Провадження №2/523/1983/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2017 р.

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

при секретарі судового засідання - Дзюба Г.І.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Цебриківської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області про визнання майна особистою приватною власністю, а також за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації за частину спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4, Цебриківської селищної ради Великомихайлівського району Одеської областіпро визнання майна особистою приватною власністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 08.11.2008 року, який був зареєстрований Третім Приморським Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції.

Після реєстрації шлюбу, позивачка переїхала жити до свого чоловіка ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

В зв'язку з тим, що у квартирі ОСОБА_4 досить тривалий час не проводився ремонт, вона порадившись з чоловіком вирішила провести капітальний ремонт у квартирі.

В зв'язку з чим, вона звернулась до ОСОБА_5, яка разом зі своїм сином ОСОБА_6 зробили ремонт в квартирі, який тривав з грудня 2008 року по середину лютого 2009 року.

Позивачка стверджує, що кошти на ремонт квартири були надані нею особисто від продажу квартиру в будинку під АДРЕСА_5, який належала позивачці на праві особистої приватної власності.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.11.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_7 квартира під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: АДРЕСА_5» була продала на 25258 гривень.

В той же час, позивачка стверджує, що вартість квартира була зменшена з метою зменшення розміру податків, та фактично квартира була продана за 48000 доларів США, про що свідчить розписка складена між позивачем та покупцем ОСОБА_8 про передачу коштів.

На залишок коштів, позивачка 23.01.2009 року купила житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за АДРЕСА_5 за 105330,0 гривень.

Договір було укладено за згодою чоловіка ОСОБА_4.

ОСОБА_4 жодного разу не претендував на будинок.

Крім будинку, ОСОБА_4, за кошти від продажу квартирі в селі Усатове було придбано автомобіль НОМЕР_1, 1991 року випуску.

На підставі викладеного, позивачка просила визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3, визнати за нею право власності на 1/2 частину даної квартири. Крім того, позивачка просила визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за АДРЕСА_5

В процесі розгляду справи позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_9 в частині визнання квартири АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю, а також про визнання права власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 залишені без розгляду, згідно ухвали суду від 09.03.2017р..

Таким чином, залишились до розгляду позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особистою приватною власністю житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за АДРЕСА_5.

ОСОБА_4, в свою чергу, подав зустрічний позов до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації за частину спільного сумісного майна подружжя. Вищевказані позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 08 листопада 2008 року по 22 липня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_4 від 11 липня 2013 року та рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 липня 2013 року про розірвання шлюбу. Справа № 523/1087/13-ц.

В період проживання в зареєстрованому шлюбі 23.01.2009 року подружжям за спільні кошти був придбаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою:АДРЕСА_5

Факт, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами є спільною сумісною власністю сторін підтверджується заявою ОСОБА_4, яка була написана та нотаріально посвідчена в день укладання договору купівлі-продажу житлового будинку , в присутності ОСОБА_3. В указаній заяві ОСОБА_4 надав згоду дружині ОСОБА_3 на купівлю житлового будинку за АДРЕСА_5 за ціну на її розсуд та умовах їй відомих, та на укладання і підписання договору купівлі-продажу. В цій же заяві він підтверджував, що грошові кошти, які витрачаються на придбання вказаного житлового будинку є спільною сумісною власністю.

Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,25 га. Земельна ділянка не приватизована. На зазначеній земельній ділянці згідно договору купівлі-продажу розташований житловий будинок, загальною площею 64,9 кв.м, житловою площею 19,4 кв.м, позначений на плані літерою «А», та будівлі і споруди: веранда -«а», погріб -«Б», л. кухня -«Г», котельна -«Д», л.кухня- «Е». сарай -«Ж», гараж -«Ж», огорожа-1, ворота-2.

Таким чином, ОСОБА_4 вважає, що згідно ст. 60 СК України даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, а згідно ст.ст. 69,70 СК України він має право на виділення йому в натурі 1/2 частину даного будинку.

Під час розгляду справи в суді, незважаючи на існування спору між сторонами щодо житлового будинку, накладення судом 14.05.2014 року арешту на житловий будинок, а також призначення судом 14.05.2014 року та повторно 01.06.2016 року будівельно-технічної експертизи, ОСОБА_3 на свій розсуд, без згоди ОСОБА_4 проти його волі, самочинно переобладнала спірний житловий будинок шляхом знесення його частини і будівництва нових приміщень.

Так, згідно висновку № 14-2016 судової будівельно-технічної експертизи від 15.10.2016 року спірний житловий будинок, що підлягає розподілу складається в цілому з житлового будинку літ «А» загальною площею 46,6 кв.м, житловою площею 29,3 кв.м та надвірних споруд: «Е»- літня кухня, « Ж»- сарай, «Г»- сарай, «3»- гараж, «Б» - погріб, огорожа №1- 2,вимощення 1 ,колонка11,вигрібна, яма 11. Самочинне будівництво - прибудова літ «а1», прибудова літ «а2», гараж літ «Б1».

Ринкова вартість нерухомого майна, в тому числі самочинно побудованого складає 335550 грн.. Вартість майна, що підлягає розподілу, крім самочинно побудованого складає - 213352 грн.

09.03.2017 року представником ОСОБА_3 було заявлено клопотання про залучення до матеріалів справи технічного паспорту на житловий будинок, виготовлений 06.02.2017 року суб'єктом господарювання ПП ОСОБА_10

Згідно з технічним паспортом житловий будинок літ. «А» складається з : 1-1-веранда, площею 10,2 кв.м, 1-2 - передня площею 5,7 кв.м, 1-3-коридор 4,2 кв.м. 1-4- жила площею 18,1 кв.м, 1-5- кабінет площею 5,9 кв. м, 1-6 - жила площею 11,5 кв.м., 1-7 - коридор площею 6,5 кв.м., 1-8-топочна площею 3,4 кв.м.,1-9- санвузол площею 2,6 кв.м, 1-10-ванна площею 4,8 кв. м, 1-11-кухня площею 9,6 кв.м., 1-12-їдальня площею 18,0 кв. м., загальною площею 100,5 кв.м, житловою 35,5 кв.м. та надвірних споруд : Б-погріб, И- гараж, Г-літня кухня, Ж-сарай,3-гараж, №1-2 огорожа.

Таким чином, відповідачка в період слухання справи, здійснила самочинну реконструкцію квартири, без згоди ОСОБА_4,в результаті чого житловий будинок став самочинно-реконструйованим.

Таким чином, ОСОБА_4, на підставі ч. 4 ст. 71 СК України, враховуючи той факт, що виділити 1/2 частину житлового будинку в натурі не має можливості, оскільки ОСОБА_3 самочинно реконструювала будинок, просить стягнути з неї компенсацію належної йому частки на час проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 106676 гривень.

В судовому засідання ОСОБА_3, а також її представник ОСОБА_1 просили задовольнити позовні вимоги в частині визнання будинку АДРЕСА_5 особистою приватною власністю, оскільки будинок був придбаний за рахунок коштів, які були отримані в результаті продажу будинку АДРЕСА_5. Зустрічний позов представник ОСОБА_3 просила залишити без задоволення, оскільки будинок є особистою приватною власністю ОСОБА_3, будь-яких заперечень не надходило.

В судовому засіданні ОСОБА_4, а також його представник ОСОБА_2 просили відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3, оскільки вважають, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

Вивчивши матеріали, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Цебриківської селищної ради Великомихайлівського району Одеської областіпро визнання майна особистою приватною власністю не підлягають задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації за частину спільного сумісного майна подружжя підлягає задоволенню.

Так судом встановлено, що ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 08 листопада 2008 року по 22 липня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_4 від 11 липня 2013 року та рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 липня 2013 року про розірвання шлюбу. Справа № 523/1087/13-ц.

Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 27.11.2008р. ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_8 купив квартиру під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: АДРЕСА_5" (два "А"), та складається в цілому з однієї житлової кімнати, житлова площа якого складає - 20.00 кв.м, та приміщень, зазначених на схематичному плані під індексами: 2 - коридор, 3 - кухня, 4 - санвузол. Загальна площа квартири становить - 42.60 кв.м.

Зазначена квартира належить продавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Галайко О.Д., 22 листопада 2005 року за р. № 5627, зареєстрованого Комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" у книзі 16-пр-167, номер запису 908, реєстраційний номер 12842990, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" 08.12.2005 року за номером 9203733.

Відповідно до п. 3 договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за - 25258.00 грн. (двадцять п'ять тисяч двісті п'ятдесят вісім гривень 00 копійок), які були одержані продавцем від покупця до підписання цього договору.

Згідно п. 8 договору сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу цієї квартири. Зобов'язання за даним договором сторонами виконані, ніяких інших зобов'язань ніж ті, що вказані в цьому договорі не має.

Пунктом 11 договору також встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 вільно володіючи українською мовою, однаково розуміючи значення і умови цього правочину та його правові наслідки, підтверджують дійсності намірів при його укладанні, а також те, що він не носить характеру мнимого та удаваного і не є зловмисним… Укладення договору відповідає нашим інтересам, волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає внутрішній волі; умови договори зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін…З правовими наслідками приховування дійсної продажної вартості відчужуваної квартири учасники цього правочину ознайомлені.

В судовому засіданні ОСОБА_3 стверджувала, що фактично будинок був проданий за 48000 доларів США, про що свідчить розписка складена між позивачем та покупцем ОСОБА_8 про передачу коштів.

В матеріалах справи дійсно є копія розписки, згідно якої ОСОБА_3 підтверджує отримання коштів у розмірі 48000 доларів у ОСОБА_8 за придбану квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що не існує судового рішення щодо визнання недійсним або частково недійсним договору купівлі-продажу від 27.11.2008р., згідно якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_8 купив квартиру під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: АДРЕСА_5" (два "А"). Недійсність даного договору також прямо не встановлена законом, оскільки договір нотаріально посвідчений та не містить ознак нікчемності.

На підставі викладеного, суд вважає, що твердження ОСОБА_3 про продаж квартири під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: АДРЕСА_5" (два "А") за 48000 доларів США не відповідає дійсності.

Судом також встановлено, що за договором купівлі-продажу житлового будинку від 23.01.2009р., ОСОБА_12, як продавець передав у власність, а ОСОБА_3, як Покупець прийняла від продавця житловий будинок з господарським будівлями і спорудами за АДРЕСА_5 (далі - Предмет договору), і зобов'язується оплатити їх вартість за ціною та на умовах встановлених у цьому договорі. Житловий будинок та будівлі і споруди розташовані на земельній ділянці площею 0,25 га, яка належить до земель житлової та громадської забудови Цебриківської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області.

Відповідно до п. 1.1 договору на зазначеній земельній ділянці розташований один житловий будинок, загальною площею 64,9 кв.м, житловою площею 19,4 кв.м, позначений на плані літерою "А", та будівлі і споруди : веранда - „а", погріб - „Б", л,кухня - „Г", котельна - „Д", л.кухня - «Е», сарай - „Ж", гараж - „Ж", огорожа - 1, ворота - 2 .

Згідно п. 1.6 договору предмет договору купується Покупцем за згодою подружжя Покупця - ОСОБА_4.

Відповідно до п. 3.1 договору, продаж майна за домовленістю сторін вчиняється за 105330 гривень. Вказану суму продавець отримав повністю від покупця до підписання цього договору.

Під час посвідчення договору від ОСОБА_4 була отримана нотаріальна посвідчена заява, згідно якої він надав згоду дружині ОСОБА_3 на купівлю житлового будинку за АДРЕСА_5 за ціну на її розсуд та умовах їй відомих, та на укладання і підписання договору купівлі-продажу. В цій же заяві він підтверджував, що грошові кошти, які витрачаються на придбання вказаного житлового будинку є спільною сумісною власністю.

Суд також вважає, що під час посвідчування нотаріусом вищевказаного договору купівлі-продажу нічого не перешкоджало ОСОБА_3 в змісті договору, або в заяві, яку надавав ОСОБА_4 нотаріусу вказати, що будинок купляється за особисті кошти ОСОБА_3, або відмовиться від придбання будинку у разі відсутності вказівки на дані відомості, проте цього зроблено не було.

Сторони в судовому засіданні не оспорювали вартість придбаного будинку, а також недійсність його умов.

Таким чином, різниця між вартістю придбаного будинку житлового будинку з господарським будівлями і спорудами за АДРЕСА_5 та квартири під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: АДРЕСА_5" (два "А") становить суму у розмірі 8.00 = 80072) 80072 гривні.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 стверджувала, що на кошти від продажу квартири під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: АДРЕСА_5" (два "А") вона здійснила капітальний ремонт квартири АДРЕСА_3, а за решту коштів був придбаний будинок у АДРЕСА_5.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_4 належала ОСОБА_4, 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло №16-135, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської Ради народних депутатів 27.07.1993 року, та зареєстрованого Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 18.08.1993 року, 1/2 (одна друга) частка на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Восьмою одеською державною нотаріальною конторою 01.06.2007 року, за реєстром №2- 1426, та зареєстрованого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 26.06.2007 року, реєстраційний номер майна: 18943140, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 0, право власності №1123734.

13.05.2013р. ОСОБА_4 подарував квартиру АДРЕСА_4 своєму сину ОСОБА_9, договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_13, у реєстрі № 2158.

Факт проведення ремонту в квартирі АДРЕСА_3 в період в 25.12.2008р. по 02.02.2009р., яка до належала ОСОБА_4 підтверджується поясненнями свідків.

Так, Свідок ОСОБА_6 пояснив, що 2008р. ОСОБА_3 купила в квартиру в будинку де він проживає. Він знає, що ОСОБА_3 познайомилась з ОСОБА_4 після чого, ОСОБА_4 умовив її переїхати до нього в квартиру. Він знає, що вони купили будинок. В квартирі був зроблений косметичний ремонт, фарбували стіни, переклеювали шпалери. Він особисто робив в квартирі ремонт за рахунок коштів, які надавала йому безпосередньо ОСОБА_3. Він також знає, що квартиру в с. Усатове у ОСОБА_14 купила сім'я ОСОБА_20 за 45000 доларів США.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона робила ремонт в квартирі ОСОБА_4. Вона пояснила, що квартира ОСОБА_4 була в жахливому стані та потребувала негайного ремонту. Кошти на будівельні матеріали, а також оплачували ремонті роботи ОСОБА_3. В квартирі змінювали ремонт, шпаклювали стіни, фарбували, переклювали шпалери та ін..

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона тривалий час товаришує з ОСОБА_3. Вона знає, що ОСОБА_3 проживала в квартирі в с. Усатове, проте ОСОБА_4 її умовляв продати квартиру та переїхати до нього. Вона продала квартиру в с. Усатове та за рахунок коштів він продажу вона придбала будинок у с. Цебрикове. Свідок також пояснила, що ОСОБА_3 зробила за свій рахунок ремонт в квартирі ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що після того, як ОСОБА_3 познайомились з ОСОБА_4 він її умовляв продати їй квартиру в с. Усатове та переїхати до нього. За рахунок коштів він продажу квартири в с. Усатове, вони зробили ремонт в квартирі ОСОБА_4, а також купили будинок в с. Цебрикове. Свідку також відомо, що на час придбання будинку ОСОБА_4 не працював, а всі кошти заробляла ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що після того, як ОСОБА_3 познайомились з ОСОБА_4 він її умовляв продати їй квартиру в с. Усатове. За рахунок коштів він продажу квартири в с. Усатове, вони зробили ремонт в квартирі ОСОБА_4, а також купили будинок в с. Цебрикове.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що ОСОБА_3 познайомилась з ОСОБА_4 та деякий час вони проживали у фактичних шлюбних відносинах. Після одруження ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_3 продати свою квартиру. Після продажу квартири ОСОБА_3 кошти від її продажу забрав ОСОБА_4. За вищевказані кошти в квартирі ОСОБА_4 був зроблений ремонт. За час спільного життя ОСОБА_3 з ОСОБА_4, він фактично не працював, зображуючи із себе генерала у відставці. За кошти від продажу квартирі в с. Усатове був придбаний будинок в с. Цебрикове.

На підставі викладеного, суд вважає, що в судовому засідання підтвердився факт, що ОСОБА_3 витрачала особисті кошти на проведення ремонту в квартирі АДРЕСА_3.

Ухвалою суду від 01.06.2016р. судом була призначена судова будівельна-технічна експертиза щодо встановлення вартості квартири АДРЕСА_3, вартості проведення будівельно-монтажних робіт при проведенні ремонту квартирі в період 25.12.2008р. по 02.02.2009р.. (Т2., а.с.13-14)

Однак експертиза не була проведена та матеріали були повернуті суду. (Т.2, а.с. 23)

В зв'язку з чим, суд не може визначити, яка сума коштів була витрачена під час проведення ремонту в квартирі АДРЕСА_3.

Окрім того, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_9 в частині визнання квартири АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю, а також про визнання права власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 за клопотанням позивача ОСОБА_3 були залишені без розгляду, згідно ухвали суду від 09.03.2017р..

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Об'єктом права спільної сумісної власності відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата та інші доходи, одержані одним із подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачені ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Статтею 69 СК України встановлено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За приписами ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісною власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Судом встановлено, що різниця між вартістю придбаного будинку житлового будинку з господарським будівлями і спорудами за АДРЕСА_5 та квартири під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: АДРЕСА_5" (два "А") становить суму у розмірі 8.00 = 80072) 80072 гривні, тобто коштів від продажу належної позивачці квартирі на праві особистої приватної власності не вистачала на придбання будинку. В судовому засіданні ОСОБА_4 також стверджував, що надав особисті кошти для придбання будинку, а також були витрачені спільні кошти подружжя.

Враховуючи той факт, що судом встановлено, що витрачала особисті кошти на проведення ремонту в квартирі АДРЕСА_3, а також значну різницю між отриманням коштів від продажу особистого приватного майна позивачці та сумою за яку був придбаний будинок, суд не може визначати, яку саме суму коштів ОСОБА_3 витратила з особистих коштів на придбання будинку, а так саме, як яку суму витратив ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що необхідно визнати, що житловий будинок АДРЕСА_5 є спільною сумісною власністю подружжя, тобто ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка визнаються рівними, тобто становлять по 1/2 частки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

В процесі розгляду справи була проведена судова будівельно-технічна експертиза , згідно якої був наданий висновок №14-2016 від 15.10.2016р. щодо можливості поділу будинку житлового будинок АДРЕСА_5. Так, згідно висновку експерта вартість майна, що підлягає розподілу, не включаючи самочинно збудовані об'єкти становить суму у розмірі 213352 гривні.

Експертом також зроблений висновок щодо можливості розділу будинку на дві самостійні частини.

Так, співвласнику № 1 виділяється 53/100 частин житлового будинок АДРЕСА_5, а саме у житловому будинку літ. «А»: Кімната 1- 5 площею 17,5 кв.м вартістю 36199грн; Кухня 1-4 площею 6,3 кв.м вартістю 13032грн; Літня кухня літ «Е» вартістю 55411 грн.; Сарай літ «Ж» вартістю 4843грн; Огорожа №1-2 (1/2 частина ) вартістю 2756 грн.; Вимощення І (1/2 частина) 510 грн.; Колонка II (1/2 частина) вартістю 389грн. Всього 113140 грн.

Співвласнику II виділяється 47/100 частин житлового будинок АДРЕСА_5, а саме у житловому будинку літ "А": коридор 1-1 площею 6,5 кв.м вартістю 8260 грн.; Коридор 1-2 площею 4,5 кв.м вартістю 9308 грн.; Кімната 1-3 площею 11,8 кв.м вартістю 24408 грн.; Сарай літ «Г» вартістю 16570 грн.; Гараж літ «З» вартістю 15666грн; Погреб літ «Б» вартістю 16984 грн.; Огорожа №1-2 (1/2 частина) вартістю 2756 грн.; Вимощення І (1/2 частина) 510 грн.; Колонка II (1/2 частина) вартістю 389грн, яма вигрібна III вартістю 5361 грн.. Всього 100212 грн.

Загальна вартість всіх приміщень, будівель та споруд, що виділяються співвласнику І в діючих цінах на будівельні роботи та матеріали складає 113140 грн., що на 6464 грн. більше його ідеальної частки.

Загальна вартість всіх приміщень, будівель та споруд, що виділяються співвласнику ІІ в діючих цінах на будівельні роботи та матеріали складає 100212 грн., що на 6464 грн. менше його ідеальної частки.

Експертом також запропоновані певні ремонті роботи щодо можливості розділу будинку на дві ізольовані частини. (Т.2., а.с. 25-37)

09.03.2017 року представником ОСОБА_3 було заявлено клопотання про залучення до матеріалів справи технічного паспорту на житловий будинок, виготовлений 06.02.2017 року суб'єктом господарювання ПП ОСОБА_10 (Т2., а.с. 82-87)

Згідно з технічним паспортом житловий будинок літ. «А» складається з : 1-1-веранда, площею 10,2 кв.м, 1-2 - передня площею 5,7 кв.м, 1-3-коридор 4,2 кв.м. 1-4- жила площею 18,1 кв.м, 1-5- кабінет площею 5,9 кв. м, 1-6 - жила площею 11,5 кв.м., 1-7 - коридор площею 6,5 кв.м., 1-8-топочна площею 3,4 кв.м.,1-9- санвузол площею 2,6 кв.м, 1-10-ванна площею 4,8 кв. м, 1-11-кухня площею 9,6 кв.м., 1-12-їдальня площею 18,0 кв. м., загальною площею 100,5 кв.м, житловою 35,5 кв.м. та надвірних споруд : Б-погріб, И- гараж,Г-літня кухня, Ж-сарай,3-гараж, №1-2 огорожа.

Таким чином, відповідачка в період слухання справи, здійснила самочинну реконструкцію будинку без згоди ОСОБА_4, в результаті чого житловий будинок став самочинно реконструйованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не надав згоди на реконструкцію будинку та вона була здійснена без будь-якого дозвільного документу та реєстрації в органах ДАБК.

Таким чином, житловий будинок АДРЕСА_5 є самочинним будівництвом.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Таким чином, ОСОБА_3 фактично позбавила права ОСОБА_4 на користування належною йому 1/2 часткою будинку АДРЕСА_5, а також можливість виділення даної частки в натурі.

Частиною 4 ст. 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

В пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що у випадку, коли один із подружжя здійснив відчуження майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно ч. 2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року « Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при неможливості поділу будинку, що є спільною власністю подружжя, в натурі і відсутності згоди подружжя про спосіб поділу спільного майна, суд з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей і заслуговуючих уваги інтересів одного з подружжя, забезпеченості житлом в іншому місці другого з них, може залишити будинок одному з подружжя і покласти на нього обов'язок компенсувати право на частку в будинку другого за рахунок іншого спільного майна або грішми.

Відповідно до ч. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року « Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» встановлено, що при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи вартість будинку АДРЕСА_5, складає суму у розмірі суму у розмірі 213352 гривні.

На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_5 у розмірі у розмірі 106676 гривень, а також визнати, що за ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_2) визнається право особистої приватної власності на будинок АДРЕСА_5, після сплати ОСОБА_4 (НОМЕР_3) грошової компенсації у розмірі 106676 гривень, відповідно до п. 3 даного рішення.

Необхідно також відзначити, що під час розгляду справи суд за клопотання сторін неодноразово надавав строк для вирішення спірного питання мировим шляхом. В процесі розгляду справи ОСОБА_3 пояснювала, що фактично вона не заперечує сплатити грошову компенсацію ОСОБА_4, проте вони не дійшли до згоди щодо остаточної суми компенсації.

Таким чином, суд вважає, що виплата ОСОБА_3 грошової компенсації на користь ОСОБА_4 не буде для неї носити значний тягар, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57,60,61,63,65,68, 69 СК України, ст.ст. 376, ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Цебриківської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області про визнання майна особистою приватною власністю - залишити без задоволення.

2.Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Цебриківської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області про розподіл спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації за частину спільного сумісного майна подружжя - задовольнити.

3.Стягнути з ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_2) на користь ОСОБА_4 (НОМЕР_3) грошову компенсацію за 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_5 у розмірі у розмірі 106676 гривень.

4.Визнати, що за ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_2) визнається право особистої приватної власності на будинок АДРЕСА_5, після сплати ОСОБА_4 (НОМЕР_3) грошової компенсації у розмірі 106676 гривень, відповідно до п. 3 даного рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з проголошення.

Суддя