Ухвала

іменем україни

06 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, за касаційною скаргоюОСОБА_5 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 1996 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Мають двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. У червні 2014 року припинили з відповідачем шлюбні відносини. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 вересня 2015 року шлюб між ними розірваний. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з нею та знаходяться на її утриманні. У зв'язку з навчанням з вересня 2014 року син проживає за кордоном. За час окремого проживання з відповідачем нею понесені додаткові витрати на утримання дітей, а саме на оплату навчання сина в навчальному закладі Нідерландів «АmsterdamFoundationCampus» у розмірі 13 900 євро, вартість якого з вересня 2015 року складатиме 9 000 євро на рік, а всього за три роки навчання 27 000 євро; проживання сина в місті Амстердамі вартістю 591,78 євро на місяць, придбання для сина додаткової літератури та користування технічними засобами, необхідними для отримання інформації в процесі навчання; перебування сина в іноземній країні, його розміщення та підготовку до навчання у вересні 2014 року, благоустрій в новій оселі, витрати на придбання транспортних квитків, візи. Також нею понесені додаткові витрати на навчання дочки в ТОВ «Європейська гімназія», вартість якого з вересня 2014 року по лютий 2015 року складала 7 500 грн на місяць, а з лютого 2015 року - 9 500 грн на місяць, її навчання в ліцеї № 100 у травні 2015 року в сумі 122 грн, у театрі-школі сучасного танцю «Потоки» при Молодіжно-дитячій громадській організації Творча асоціація «Аз Данс» в розмірі 500 грн на місяць, придбання для дочки коня вартістю 7 000 доларів США та його утримання, що становить 5 000 грн на місяць, тренування дочки в конюшні «Анастасія» вартістю в жовтні та листопаді 2014 року 2 000 грн на місяць, а з грудня 2014 року - 3 000 грн на місяць, витрати на харчування, лікування дочки, поповнення рахунку телефону, придбання одягу, необхідних підручників, зошитів, флешки, матеріалів для розвитку, засобів по утриманню домашньої тварини дитини, організацію дня народження дочки вартістю 6 400 грн, перебування дочки в кінному таборі в період з 04 червня 2015 року по 14 червня 2015 року вартістю 3 000 грн. Також нею понесені витрати у зв'язку з зимовим відпочинком дітей на турбазі «Буковель», придбанням пакетів для катання на лижах, квитків для проїзду на гору, зимового одягу та взуття, проїзних документів, харчуванням та розвагами в загальній сумі 59245 грн 96 коп. та отриманням дітьми консультацій психологів на суму 8 000 грн. Позивач вказував, що всього додаткові витрати на дітей складають 1 716 121 грн 79 коп., тому відповідач повинен відшкодувати їй половину цих витрат з урахуванням добровільно сплачених ним коштів у сумі 75 000 грн, а саме в розмірі 782 550 грн 89 коп.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 118 999 грн 43 коп. - у рахунок відшкодування понесених додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_6 та 25 750 грн - у рахунок відшкодування понесених додаткових витрат на утримання дочки ОСОБА_7, а всього 144 749 грн 43 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача половину документально підтверджених понесених витрат на навчання сина у розмірі 104 471 грн 13 коп. та половину витрат на його проживання за кордоном у розмірі 754,04 євро, що еквівалентно 14 528 грн 30 коп., а всього 118 999 грн 43 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на навчання та проживання сина за кордоном, оплату транспортних квитків після досягнення ним повноліття, суди обґрунтовано виходили з відсутності підстав для задоволення цих вимог, роз'яснивши, що як позивач або сама повнолітня дитина не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів відповідно до ст. 199 СК України.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині відшкодування витрат на придбання для сина додаткової літератури, користування технічними засобами, необхідними для отримання інформації в процесі навчання, перебування сина в іноземній країні, його розміщення та підготовку до навчання у вересні 2014 року, благоустрій у новій оселі, витрати на придбання транспортних квитків, отримання візи, дійшли обґрунтованого висновку про залишення без задоволення цих позовних вимог, оскільки вони не підтверджені позивачем належними та допустимими доказами у відповідності до ст. ст. 57-60 ЦПК України. Крім того, судами встановлено, що у вересні та жовтні 2014 року відповідачем надавалася сину матеріальна допомога шляхом перерахування грошових коштів, зокрема, на суму 38 500 грн та факт часткової участі відповідача в додаткових витратах на дітей підтверджено позивачем.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на зимовий відпочинок дітей у Буковелі у загальній сумі 59 245 грн 96 коп., суди відмовляючи у задоволенні вимог в цій частині, правильно виходили з того, що такий відпочинок дітей є коштовним та витрати на вказаний відпочинок не були погодженні з відповідачем.

Щодо додаткових витрат на утримання дочки ОСОБА_7, то судами встановлено, що позивачем були понесені витрати на навчання дочки з вересня 2014 року по березень 2015 року включно у навчальному закладі товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська гімназія», вартість якого з вересня 2014 року складала 7 500 грн на місяць, а з лютого 2015 року - 9 500 грн на місяць. Враховуючи, що платний навчальний заклад для навчання дочки був обраний за домовленістю сторін, суди дійшли правильного висновку, що відповідач також повинен нести половину витрат, пов'язаних з оплатою навчання дочки у цьому закладі, з урахуванням того, що відповідачем оплачено вартість навчання за жовтень 2014 року у розмірі 7 500 грн, обґрунтовано стягнув половину витрат на оплату навчання дочки у ТОВ «Європейська гімназія».

Судами встановлено, що у листопаді 2014 року позивач придбала для дочки коня вартістю 7 000 дол. США. Враховуючи, що відповідач не надавав своєї згоди на придбання коня, а відповідно й оплату половини його вартості та його утримання, доказів того, що зайняття дитини у кінному клубі «Анастасія» можливе лише за наявності власного коня, позивачем суду не надано, враховуючи, що кінь був куплений позивачем за її власним бажанням та виходячи з її матеріальних можливостей, зробив правильний висновок, що позов у частині стягнення з відповідача половини витрат на придбання коня та витрат на його утримання задоволенню не підлягають.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 постійно займається в кінному клубі, такі зайняття рекомендовані лікарем, у зв'язку з чим позивач несе витрати на оплату послуг тренера, суди дійшли правильного висновку, що відповідач повинен відшкодувати позивачу половину цих витрат у частині, що документально підтверджена.

Ураховуючи, що позивачем не надано належних доказів в частині стягнення з відповідача витрат на зайняття дочки у театрі-школі сучасного танцю «Потоки» при Молодіжно-дитячій громадській організації творча асоціація «Аз Данс», так як згідно з наявними в матеріалах справи квитанціями, кошти у розмірі 500 грн на місяць є благодійними добровільними внесками, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні вимог в цій частині.

Вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на перебування дочки у кінному таборі у період з 04 червня 2015 року по 14 червня 2015 року вартістю 3 000 грн та отримання дітьми консультацій психологів на суму 8 000 грн також ніякими доказами не підтверджені, суди правильно відмовили у задоволенні цих вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на харчування, лікування дочки, поповнення рахунку телефону, придбання одягу, підручників, зошитів, флешки, матеріалів для розвитку, засобів по утриманню домашньої тварини дитини, організацію дня народження дочки, її навчання в ліцеї № 100 в сумі 122 грн, оскільки на утримання дочки з відповідача стягуються аліменти, а стаття 185 СК Українипередбачає стягнення додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами, а не додаткове стягнення аліментів, суди дійшли правильного висновку, що у даному випадку витрати на харчування, лікування дочки, організацію дня її народження, поповнення рахунку телефону, придбання одягу є звичайними витратами на утримання дитини та не були зумовлені особливим обставинами.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

О.В.Попович