану кімнату за ОСОБА_9; зобов'язати приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л. внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по скасуванню державної реєстрації про право власності на вказану кімнату за ОСОБА_9

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства "Полтаваагротранс", приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Гофман Елли Леонідівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації нерухомого майна зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 19.11.2014 року 41/5000 частин гуртожитку АДРЕСА_1, що укладений між ПАТ «Полтаваагротранс» та ОСОБА_9, що посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9, ПАТ «Полтаваагротранс» на користь ОСОБА_4 судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 275 грн. 60 коп. з кожного.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи та не дослідження та не надання належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, просила рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ПАТ «Полтаваагротранс» є власником майна - гуртожитку розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться у його приватній власності. Даний гуртожиток не включено до статутних капіталів товариства, створених у процесі приватизації. А тому посилання суду першої інстанції на мораторій Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» щодо відчуження кімнати у даному гуртожитку є безпідставним.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до висновку про наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з нормою п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

За змістом п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Місцевим судом вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, та не заперечується сторонами, що з 03.04.1990 року позивач ОСОБА_4 а її син ОСОБА_8 з 11.09.1997 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з договором купівлі-продажу від 29.06.1994 року, що укладений між Фондом комунального майна області та ВАТ «Полтаваагротранс» (після зміни найменування ПАТ «Полтаваагротранс») останнє набуло право власності на будівлю гуртожитку АДРЕСА_1.

Згідно з договором купівлі-продажу від 19.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського округу Гофман Е.Л., ОСОБА_6 прийняла у власність від ПАТ «Полтаваавтотранс» 41/5000 частку у праві власності на будівлю гуртожитку літ «А-1», що знаходиться у АДРЕСА_1, що знаходиться на третьому поверсі. Також, судом встановлено, що покупцеві відомо, що у відчужуваній кімнаті є зареєстровані особи (а.с.69 ).

Заявляючи вимогу про визнання вказаного договору недійсним з підстав, визначених ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України, ОСОБА_10, з якою погодився суд першої інстанції, посилалась на те, що сторони оскаржуваного договору купівлі-продажу порушили дію мораторію на відчуження у будь-який спосіб гуртожитків, встановленого п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», дія якого продовжена до 01.01.2019 року.

З вказаними доводами та висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується в повному обсязі та вважає правильними доводи апелянта про те, що на час укладення спірного договору, гуртожиток перебував у приватній власності товариства, не був включений до його статутного капіталу, а отже, на нього не поширювався встановлений спеціальним законом мораторій на відчуження гуртожитку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 29.06.1994 року, укладеного між Фондом комунального майна Полтавської області та ВАТ «Полтаваагротранс», товариство купило державне майно цілісного майнового комплексу, до складу якого входить і гуртожиток за адресою АДРЕСА_1.

Постановою Господарського суду Полтавської області від 10.01.2006 року зобов'язано Регіональне відділення Фонду Державного майна України у Полтавській області включити у перелік майна, що в процесі приватизації було передано у власність Ват «Полтаваагротранс», майно-два гуртожитки, розташовані по АДРЕСА_2, яке на законних підставах було передано ВАТ «Полтаваагротранс» у процесі приватизації.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

19.11.2014 року між ОСОБА_6 та власником майна ПАТ «Полтаваагротранс» укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого покупцю передано у власність 41/5000 частку у праві власності на будівлю гуртожитку, що знаходиться у АДРЕСА_1 в якій зареєстровані та проживають ОСОБА_4 та ОСОБА_8

Частиною 3 ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, системи цивільного захисту та державних навчальних закладів.

При цьому, дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, крім гуртожитків, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації) (ч.4 ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»). Вказаний закон набрав законної сили 01.01.2009 року.

Відповідно до п.3 розділу VIII Прикінцевих положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 року, з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення їх виселення із займаних жилих приміщень, недопущення відчуження гуртожитків, які будувалися за державні кошти, установити мораторій на відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад) гуртожитків, які перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форм власності, або увійшли до статутних фондів акціонерних чи колективних підприємств, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, протягом строку реалізації державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад, але не менше шести років з дня опублікування цього Закону. Цей мораторій діє на відчуження у будь-який спосіб зазначених гуртожитків як цілісних майнових комплексів або їх окремих будівель, споруд, жилих та нежилих приміщень та іншого майна на користь фізичних чи юридичних осіб.

В подальшому, Законом України від 28.12.2014 року «Про внесення змін до пункту 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» було продовжено строк мораторію на відчуження гуртожитків» внесено зміни та у першому реченні пункту 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» слова «не менше шести років» замінені словами «не менше одинадцяти років».

При вирішенні спору, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що дія вказаного Закону може поширюватись на статус спірного гуртожитку. Так, колегією суддів було з`ясовано, що гуртожиток у якому знаходиться спірна кімната знаходиться у приватній власності самого товариства, його, як корпоративне майно, не було включено до статутного капіталу, а відтак і встановлений прикінцевими положеннями Закону мораторій не може бути застосований при його відчуженні власником.

Колегія суддів, встановивши, що сторонами при укладенні договору купівлі-продажу приміщення гуртожитку були дотримані вимоги Закону, вважає, що правові підстави для визнання такого договору недійним - відсутні.

Натомість, позивачем на надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, того, що гуртожиток був включений до статутного капіталу підприємства, що в свою чергу могло б бути підставою для застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

З огляду на те, що колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу кімнати у гуртожитку недійсним, відмові у задоволенні підлягають і решта позовних вимог щодо скасування державної реєстрації про право власності за ОСОБА_6та щодо зобов`язання нотаріуса внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на викладене, висновки місцевого суду, викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають встановленим фактичним обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 лютого 2017 року - скасувати, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства "Полтаваагротранс", приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Гофман Елли Леонідівни, за участю третіх осіб: ОСОБА_8, Полтавської міської ради, про визнання договору купівлі - продажу недійсним, скасування державної реєстрації нерухомого майна, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: підпис Дряниця Ю.В.

Судді: підпис Гальонкін С.А.

підпис Лобов О.А.

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В. Дряниця