АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3552/17 Головуючий 1 інст. - Сенаторов В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 вересня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І.,

Пилипчук Н.П.,

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 23 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової Алли Валентинівни, третя особа: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової А.В., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №31500499 від 21.09.2016 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, за ПАТ КБ «Приватбанк» ;

- зобов'язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумову А.В. скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що здійснений нею 19.09.2016 року

- компенсувати судові витрати у сумі 551,20 грн.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 23 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обгрунтування скарги посилається на неповне з"ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач не отримувала лист від ПАТ КБ «Приватбанк» про порушення умов кредитного договору та задоволення вимог шляхом набуття права власності на нерухоме майно 19.07.2016 року.

Відповідачем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 21.09.2016 року. А повідомлення про намір зареєструвати право власності на квартиру отримала тільки в жовтні 2016 року.

Вважає, що не укладала ніякого окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, тому у відповідача були відсутні підстави для реєстрації прав на квартиру за іншою особою.

Спірна квартира є предметом іпотеки за договором іпотеки, укладеним з метою виконання кредитного договору, тобто споживчого кредиту у іноземній валюті, тому, з огляду на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відповідач не мав права проводити реєстраційних дій.

Нотаріусом не було перевірено факт відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей на користування відчужуваним нерухомим майном.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник не виконував умов кредитного договору, кредиту не погасив, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, а положенням іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ « Про іпотеку».

З таким висновком суду, колегія суддів погоджується, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакумової А.В. проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 кредитного договору № НАЕЕGА15710001, в забезпечення якого 13.03.2008 року Погрібною Т.П., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 776 був посвідчений договір іпотеки квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається зі змісту розділу 4 вищевказаного договору іпотеки, він містить Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель має право, у зв"язку з порушенням вимог кредитного договору звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, а саме згідно ст. 37 Закону України «Про Іпотеку» шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

26.07.2016 року. за вих. № Е.НА.0.0.0.0/17-2049 від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім'я ОСОБА_2 було надіслано лист зі зворотнім повідомленням про порушення умов Кредитного договору та задоволення вимог шляхом набуття права власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 та зауважено, що після спливу тридцятиденного строку з дня отримання даного повідомлення за Іпотекодержателем буде зареєстроване право власності на вказане нерухоме майно ( а. с. 60).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 19.07.2016 року ОСОБА_2 особисто отримала вказане повідомлення, після чого жодних заяв, скарг чи претензій від неї не надходило ( а. с. 58).

19 вересня 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності , та відповідні документи, на підставі яких 21.09.2016 року приватним нотаріусом Бакумовою А.В. було зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки не грунтуються на вимогах діючого законодавства.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Така правова позиція висловлена ВСУ у Постанові від 14.09.2016 року у справі № 6-1219цс16.

Згідно п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: - копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; - документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимоги; - заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже,оскільки діюче законодавство як на момент укладення договору так і на момент вчинення нотаріусом оскаржуваних дій передбачало позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження в іпотечному договорі.

Що стосується застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд ретельно обгрунтував висновки щодо неможливості його застосування, з якими погоджується суд апеляційної інстанції, а саме що мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання і не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку , що нотаріус, як державний реєстратор не має права на безпідставну відмову у прийнятті заяви на проведення реєстраційної дії, а також на відмову у державній реєстрації. Кожне рішення повинно прийматись в межах та підставах визначених законом.

Як вбачається зі змісту ст.34 Закону України «Про нотаріат» серед нотаріальних дій немає реєстраційних, оскільки ці повноваження надані нотаріусам відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, нотаріус може здійснювати реєстраційні дії як державний реєстратор відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на підставі нормативно-правових актів, які чинні на момент здійснення такої реєстраційної дії.

Такі реєстраційні дії можуть бути пов'язаними із вчиненням нотаріальних дій, тобто бути похідними від них або ж проводитись окремо за відповідною заявою заявника.

Доводи представника позивача, що нотаріус немає права вчиняти реєстраційні дії без вчинення нотаріальних дій є помилковими.

Судова колегія вважає, що приватний нотаріус як державний реєстратор діяв у відповідності до діючого законодавства на час вчинення реєстраційної дії, тому вимоги про скасування цих дій також не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 23 березня 2017 року- відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 23 березня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І.Колтунова

Н.П. Пилипчук