Провадження № 22ц/790/952/17 Головуючий 1-ї інстанції - Шмадченко С.І.
Справа № 640/5563/13-ц Доповідач - Бровченко І.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м.Харкова від 16 серпня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Анохіної В.М., ОСОБА_1 про скасування реєстраційного запису та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, яку в ході судового розгляду уточнив та просив скасувати запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 7520305 від 07 липня 2008 року, вчинений приватним нотаріусом ХМНО Анохіною В.М., відповідно до якого було накладено заборону відчуження житлового будинку загальною площею 382,4 кв.м. розташованого у АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 24 червня 2008 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики, зареєстрований приватним нотаріусом ХМНО Анохіною В.М. за р.н. 2466. 07 липня 2008 року між ним та ОСОБА_1 був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, зареєстрований приватним нотаріусом ХМНО Анохіною В.М. за р.н. 2667. Згідно п.1 цього договору встановлено, що він був укладений як засіб забезпечення виконання зобов'язань, які виникли у нього перед ОСОБА_1 за вищевказаним договором позики від 24 червня 2008 року. Предметом іпотеки є житловий будинок літ.И-2, розташований по АДРЕСА_1 та належить йому на праві приватної власності.

На підставі реєстрації зазначеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя приватним нотаріусом ХМНО Анохіною В.М. було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 7520305 від 07 липня 08 року, відповідно до якого було накладено заборону відчуження житлового будинку по АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що вищевказані дії приватного нотаріуса щодо внесення вищевказаного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є незаконним, а сам запис підлягає скасуванню, оскільки іпотечний договір та договір про задоволення вимог іпотекодержателя є окремими договорами (за винятком коли іпотечний договір містить відповідне застереження).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2013 року задоволено позов ОСОБА_2

Скасовано запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 7520305 від 07.07.2008 р., вчинений приватним нотаріусом ХМНО Анохіною В.М., відповідно до якого було накладено заборону відчуження житлового будинку загальною площею 382,4 кв.м. розташованого у АДРЕСА_1, належного на праві власності ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції вважав преюдиційним викладений Київським районним судом м. Харкова в рішенні від 24 січня 2012 року висновок про те, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір про задоволення вимог іпотекодержателя не є іпотечним договором

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судова колегія суду апеляційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої інстанції не відповідає та не погоджується з висновком суду про те, що договір іпотеки між сторонами не укладався, а укладений між сторонами договір про задоволення вимог іпотекодержателя не є за своєї правовою природою договором іпотеки.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 січня 2012 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки відмовлено.

Висновок Київського районного суду м. Харкова від 14 березня 2012 року, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя не є іпотечним договором не є встановленою обставиною, що має приюдиційне значення і не підлягає повторному доказуванню згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Висновок районного суду є не встановленим судом фактом, а є мотивом та оціночним судженням, який не був обов'язковим для суду у справі, що розглядається.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 червня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М., р. № 2466, згідно якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 970000 грн. зі строком їх повернення 24 грудня 2008 року.

ОСОБА_2 свої зобов'язання за договором позики виконав частково, виплативши 11 вересня 2008 року в рахунок повернення суми позики 139000 дол. США. Інших відомостей щодо погашення заборгованості матеріали справи не містять.

07 липня 2008 року на забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань за вказаним вище договором позики, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М. за реєстровим № 2667, за умовами якого позивач передав ОСОБА_1 в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2 цього договору, у разі невиконання боржником зобов'язань за договором позики вчиняється відповідний виконавчий напис, після якого право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, переходить до іпотекодержателя, а вчинення виконавчого напису буде здійснюватися за рахунок іпотекодавця.

Пунктом 3 договору передбачено, що у забезпечення виконання зобов'язання, що викладено у п. 1 цього договору укладається договір іпотеки. Предмет іпотеки складає: житловий будинок з крильцем літ. «И-2» житловою площею 220,7 кв.м, загальною площею 382, 4 кв.м., та ворота з каліткою літ. «З», що знаходиться по АДРЕСА_1.

Згідно п. 10 договору, учасники цього договору домовились про те, що цей договір укладається з накладенням заборони відчуження предмету іпотеки.

07 липня 2008 року на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку з посвідченням іпотечного договору приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М. накладено заборону відчуження зазначеного в договорі житлового будинку АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2, до припинення дії іпотечного договору.

Згідно ст. 18 Закону України «Про іпотеки», в редакції на час укладання договору, іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Проаналізувавши умови договору про задоволенні вимог іпотекодержателя (зокрема в частині передання нерухомого майна в іпотеку, забезпечення цим майном виконання грошового зобов'язання за основним договором позики та визначення сторонами способу звернення стягнення на предмет іпотеки), судова колегія вважає, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя містить всі істоті (основні) умови договору іпотеки, які передбачені ст. 18 Закону України «Про іпотеку», а тому за своєю природою він є іпотечним договором, а його назва «про задоволення вимог іпотекодержателя» на зміст цього договору не впливає.

Судова колегія суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції зазначеного не врахував та не звернув уваги на те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя містить основні умови договору іпотеки, які передбачені ст. 18 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що згідно п. 10 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, учасники цього договору домовились про те, що цей договір укладається з накладенням заборони відчуження предмету іпотеки. Договір є чинним та докази визнання його недійсним відсутні.

Доказів того, що на час розгляду справи ОСОБА_2 погасив заборгованість за договором позики у повному обсязі, матеріали справи не містять.

Таким чином вказані вище обставини свідчать про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, порушення норм процесуального права, що у свою чергу призвело до неправильного вирішення спору в частині скасування реєстраційного запису, а тому ухвалене судом першої інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 319-324, 327 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2013 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Анохіної В.М., ОСОБА_1 про скасування реєстраційного запису та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: