Справа №592/4556/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1337/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Різниченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 червня 2017 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 04 грудня 2008 року між ним та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань станом на 31 березня 2017 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 14951 грн. 72 коп., з яких: 1821 грн. 83 коп. заборгованість за кредитом, 11941 грн. 71 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 688 грн. 18 коп. штраф (процентна складова), позивач просив стягнути вказану заборгованість з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 червня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість по тілу кредиту в сумі 1821 грн. 83 коп., процентах в сумі 965 грн. 22 коп. та на відшкодування судових витрат 298 грн. 25 коп., а всього 3085 грн. 30 коп.

Відмовлено у задоволенні позову в іншій частині за необґрунтованістю.

Вказане заочне рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення усієї суми заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафів і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. При цьому, заочне рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту позивач просить залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення не врахував обставини того, що відповідачка не заперечувала проти визначеного в анкеті-заяві 30% розміру процентної ставки річних за користування кредитними коштами, а відтак, висновок суду про стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ, на думку банку, є неправомірним.

Позивач також зауважує, що відповідачка не заперечувала ні проти предявленого до неї позову, ні проти штрафів, тому, як він вважає, позов підлягає задоволенню повністю. Крім того, в апеляційній скарзі йдеться про те, що відповідачка у заяві-анкеті виразила згоду, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, у звязку з чим рішення суду в частині відмови у стягненні штрафів позивач вважає незаконним.

Позивач в апеляційній скарзі також не погоджується з рішенням суду в частині розподілу судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2008 року між ОСОБА_4 акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який 05 листопада 2008 року було збільшено банком до 10000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7).

Кредитний договір укладено шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 31 березня 2017 року ОСОБА_3 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 14951 грн. 72 коп., яка складається із: 1821 грн. 83 коп. заборгованості за кредитом, 11941 грн. 71 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 688 грн. 18 коп. штраф (процентна складова) (а.с. 4-6).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав, а матеріали справи не містять доказів про отримання відповідачем під підпис Памятки, яка містить тарифи і основні умови кредитування, тому дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь банку заборгованості за процентами за користування кредитом, починаючи з 30 червня 2014 року, тобто з моменту виникнення заборгованості за кредитом, у розмірі на рівні облікової ставки НБУ, а не у заявленому у позові розмірі.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення штрафів, суд першої інстанції послався на те, що сама анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами укладено не було.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами колегія суддів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

У статті 207 ЦК України йдеться про те, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як передбачено частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі наведених норм права та встановлених у справі обставин колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що сторонами кредитного договору не було досягнуто домовленості щодо розміру процентної ставки за кредитним договором, так як з підписаної відповідачкою заяви про відкриття карткового рахунку та надання банківських послуг вбачається, що сторони узгодили базову процентну ставку за кредитним договором у розмірі 30% із розрахунку 360 днів на рік (а.с. 7 на звороті), у звязку з чим доводи апеляційної скарги в зазначеній частині заслуговують на увагу.

Разом з тим, на думку колегії суддів, позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами за межами дії кредитного договору не можуть бути задоволені у визначеному банком розмірі, виходячи з наступного.

Зокрема, ураховуючи той факт, що строк дії кредитної картки, тобто, строк дії кредитного договору закінчився 30 листопада 2015 року, що вбачається з наданого позивачем суду апеляційної інстанції витягу з програмного комплексу банку щодо строку дії карток, та той факт, що договором не встановлений розмір процентів після спливу вищезазначеного строку, тому колегія суддів не може погодитись з розрахунком позивача в частині визначення розміру процентів за період з 01 грудня 2015 року по 31 березня 2017 року (тобто після закінчення строку дії кредитної картки і по той період, станом на який банк нарахував заборгованість), із розрахунку процентної ставки у розмірі 43,20% річних, яка, до того ж, не була передбачена умовами кредитного договору, тобто, вказані умови відповідачу не були відомі, у звязку з чим, на думку колегії суддів, розмір процентів за вказаний період має бути визначений на рівні облікової ставки Національного банку України, що узгоджується з положеннями ст.ст. 525, 526, 536, 1048, 1049 ЦК України.

Також вказаної правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі за № 6-1412цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Однак, ураховуючи, що позивач надав суду апеляційної інстанції новий розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом, що становить 1418 грн. 31 коп. і включає в себе процентну ставку під час дії кредитної картки в розмірі 30 %, а з 01 грудня 2015 року і до 31 березня 2017 року у розмірі облікової ставки НБУ, тому колегія суддів вважає можливим прийняти вказаний розрахунок заборгованості за основу для визначення розміру заборгованості по відсотках за користування кредитом.

В той же час, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки штрафів (фіксованої частини та процентної складової) з огляду на те, що підписана відповідачем заява-анкета не містить умов щодо порядку та розміру нарахування цих штрафів, а Умови та правила надання банківських послуг, на які позивач посилався у позовній заяві як на підставу для нарахування відповідачці штрафних санкцій за порушення нею зобовязання щодо повернення кредитних коштів, не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, так як не містять підпису відповідача.

При цьому, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що з відповідачки на користь позивача має бути стягнутий і штраф за невиконання кредитних зобовязань, оскільки позивач не надав, а матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг і що саме ці умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та, відповідно, чи брала вона на себе зобовязання зі сплати неустойки у разі порушення зобовязання з повернення кредиту.

Вказаної правової позиції дійшов також Верховний Суд України у постановах № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року та № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року.

До посилань в апеляційній скарзі про те, що відповідачка не заперечувала проти предявленого до неї позову, у звязку з чим, на думку позивача, погодилась з усіма вимогами, в тому числі і про стягнення штрафів, колегія суддів відноситься критично, ураховуючи, що матеріалами справи доведено, що остання не брала участі у розгляді даної справи в суді першої інстанції і, відповідно, своєї позиції щодо предявлених вимог не висказувала, так як суд провів заочний розгляд справи.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, а його висновки в цій частині не відповідають обставинам справи, тому рішення суду в зазначеній частині необхідно змінити, стягнувши з відповідачки на користь банку заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в сумі 1418 грн. 31 коп., а не 965 грн. 22 коп., як визначив суд першої інстанції.

В іншій оскаржуваній частині, а саме, щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів заочне рішення суду є законним і обґрунтованим, тому його необхідно залишити без змін.

Таким чином, загальний розмір кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 3240 грн. 14 коп. і складається вона із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 1821 грн. 83 коп., стягнення якої позивачем не оскаржується, та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1418 грн. 31 коп.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати необхідно розподілити в порядку, встановленому ст.88 ЦПК України.

Зокрема, згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат також підлягає зміні.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено на 21,67% (3240,14 грн. * 100% / 14951,72 грн.), тому позивачу підлягають поверненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 346 грн. 72 коп. (1600 грн. * 21,67%), а також за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 381 грн. 39 коп. (1760 грн. * 21,67%), які необхідно стягнути з відповідачки на його користь.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3; 309 ч.1 п.п.1, 3, 4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 червня 2017 року в даній справі в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами та в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в сумі 1418 грн. 31 коп., а не 965 грн. 22 коп., як визначив суд першої інстанції.

В іншій оскаржуваній частині заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 червня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 346 грн. 72 коп., а також за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 381 грн. 39 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -