АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 вересня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Окармус О.М.

за участю: відповідача ОСОБА_1, представника АТ «Ощадбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи без самостійних вимог: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, ПАТ «Ощадбанк» в особі філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк», про визнання майна спільною сумісною власністю за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівців від 19 травня 2017 року -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1, треті особи без самостійних вимог: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, ПАТ «Ощадбанк», про визнання майна спільною сумісною власністю.

ОСОБА_2 подала в суд заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки NISSAN PATHFINDER SE, 2007р. випуску, державний номерний знак - НОМЕР_1 та просила заборонити представникам ДВС вчиняти дії пов'язані із реалізацією даного автомобіля до вирішення судового спору по суті, оскільки в неї є підстави вважати, що у випадку задоволення її позову, може не виявитися майна, яке було придбано під час спільного сумісного життя з відповідачем, що утруднить виконання рішення суду.

22-ц/794/ 753/17р. Провадження № 727/3596/17 Головуючий у 1 інстанції Слободян Г.М.

Категорія 59 доповідач Перепелюк І.Б.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівців від 19 травня 2017 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить ухвалу скасувати та задовольнити її вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою. Посилається на порушення судом норм процесуального права. Апелянт зазначає, що їй не відомо про стосунки її чоловіка з АТ «Ощадбанк» і вона до банку немає ніякого відношення.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, ухвалу - залишити без змін з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю.

17.05.2017р. позивач ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на рухоме майно - автомобіль марки «NISSAN PATHFINDER SE», випуску 2007 року, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстровано на ім'я ОСОБА_1 та заборонити представникам ДВС вчиняти щодо цього автомобіля дії, пов'язані з реалізацією даного автомобіля, до вирішення справи по суті. При цьому посилалася на те, що невжиття заходів забезпечення вказаного позову може стати на заваді чи унеможливити виконання рішення суду в даній цивільній справі.

Судом першої інстанції було встановлено, що автомобіль марки «NISSAN PATHFINDER SE», випуску 2007 року, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, є предметом застави згідно з договором застави майна від 30.07.2008р., укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Чернівецького обласного управління ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О. 30.07.2008р. за № 5964, який був укладений в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 з кредитного договору № 1036 від 29.07.2008р.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний автомобіль та заборона представникам ДВС вчиняти дії пов'язані із реалізацією даного автомобіля не є способом захисту порушених прав позивача, не співвідносяться із позовними вимогами та є такими, що порушують права інших осіб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Частиною 1 статті 153 ЦПК передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз'яснено, що за змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно до ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною Іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.07.2008р. між ОСОБА_1 та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Чернівецького обласного управління ВАТ «Ощадбанк» з метою забезпечення належного виконання зобов'язання з кредитного договору № 1036 від 29.07.2008р. був укладений договір застави автомобіля марки «NISSAN PATHFINDER SE», випуску 2007 року, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 30.07.2008 р. на автомобіль «NISSAN PATHFINDER SE», випуску 2007 року, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, було накладено обтяження, зокрема заборона відчужувати, де обтяжувачем є ВАТ «Державний ощадний банк України» Чернівецьке обласне управління. На підставі рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 10.03.2015р., яке вступило в законну силу згідно з ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 21.01.2016р., та відповідно до якого на користь ПАТ «Ощадбанк» в особі філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в солідарному порядку була стягнена заборгованість за кредитним договором № 1036 від 29.07.2008р. в сумі 386550,55грн., постановою державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції від 15.03.2016 р. було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-179/12 від 28.01.2016р. на виконання вищевказаних судових рішень. В ході виконавчого провадження було передано документи щодо арештованого майна - автомобіля «NISSAN PATHFINDER SE», випуску 2007 року, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в порядку реалізації шляхом проведення електронних торгів до Чернівецької філії ДП СЕТАМ.

Згідно з заявкою на реалізацію арештованого майна ЗВП № 51193142 та на даний час автомобіль реалізовується з електронних торгів ДП СЕТАМ.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.152 ЦПК України позов може забезпечуватися зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Позивачем таких позовних вимог не було заявлено.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006р. №19 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз'яснено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. В п.4 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Розглядаючи справу та відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення, судом було належним чином враховано вищенаведені норми права та роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006р. №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та всіх обставин справи.

Посилання апелянта на те, що їй не відомо про будь-які стосунки відповідача з банком, не є підставою для задоволення її заяви. Доводи апеляційної скарги щодо повідомлення судом про надходження заяви про забезпечення позову інших сторін по справі, є безпідставними, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема в матеріалах справи відсутні судові повістки, повідомлення сторін про виклик до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Заява про забезпечення позову надійшла на адресу суду 17.05.2017р., а розглянута судом 19.05.2017р., в порушення вимог ч.1 ст.153 ЦПК України, однак це не є підставою для її скасування.

Керуючись ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівців від 19 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуюча (підпис) Судді: (підписи)

З оригіналом згідно :