Категорія 41Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Стадника І.М., Міхасішина І.В.,

за участі секретаря Агеєвої Г.В., представника апелянта, позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду ци-вільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про

захист особистих немайнових прав, честі, гідності, ділової репутації, від-

шкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінниць-кого міського суду Вінницької області від 26 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

22 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_4 про захист особистих немай-нових прав, честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог з врахуванням їх збільшення зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 у рубриці ІНФОРМАЦІЯ_3 була роз-міщена стаття відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4, де викладена завідомо неправдива інформація про за-володіння ОСОБА_2 шляхом зловживання службовим становищем приміщенням університету, дачу хабаря судді Господарського суду Вінницької області з метою затягування прийняття рішення не на користь ФОП ОСОБА_4 У коментарі до вказаної статті ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідач назвав по-зивача аферистом. ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 в соціальній мережі «Facebook» розмістив публікацію, де стверджує про підкуп позивачем експерта КНДІСЕ у справі спортивного клубу «Максимус». ІНФОРМАЦІЯ_7 на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 у рубриці ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідачем були розміщені статті «ІНФОРМАЦІЯ_8», «ІНФОРМАЦІЯ_9», в яких міститься неправдива інформація стосовно власності на примі-щення адмінкорпусу, розташованого по АДРЕСА_1 оплати кредиту. Остання публікація, вказана вище, викладена відповідачем також в га-зеті «RIA» від ІНФОРМАЦІЯ_10 року № НОМЕР_1. У публікаціях неодноразово вказуєть-ся на захоплення позивачем спортивних тренажерів відповідача. Розповсюдже-на інформація є негативною, фактичним твердженням, а не оціночними суджен-нями ОСОБА_4, тому така інформація ганьбить честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_2, про захист яких заявлений даний позов. Оприлюд-нена неправдива інформація завдала позивачеві моральних страждань, призвела до стресових ситуацій, серцевих нападів. Позивач просив суд у відшкодування моральної шкоди стягнути на свою користь з відповідача 60 тисяч гривень ( а. с. 1-4, 60-64 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено ( а. с. 169-177 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане судове рішення ска-сувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному об-сязі. Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, необгрунтованим, ухва-леним без повного, всебічного з'ясування обставин справи ( а. с. 179-183 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представни-ка апелянта ОСОБА_3, заперечення на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності на-явні в ній докази, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного су-дового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до норм статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути за-конним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рі-шення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими дока-зами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведе-ність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

В абзацах п'ятому, шостому пункту 15, пункті 19 постанови Пленуму Вер-ховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фі-зичної та юридичної особи» роз'яснено, що недостовірною вважається інформа-ція, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відо-мості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомос-ті про них не відповідають дійсності ( неповні або перекручені ); негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокре-ма, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактич-ним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини третьої статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Таким чином, узгоджуючи дану норму з вимогами статей 10, 60 ЦПК України, обов'язок довести достовірність поширеної інфор-мації покладається на відповідача.

Відмовляючи у позові ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався нормами статей 3, 9, 34, 55 Конституції України, 10 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, 277, 297, 299 ЦК України, 30 Закону України «Про інформацію», врахував роз'яснення, викладені в постано-вах Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про су-дову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ді-лової репутації фізичної та юридичної особи», від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» та на підставі встановлених і оцінених фактичних обставин, зазначених у рішенні, акцентував увагу на тому фактові, що вислови відповідача у публіка-ції, розміщеній на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, містять інформацію, отриману зі слів «недоброзичливців», викладачів університету «Україна», інші ставлять під сумнів, висловлюють роздуми та припущення з приводу можли-вості вчинення позивачем певних дій. Дослідивши роздруківку публікації, роз-міщеної ІНФОРМАЦІЯ_6 в мережі «Facebook», суд підкреслив, що в кінці речення, що є предметом спору, розміщений знак запитання. Це свідчить про оціночне судження автора, не твердження про наявність конкретного факту. Вислови у публікаціях від ІНФОРМАЦІЯ_11 стосуються одних і тих же подій та обставин. Їх не можна віднести до інформації, котра порушує особисті немайнові права позивача, завдає шкоди його немайновим благам чи перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що позивач, вважа-ючи поширені щодо нього судження та думки такими, що принижують його честь, гідність, ділову репутацію, вправі скористатися правом на відповідь, на власне тлумачення ситуації, що має місце, надання їй власної іншої оцінки.

Як наслідок, через недоведеність позивачем порушення його немайнових прав відповідачем, суд відмовив у задоволенні позову стосовно відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» з наступними змінами, при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі поширенням відомостей, які не відповідають дійсності і порочать її честь, гідність та ділову репутацію, судам слід мати на увазі, що у справах про спростування відомостей, пошире-них засобами масової інформації, як відповідачі до участі притягаються автор, орган засобу масової інформації, що їх поширив, а у передбачених законом ви-падках, і відповідна службова особа цього органу, які й несуть обов'язок по від-шкодуванню заподіяної моральної шкоди відповідно до ступеня вини кожного з них.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Виконуючи норми статей 3, 10, 60, 61 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в інформаціях, розповсюджених відповідачем, таких відомостей стосовно позивача, які можна було б визнати такими, що при-нижують честь, гідність, ділову репутацію позивача як громадянина, посадової особи, в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору дотриман-ня законів, загальновизнаних правил співжиття або принципів людської моралі. Позивачем не доведено, що поширена відповідачем інформація порушує його особисті немайнові права, та, що важливо, при цьому мав місце умисел автора відомостей саме на поширення неправдивої інформації.

Відмова у позові про відшкодування моральної шкоди є окремим наслідком відмови у позові про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування не-достовірних відомостей. Суд зазначив про недоведеність позивачем допуще-них, нібито, відповідачем неправомірних дій, що стали наслідком завдання мо-ральної шкоди, наявності причинного зв'язку між заподіяною шкодою та про-типравною поведінкою відповідача та в чому полягає вина останнього. З цього приводу суд дав правильну юридичну оцінку доказам, що додані до матеріалів справи обома її сторонами.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на те, що вони є правильними, вмотивованими та справедливими.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2, наводячи текстове відтворення окремих положень чинного законодавства України, що стосуються вирішувано-го спору, посилається на доведення факту поширення відповідачем саме недо-стовірної інформації, звинувачення позивача у вчиненні кримінальних злочинів та не погоджується з висновками суду, викладеними в оскаржуваному рішенні суду. Заперечуючи можливість скористатися правом на відповідь, апелянт за-значає, що це стосується засобів масової інформації.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, її доводи спростовуються матеріалами справи, не заперечують висновків суду першої ін-станції, викладених у рішенні від 26 липня 2017 року.

Відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Ко-дексом.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Керуючись нормами статей 88, 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: