Справа № 541/918/17
Номер провадження 2/541/628/2017
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 вересня 2017 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

в складі: головуючої судді Андрущенко-Луценко С.В.

при секретарях Калініченко Л.О., Непокупній Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Миргородського району, ОСОБА_2 сільського голови ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної (немайнової) шкоди,

в с т а н о в и в :

28.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду із вище зазначеним позовом.

В направленому на адресу суду позові позивач зазначив, що 21 квітня 2016 року між ним та ОСОБА_2 сільською радою Миргородського району, в особі сільського голови ОСОБА_3, як органом управління майном був укладений трудовий договір, за умовами якого його було прийнято на посаду директора КП «Першоцвіт» ОСОБА_2 сільської ради Миргородського району. 13.04.2017 року розпорядженням ОСОБА_2 сільського голови №32-ОС його було звільнено з посади директора КП «Першоцвіт» на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України ( відсутність на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня). Дане розпорядження ОСОБА_2 сільського голови було затверджене рішенням пятої сесії сьомого скликання ОСОБА_2 сільської ради від 13.04.2017 року. З його точки зору, звільнення є незаконним, оскільки вважати неправомірною його відсутність на робочому місці з 13-00 до 17-00 не було підстав, адже п.5.1 Договору передбачено перерву на обід з 13 до 14 години, зважаючи на що на робочому місці він був відсутній з 14 до 17 години, тобто 3 години, а не більше. Він має захворювання на бронхіальну астму, атопічного ґенезу і знаходиться на диспансерному обліку в амбулаторії ЗПСМ с. В.Сорочинці Миргородського району. В той день, 04.04.2017 року він себе погано почував, приймав ліки, але це не допомогло, внаслідок чого о 12 год. 30 хвилин змушений був поїхати додому, де відпочивши деякий час зібрався на роботу та по дорозі зайшов до свого сусіда, де у нього відбулася сварка із заступником сільського голови. Внаслідок сварки у нього знову погіршився стан здоровя, ліки не допомагали, а тому о 13 год. він поїхав на прийом до лікаря, де йому було надано першу медичну допомогу та рекомендовано постільний режим, тому до кінця робочого дня він знаходився вдома. 05 квітня 2017 року вийшов на роботу та на запит юриста сільської ради надав письмові пояснення з приводу відсутності на роботі в післяобідній час 04.04.2017 року. В подальшому дізнався про його звільнення з посади на підставі розпорядження сільського голови. Звільнення вважає незаконним, оскільки був відсутній на роботі з поважних причин. Незаконним звільненням йому було заподіяно моральної (немайнової) шкоди, яка проявилася в позбавленні засобів до існування, зміні звичного способу життя, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, нервовому стресі, переживаннях яких він зазнав. Заподіяну моральну шкоду оцінює в 3000 грн.

Просить суд: визнати дії ОСОБА_2 сільського голови щодо звільнення його з посади директора КП «Першоцвіт» ОСОБА_2 сільської ради за п.4 ст. 40 КЗпП України незаконним; визнати незаконним та скасувати пункт 1 розпорядження голови ОСОБА_2 сільської ради від 13 квітня 2017 року №32-ОС «про звільнення директора КП «Першоцвіт» ОСОБА_1; стягнути з ОСОБА_2 сільської ради на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу; стягнути з ОСОБА_2 сільської ради на його користь в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди 3000 грн.; зобовязати ОСОБА_2 сільського голову внести відповідні зміни до його трудової книжки про скасування запису про звільнення за п.4 ст. 40 КЗпП України ; стягнути з ОСОБА_2 сільської ради понесені ним при зверненні з позовом до суду судові витрати.

При судовому розгляді справи позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, як законний та обґрунтований.

Представник позивача адвокат ОСОБА_4 позов підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, як законний та обґрунтований. Крім того звернув увагу суду на не повну відповідність закону трудового договору укладеного між ОСОБА_2 сільською радою та ОСОБА_1, адже в договорі зазначено, що працівнику ОСОБА_1 встановлюється 5-денний робочий тиждень з двома вихідними днями (субота, неділя) Тривалість робочого тижня становить 40 годин. Режим роботи протягом робочого дня з 8.00 до 17.15 з перервою на обід на одну годину з 13.00 до 14.00. Отже ОСОБА_1 за договором працює 41 год. 15 хв., в тиждень, що суперечить нормам трудового законодавства, зокрема ст. 50 КЗпП України

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Миргородського району ОСОБА_5 позов не визнала та в його задоволенні просила відмовити. Пояснила, що позивач ОСОБА_1 працював на посаді директора КП «Першоцвіт» з 21.04.2016 року по 13.04.2017 року. Вважає, що позивач 04 квітня 2017 року вчинив дисциплінарне правопорушення, а саме був відсутнім на робочому місці більше 3-х годин. Причина відсутності - розпивання алкогольних напоїв в робочий час про що свідчить складений працівником поліції відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення. Зважаючи на тяжкість дисциплінарного проступку 13.04.2017 року, розпорядженням сільського голови №32-ос, яке затверджене рішенням пятої сесії сьомого скликання від 13.04.2017 року ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_1 звільнено за п.4 ст. 40 КЗпП України, а саме за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Вважає, що ОСОБА_1 дає неправдиві свідчення в частині відвідування лікаря 04.04.2017 року, оскільки лікар в цей день на роботі був відсутній. Довідка амбулаторії є неналежним доказом, зважаючи на ту обставину, що вона видана медичною сестрою, а діагноз записаний зі слів позивача. Позивач був відсутній на роботі 04.04.2017 року без поважних причин з 12 год. 10 хв. до 17 години, тобто більше 3 годин сумарно. Позивачем не обґрунтовано розмір заподіяної йому діями відповідачів моральної шкоди, вважає, що такий розмір є завищеним. Їй не відомо звідки фінансується Комунальний заклад Миргородський центр первинної медико-санітарної допомоги Амбулаторія ЗПСМ села ОСОБА_6. Робоче місце позивача ОСОБА_1 не тільки в кабінеті за юридичною адресою КП «Першоцвіт», а і за межами кабінету та адміністративного приміщення, оскільки позивач несе відповідальність за належне функціонування водонапірних башт, які розташовані на території с. Великі Сорочинці Миргородського району, так як від цього залежить належне водопостачання мешканців с. В.Сорочинці.

Відповідач ОСОБА_2 сільський голова ОСОБА_3 позов не визнав. Пояснив, що ОСОБА_1 очолював КП «Першооцвіт». 04.04.2017 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі більше 3-х годин і причиною його відсутності, як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення було вживання спиртних напоїв в робочий час. Враховуючи тяжкість правопорушення, попередню поведінку ОСОБА_1 на протязі періоду часу, що він очолював підприємство, невдоволеність громади його роботою, ОСОБА_1 був звільнений 13.04.2017 року з посади директора КП «Першоцвіт» на підставі розпорядження сільського голови №32-ОС, яке в подальшому було затверджене рішенням пятої сесії сьомого скликання ОСОБА_2 сільської ради від 13.04.2017 року за ст. 40 п.4 КЗпП України. В задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що 21 квітня 2017 року між ОСОБА_2 сільською радою Миргородського району в особі сільського голови ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено безстроковий трудовий договір за умовами якого позивача на підставі рішення десятої сесії сьомого скликання від 04 квітня 2016 року було призначено на посаду директора Комунального підприємства «Першоцвіт» ОСОБА_2 сільської ради Миргородського району (а.с.6-9).

Відповідно до Розділу 5 трудового договору, у позивача був 5-денний робочий тиждень з двома вихідними днями (субота і неділя). Тривалість робочого тижня становить 40 годин. Режим роботи протягом робочого дня з 8-00 до 17.15 з перервою на обід на одну годину з 13 до 14 год.

Розпорядженням ОСОБА_2 сільського голови ОСОБА_3 від 13 квітня 2017 року, яке було затверджено рішенням пятої сесії сьомого скликання ОСОБА_2 сільської ради від 13 квітня 2017 року позивача ОСОБА_1 звільнено з посади директора Комунального підприємства «Першоцвіт» на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул ( самовільне залишення робочого місця в період з 13 год. до 17 год.04 квітня 2017 року). Також в розпорядженні мова йде про надходження на розгляд виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Миргородського району протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 179 КУпАП, що підриває довіру громади до органів місцевого самоврядування (а.с. 13).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що працює старшою медичною сестрою в амбулаторії ЗПСМ с. Великі Сорочинці Миргородського району. 13 квітня 2017 року до неї звернувся ОСОБА_1 та попрохав надати довідку про те, що 04.04.2017 року о 13 годині він відвідував лікаря ОСОБА_8 з приступом ядухи та йому була надана перша медична допомога і рекомендований постільний режим. Повіривши ОСОБА_1, з його слів, вона видала йому затребувану довідку. Особисто вона 04 квітня 2017 року ОСОБА_1 в приміщенні амбулаторії не бачила. Чи працював в цей день лікар не памятає.

Допитаний свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що на даний час відносини з позивачем ОСОБА_1 неприязні по причині наявного конфлікту між її сином та ОСОБА_1 04 квітня 2017 року вона відвідувала свою свекруху, що проживає неподалік від місця проживання позивача. Бачила позивача в будинковолодінні ОСОБА_10 до 14 години, але точного часу сказати не може. Чула як він розмовляв з кимось по телефону, погрожуючи співбесіднику.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що 04 квітня 2017 року о 13 год. 15 хв. до нього на телефон зателефонував позивач ОСОБА_1 та звинуватив в бажанні зайняти місце керівника КП «Першоцвіт», яке займає він. Погрожував йому. Бажаючи зясувати з ОСОБА_1 стосунки з приводу предявлених йому звинувачень, вирішив зустрітися з позивачем, про що по телефону проінформував свою дружину - заступника сільського голови ОСОБА_12 Оскільки дружина побажала бути присутньою при їхній бесіді, то заїхав за нею в сільську раду. Спочатку вони поїхали до приміщення КП «Першоцвіт», але ОСОБА_1 там не було і вони поїхали до нього додому, але підїхавши помітили його автомобіль неподалік від будинковолодіння сусіда ОСОБА_10 Вони пройшли на територію будинковолодіння ОСОБА_10 приблизно о 13 год. 30 хв. Побачив в альтанці ОСОБА_1 з іншими чоловіками. При цьому ОСОБА_1 вживав спиртні напої в робочий час. Запитав позивача, чому він йому погрожує. ОСОБА_1 вів себе неадекватно, почав ображати його нецензурною лайкою. Дружина викликала дільничного інспектора, який підїхав, коли ОСОБА_1 вже був на території свого будинковолодіння. Дільничний інспектор біля території будинковолодіння ОСОБА_1 на капоті автомобіля, склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення про те, що він в робочий час вживає спиртні напої. Даний протокол ним і дружиною був підписаний в приміщенні сільської ради. Конфлікт між ним і ОСОБА_1 тривав 15 хвилин та завершився приблизно до 14 години,але точного часу він сказати не може, після чого він з дружиною поїхав. У нього неприязні відносини з ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що працює заступником сільського голови, має неприязні відносини з ОСОБА_1 04 квітня 2017 року о 13 год. 19 хв. до неї зателефонував її чоловік та повідомив про дзвінок ОСОБА_1 сказавши, що їде до нього з метою зясування стосунків. Вона вирішила поїхати разом з чоловіком і він близько 13 год. 20 хв. заїхав до неї на роботу в сільську раду та вони разом поїхали до місця роботи позивача КП «Першоцівіт», де зясували, що ОСОБА_1 на обідній перерві, а тому поїхали до нього додому. Побачили автомобіль ОСОБА_1, який стояв неподалік будинковолодіння ОСОБА_10 та зрозумівши, що той знаходиться у сусіда, зайшли на територію будинковолодіння ОСОБА_10 Побачили ОСОБА_1, який сидів в альтанці та вживав спиртні напої. ОСОБА_1 вів себе агресивно, висловлювався на адресу її чоловіка нецензурною лайкою. Вона викликала дільничного інспектора. Конфлікт завершився до 14 години. Потім приїхав дільничний інспектор і вже після 14 години на капоті автомобіля поряд з будинковолодінням ОСОБА_1 склав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про те, що він вживав алкогольні напої в робочий час. Даний протокол приблизно о 15-16 годині вони з чоловіком підписали в приміщенні сільської ради. Також в цей же день близько 16 год. 55 хв. вона відвідувала приміщення КП «Першоцвіт» з метою зясування чи перебуває ОСОБА_1 на робочому місці. Позивач в цей час був відсутній на робочому місці.

Допитані свідки, з їх же слів, перебувають в неприязних відносинах з позивачем та всі вони розповідають про період часу зустрічі з позивачем з 13 до 14 години 04 квітня 2017 року, тобто характеризують виключно час обідньої перерви позивача.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що працює медичною сестрою терапевтичного відділення №3 с. Великі Сорочинці Миргородської ЦРЛ. В квітні місяці, але точної дати вона не памятає, але це було до обіду, до терапевтичного відділення розташованого в с. Великі Сорочинці прийшов ОСОБА_1 у нього був напад астми, попросив йому вколоти ліки, оскільки почував себе погано. Від ОСОБА_1 відчувався запах алкоголю і він її повідомив, що напередодні у нього був день народження і він вживав спиртні напої. Зважаючи на стан здоровя ОСОБА_1 вона вимушена була зробити йому укол гідрокартизану у вену, але після уколу він пів години перебував у відділенні під її спостереженням , так як вона побоялася його відпустити. Що було в подальшому з ОСОБА_1 їй не відомо.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що працює головним бухгалтером КП «Першоцвіт» в с. В.Сорочинці Миргородського району. Режим роботи підприємства з 8 год. до 17 год. 15 хв., а в пятницю з 8 год. до 16 год. Обідня перерва з 12 год. до 13 год. Про режим роботи директора підприємства нічого сказати не може. 04 квітня 2017 року директор КП «Першоцвіт» ОСОБА_1 був відсутній на роботі в післяобідній час. Де він перебував їй не відомо, оскільки про це її не інформував.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що працює контролером в КП «Першоцвіт». Позивача ОСОБА_1 може охарактеризувати як директора підприємства позитивно. 04 квітня 2017 року вона разом з ОСОБА_1 з самого ранку після того як директор роздав наряди працівникам поїхала до м. Миргорода здавати звіт, а ОСОБА_1 пішов забирати запчастини для трактора КП «Першоцвіт» До с. В.Сорочинці Миргородського району вони повернулися близько 12 год., можливо трохи пізніше, і оскільки була обідня перерва, то вона пішла додому, а ОСОБА_1 поїхав на КП «Першоцвіт» загружати запчастини. В цей день вона більше не бачила ОСОБА_1 та про місце його перебування їй нічого не відомо. На підприємстві мається наступний режим роботи: з 8 год. до 17 год. 15 хв. , а в пятницю з 8 год. до 16 год. Обідня перерва з 12 год. до 13 год.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

За правилами ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Частиною 1 ст. 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до свого трудового договору має обідню перерву з 13 год. до 14 год. (а.с.6-9)

За розпорядженням сільського голови ОСОБА_3, яке в подальшому було затверджене рішенням ОСОБА_2 сільської ради Миргородського району директор КП «Першоцвіт» ОСОБА_1 в робочий час самовільно залишив своє робоче місце та був відсутній на робочому місці в період з 13 год. до 17 год. 04 квітня 2017 року, про що складено акт.

Актом про відсутність на роботі (а.с12) також зазначено період часу протягом якого позивач був відсутній на роботі 04 квітня 2017 року з 13 год. до 17 год.

Тобто предметом судового розгляду є виключно період часу з 13 год. до 17 год. протягом якого ОСОБА_1 був відсутній на підприємстві так як саме за відсутність ОСОБА_1 на роботі протягом даного періоду часу на нього було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за прогул за п.4 ст. 40 КЗпП України.

З даного періоду часу суд виключає час обідньої перерви ОСОБА_1, який зафіксований в трудовому договорі з 13 год. до 14 год. (а.с.6-9), оскільки протягом обідньої перерви позивач використовує свій час на власний розсуд і не повинен обовязково перебувати на робочому місці.

В результаті зясовано, що на підприємстві 04 квітня 2017 року ОСОБА_1 був відсутній з 14 год. до 17 год., тобто три години, а не більше 3-х годин, як цього вимагає закон, а отже відсутні правові підстави для звільнення позивача з роботи за п. 4 ст.40 КЗпП України, звільнення не відповідає вимогам законодавства про працю.

За змістом ст. ст. 40, 41 КЗпП України підставами для звільнення працівника згідно, зокрема, з п. 4 ст. 40 КЗпП України є його відповідні винні дії, вчинення яких передувало виданню наказу (розпорядження) про припинення трудового договору.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з'ясування поважності причин його відсутності.

Законодавством не визначено переліку обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені ст. 57 ЦПК України.

Позивач стверджував, що він погано себе почував внаслідок чого 04.04.2017 року до своєї обідньої перерви він звертався за медичною допомогою до лікаря.

Такі ж пояснення ним були надані ОСОБА_2 сільському голові (а.с.29).

Поясненнями свідка ОСОБА_13 доводиться факт звернення позивача за медичною допомогою до терапевтичного відділення №3 с. В.Сорочинці Миргородської центральної районної лікарні з приступом астми.

Отже, позивачем доведено факт поганого самопочуття 04 квітня 2017 року та як наслідок, наявність поважної причини відсутності на роботі, зважаючи на що дії сільського голови ОСОБА_3 по звільненню позивача з роботи є незаконними, як незаконним та таким що підлягає скасуванню є пункт 1 розпорядження голови ОСОБА_2 сільської ради Миргородського району від 13 квітня 2017 року №32-ОС «Про звільнення директора КП «Першоцвіт» ОСОБА_1В.». Позивач ОСОБА_1 підлягає до поновлення на роботі. До його трудової книжки повинні бути внесені зміни про визнання недійсним запису про звільнення його з посади директора Комунального підприємства «Першоцвіт» за прогул без поважних причин п.4 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, при винесенні рішення про поновлення на роботі суд приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У розпорядженні про звільнення позивача від 13 квітня 2017 року №32/ОС вказано дату його звільнення з роботи 13 квітня 2017 року (а.с.13).

Згідно довідки про заробітну плату ОСОБА_1 за останні два місяці, тобто за лютий березень 2017 року була нарахована заробітна плата в сумі 3200 грн. (а.с.70).

Таким чином, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складає 3200 грн.

З дня звільнення ОСОБА_1 з роботи по день винесення судом рішення минуло 5 місяців, а отже до стягнення на користь позивача ОСОБА_1 підлягав би середній заробіток за 5 місяців: 3200х 5(місяців) =16000 грн., без урахування податків та інших обовязкових платежів.

В той же час, позивач користуючись правовою допомогою адвоката заявив вимогу про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з ОСОБА_2 сільської ради Миргородського району. Але, він є працівником Комунального підприємства «Першоцвіт» ОСОБА_2 сільської ради. Дане підприємство є самостійною юридичною особою, веде самостійну господарську діяльність, зважаючи на що саме це підприємство і повинно нести відповідальність стосовно виплати позивачеві середньої заробітної плати.

Суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 11 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, позбавлений права самостійно притягувати до участі в справі нових відповідачів, а тому вважає за необхідне в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 сільської ради Миргородського району на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити, оскільки такі позовні вимоги заявлено до неналежного відповідача.

З приводу вимоги про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступних переконань.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати працівнику моральну шкоду, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Факт спричинення позивачу моральної шкоди, в результаті його незаконного звільнення, зайшов підтвердження при розгляді справи по суті, а тому суд, виходячи з дійсних обставин справи та наслідків що наступили для позивача в результаті порушення його трудових прав, - вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 500 грн. у відшкодування моральної шкоди, а не 3000 грн. як просив позивач.

При цьому судом враховано ступінь заподіяної позивачеві моральної шкоди, ту обставину, що він відмовився від проведення по справі судово-психологічної експертизи.

Стосовно вимог позивача про стягнення витрат понесених на отримання правової допомоги адвоката в сумі 7000 грн. (а.с.138), суд приходить до наступних переконань.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79та ст. 84 ЦПК Українивитрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, є витратами, пов'язаними з розглядом справи, які несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах"розмір компенсації на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах-субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Оскільки адвокатом не надано суду розрахунок понесених ним витрат, то суд вважає за необхідне провести нарахування виходячи з положень вище загаданого закону. Судові засідання тривали протягом 7 годин 33 хвилин. Отже, до стягнення на користь позивача підлягає сума 4831,78 грн.

Керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 88; 208; 214; 215; 218 ЦПК України; ст.ст. 147, 40, 149, 235, 237-1 КЗпП України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії ОСОБА_2 сільського голови ОСОБА_3 щодо звільнення ОСОБА_1 з посади директора КП «Першоцвіт» за ст. 40 ч.1 п.4 КЗпП України протиправними.

Визнати незаконним та скасувати пункт 1 Розпорядження голови ОСОБА_2 сільської ради Миргородського району від 13 квітня 2017 року №32-ОС про звільнення директора Комунального підприємства «Першоцвіт» ОСОБА_1 на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Комунального підприємства «Першоцвіт» ОСОБА_2 сільської ради з 14 квітня 2017 року.

Зобовязати ОСОБА_2 сільського голову ОСОБА_3 внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1 про визнання недійсним запису про звільнення його з посади директора Комунального підприємства «Першоцвіт» за прогул без поважних причин п.4 ст. 40 КЗпП України.

Стягнути з ОСОБА_2 сільської ради Миргородського району на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування заподіяної йому моральної шкоди 500 грн. (пятсот гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 сільської ради Миргородського району на користь ОСОБА_1 4831,78 грн. (чотири тисячі вісімсот тридцять одну гривну сімдесят вісім копійок) витрат понесених на отримання правової допомоги адвоката.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 сільської ради Миргородського району на користь держави 2560 грн. (дві тисячі пятсот шістдесят гривень) судового збору.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області на протязі 10 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_16