Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2017 року смт Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого- судді Лівочки Л.І.,

при секретарі- Дубчак Н.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним.

Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що його батько- Глуховський ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 16.10.2016 року. За життя батько хворів на цукровий діабет. Батько був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Кожного року батько проходив лікування в військовому госпіталі. В червні 2014 року батька було викрадено відповідачкою з Центрального клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України, де він постійно проходив лікування та реабілітацію. Після викрадення батько проживав разом з ОСОБА_3 В по вул. Шевченка 64-6, с. Лазарівка, Брусилівського району, Житомирської області. Протягом тривалого часу відповідачка забороняла приймати ОСОБА_5 ліки, настроювала його проти своїх рідних та не давала спілкуватися з ними.

Його батько - ОСОБА_5 потребував постійного медичного догляду та лікування, потрібно було перебувати на плановому лікуванні один раз на півроку. Починаючи з літа 2014 року таке лікування ОСОБА_5 не отримував, крім того, він не отримував взагалі будь-яких медичних препаратів, які йому необхідно було отримувати кожного дня. Оскільки, ОСОБА_5 страждав на тяжку форму інсуліново залежного цукрового діабету, без отримання лікування в його організмі почалися процеси, які не давали йому можливість усвідомлювати значення своїх дій.

Дії ОСОБА_5 щодо відмови від отримання лікарських засобів були направлені на заподіяння шкоди самому собі, а ОСОБА_3 всіляко сприяла заподіюванню такої шкоди. Тому 04.12.2014 року він подав заяву до Дарницького районного суду м. Києва про обмеження цивільної дієздатності батька. 25.12.2014 року Дарницьким районним судом м.Києва було постановлено ухвалу про призначення судово-психіатричної експертизи. З метою доставляння свого батька на проведення амбулаторної експертної комісії 06.04.2015 року, приїхавши за місцем перебування батька в с.Лазарівка, він побачив його в дуже хворобливому стані. Батько тривалий час не міг його впізнати. В цей час ОСОБА_3 здійснювала психологічний тиск на його батька та погрожувала застосуванням фізичної сили відносно нього та його адвоката. Після психологічного тиску з боку ОСОБА_3, батько поводив себе неадекватно, агресивно, вигукував, що його рідні хочуть його вбити та отруїти. ОСОБА_3 не дозволяла батькові їхати на експертизу, вказуючи, що вона є його дружина. За результатами відвідування батька йому стало зрозуміло, що його дії направлені на заподіяння собі шкоди і він не надає адекватну оцінку значенню своїх дій. Ним було написано заяву психіатру Брусилівської районної лікарні, з метою перевірки психічного стану та стану здоровя свого батька. Психіатр Брусилівської районної лікарні виїзжав за місцем перебування ОСОБА_5 та провів його огляд, про що надав довідку.

Оскільки, ОСОБА_5 відмовлявся від проходження амбулаторної психіатричної експертизи, і відмовою від приймання ліків ніс загрозу для свого життя та здоров'я, по даній справі було призначено примусову психіатричну експертизу.

Відповідно до висновків судово-психіатричної експертизи № 25 від 12.02.2016 року було встановлено, що ОСОБА_5 виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді:органічного - ураження головного мозку судинно-дисметаболічного ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом та за своїм психічним станом не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує призначення над ним опіки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.06.2016 року було визнано недієздатним ОСОБА_5 та призначено над ним опікуном ОСОБА_1

Після проходження судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5 залишався проживати у нього та повідомив, що він не памятає, щоб одружувався з ОСОБА_3 та зазначав, що остання здійснювала на нього моральний та фізичних тиск за час його перебування в її будинку.

На початку вересня 2016 року він звернувся до адвоката з метою підготовки документів для подачі позову про визнання недійсним шлюбу. Для перевірки інформації про факт укладення шлюбу було направлено запит до компетентних органів та отримано дублікат свідоцтва про шлюб, відповідно до якого ОСОБА_5 та ОСОБА_3 уклали шлюб 17.03.2015 року.

Позивач просив визнати шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, укладений 17 березня 2015 року відділом державної реєстрації аектів цивільного стану реєстраційної служби Брусилівського районного управління юстиції у Житомирській області по актовому запису №13, недійсним з моменту укладення.

В суді позивач та його представник підтримали позовні вимоги, надали суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, доповнивши тим, що проведеною судово-психіатричною експертизою встановлено, що станом на 17.03.2015 року ОСОБА_5 страждав тяжким психічним розгладом у вигляді органічного ураження головного мозку та за своїм психічним станом не усвідомлював сповна значення своїх дій, просили позовні вимоги задовольнити.

В суді відповідачка позовні вимоги не визнала, пояснила, що в позовній заяві викладено неправдиву інформацію. ОСОБА_5 вона знала раніше по роботі, але з 2002 року зв"язку з ним не підтримувала. 30.08.2014 року ОСОБА_5 запросив її на день народження.Коли вона прийшла до нього на день народження, то він дуже зрадів, так як він на той час сам мешкав в будинку в смт. Брусилів. Побачивши ОСОБА_5, вона дуже здивувалась, так як він стояв на двух милицях, він розповів, що у нього цукровий діабет, дружина померла , діти живуть в Києві, у них свої сім"ї, за ним немає кому доглядати і він зробив їй пропозицію вийти за нього заміж. ЇЇ це показалось дивним. Вона зразу не погодилась, але ОСОБА_5 наполягав, їй було жалко його, так як він був хворою людиною, потребував стороннього догляду , то вона вирішили вийти за нього заміж, щоб за ним доглядати. Після цього вона переїхала жити до нього. Коли дізналися про це його діти, то викрали у нього паспорт, але він зробив новий паспорт і вони зареєстрували шлюб. Діти не могли змиритися з тим, що вони втратили батькову пенсію та частину його квартири, тому вони стали діяти, щоб визнати батька недієздатним. Вона дійсно восени 2014 році забрала ОСОБА_5, на його прохання, з госпіталя, після чого він став проживати за місцем її проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_5 хворів на цукровий діабет, але він не вживав ніяких ліків та не хотів лікуватись в госпіталі, так як почувався добре і вона не наполягала на вживанні ним ліків. Чоловік боявся, що його діти його отруять. Просила в задоволенні позову відмовити, так як вважає, що позивач дії тільки з меркантильних інтересів , а ОСОБА_5 за життя не виявляв ознак недієздатності, хоча не заперечувала того, що з листопада 2015 року за рішенням виконкому Лазарівської сільської ради була призначена піклувальником свого чоловіка, пояснивши, що це було необхідно для того, щоб продовжити термін дії його пенсійної картки та отримувати пенсію.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 березня 2015 року між ОСОБА_5, 30.08. ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Брусилівського районного управління юстиції у Житомирській області,актовий запис № 13 ( а.с. 12).

Дітей від шлюбу немає, спільного майна не придбано.

Відповідно до довідки виданої ОСОБА_3 виконкомом Лазарівської сільської ради , її чоловік- Глуховський С.В. проживав разом з нею з жовтня 2014 року по лютий 2016 року без реєстрації в с. Лазарівка, по вул. Шевченка, 64-б ( а.с. 75).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 09.11.2015 року зверталась з заявою до Лазарівської сільської ради про встановлення над її чоловіком ОСОБА_5 піклування, так як він є інвалідом 2-ї групи, який є фізично недієздатним і за станом здоров"я не може самостійно захищати свої права і виконувати свої обов"язки та потребує стороннього догляду, нагляду( а.с. 72).

Рішенням виконкому Лазарівської сільської ради від 18.11.2015 року № 56 ОСОБА_3 було призначено піклувальником ОСОБА_5, який за станом здоров"я не може самостійно захищати свої права і виконувати свої обов"язки..

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.06.2016 року ОСОБА_5 було визнано недієздатним, над ним встановлено опіку та опікуном призначено його сина ОСОБА_1 ( а.с.7-9).В ході розгляду данної справи було призначено та проведено судово-психіатричну експертизу № 25 від 12.02.2016 року, відповідно до висновків якої, на час проведення експертизи ОСОБА_5 виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді органічного ураження головного мозку судинно-дисметаболічного генезу з вираженим психоорганічним синдромом, та за своїм психічним станом не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує призначення над ним опіки ( а.с. 147-151).

ОСОБА_5 помер 16.10.2016 року( а.с. 76).

Відповідно до висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 399 від 23.06.2017 року на момент реєстрації шлюбу - станом на 17 березня 2015 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, страждав тяжким психічним розладом у вигляді органічного ураження головного мозку судинно-дисметаболічного генезу з помірним психоорганічним синдромом (згідно з МКХ-10: F07.9) та за своїм психічним станом не усвідомлював сповна значення своїх дій і не міг керувати ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Сімейного кодексу України реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і ( або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 38 Сімейного кодексу України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Сімейного кодексу України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка.

Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп"яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і ( або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Відповідно до пояснень позивача та його представника, починаючи з осені 2014 року за ОСОБА_5 відмічались дивності в його поведінці, він не взнавав позивача, маючи тяжку хворобу не приймав ліки, шлюб між ОСОБА_5 та відповідачкою був укладений без наміру створення сім"ї,а з метою отримання спадщини після його смерті.

Відповідачка в суді не заперечувала та підтвердила, що шлюб був укладений не з метою створення сім"ї та набуття прав та обов"язків подружжя, а з метою догляду за ОСОБА_5

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни № 11 від 21.12.2007 року " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" за рішенням суду шлюб обов"язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності ( ст. 40 Сімейного кодексу України).

Відпоівідно до ст. 42 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв"язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність, якої обмежена.

Частиною 1 ст. 43 Сімейного кодексу України передбачено розірвання шлюбу, смерть дружини або чоловіка не є перешкодою для визнання шлюбу недійсним.

Відповідно до ст. 44 Сімейного кодексу України у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що укладений 17 березня 2015 року шлюб між ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, 21.01.1962 р. н.,зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Брусилівського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 13, підлягає визнанню недійсним, так як укладений без вільної згоди ОСОБА_6, так як він під час укладення шлюбу страждав тяжким психічним розладом в результаті чого не усвідомлював сповна значення своїх дій і не міг керувати ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 551,21 грн.

На підставі ст. ст. 24, 38, 40-44 Сімейного кодексу України та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, укладений 17 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Брусилівського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис 13, недійсним з моменту його укладення,тобто з 17 березня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551грн. 21 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Житомирської області через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня отримання копії повного рішення, яке виготовлене 05.09.2017 року

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л. І. Лівочка