У Х В А Л А

іменем україни

13 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа - Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація, про визнання права на отримання майна та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_6, звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вони проживають у квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4 У 2001 році цей будинок був включений до переліку будинків, які підлягають реконструкції або реставрації у м. Києві. Розпорядженням голови Деснянської районної державної реєстрації від 20 травня 2005 року ОСОБА_3 зарахована на квартирний облік та включена до позачергового списку.

Посилаючись на те, що за технічним станом експлуатація вказаної квартири неможлива, позивачі просили визнати за ними право на отримання житла площею не менше норм житлової площі, передбаченої нормами житлового законодавства України, зобов'язати відповідача забезпечити їх окремим жилим приміщенням (квартирою) жилою площею не менше, ніж передбачено нормами чинного житлового законодавства України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року позов у частині вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_6, залишено без розгляду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що будинок АДРЕСА_1 аварійним, непридатним для проживання або таким, що не відповідає діючим санітарно-технічним вимогам, в установленому порядку не визнавався. При цьому ОСОБА_3 знято з квартирного обліку у зв'язку із забезпеченням житловою площею 24 грудня 2015 року, а власнику зазначеної квартири, ОСОБА_4, була надана квартира, до якої він разом із сім'єю виселився.

Такі висновки судів є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, до яких вірно застосовано норми матеріального права, а поданим сторонами доказам надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судами встановлено, що власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу від 11 серпня 2000 року є ОСОБА_4, який, як особа, постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, перебував на квартирному обліку як військовослужбовець у Житловій комісії гарнізону м. Києва. У процесі розгляду справи він із сім'єю виселився зі спірної квартири до іншого місця проживання.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації (далі - КМДА) від 18 липня 2001 року № 1513 вказаний вище будинок віднесено до переліку будинків, які підлягають реконструкції або реставрації в м. Києві у 2001 році.

Розпорядженням Ватутінською районною у м. Києві державною адміністрацією 05 вересня 2001 року № 915 «Про реконструкцію житлового будинку по АДРЕСА_1» зобов'язано відділ обліку та розподілу житлової площі визначити перелік квартир, що підлягають відселенню з будинку з наданням інших приміщень, а також відселенню в жилі приміщення маневреного фонду на час проведення реконструкції

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2010 у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, Головного управління житлового забезпечення Київської міської держаної адміністрації, третя особа: ОСОБА_5, про відселення з аварійного будинку, зобов'язання надати житло та стягнення моральної шкоди, що набрало законної сили, були встановлені обставини, що мають преюдиційне значення, зокрема про те, що позивачам пропонувалась трикімнатна квартира в будинку по АДРЕСА_2, трикімнатна квартира по АДРЕСА_3, проте вони відмовилися від запропонованих варіантів відселення.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України вказані обставини є встановленими та доказуванню не підлягають.

Розпорядженнями КМДА від 16 листопада 2011 року передбачено проведення капітального ремонту спірному будинку за рахунок коштів, передбачених в бюджеті міста Києва для Деснянського району на капітальний ремонт житлового фонду місцевих органів влади та виключено житловий будинок з переліку будинків, які підлягають реконструкції та відселенню мешканців.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 серпня 2012 року, що набрала законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до КМДА про визнання протиправним та скасування зазначеного вище розпорядження від 16 листопада 2011 року.

У звіті про науково-технічну роботу щодо оцінки технічного стану житлового будинку по АДРЕСА_1 від 10 серпня 2016 вказано, що експлуатація зазначеного будинку неможлива без проведення його капітального ремонту та усунення ураження грибками, а також ліквідації причин, що викликають зволоження будівельних конструкцій та їх ураження пліснявими грибками.

Згідно висновку експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 02 лютого 2015 року за технічним станом експлуатація квартири позивача неможлива. Стан конструктивних елементів та елементів оздоблення квартири характеризується, як «Ветхий»: «Стан несучих конструктивних елементів аварійний, а не несучих - дуже ветхий. Обмежене виконання елементами будинку своїх функцій».

Суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що будинок по АДРЕСА_1 не може вважатися аварійним та непридатним для проживання лише на підставі зазначеного вище висновка експерта, оскільки питання про визнання жилого будинку (приміщення) таким, що не відповідає діючим санітарно-технічним вимогам та непридатним для проживання або аварійним здійснюється на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування.

ОСОБА_3 не довела, що органами місцевого самоврядування будинок, в якому знаходиться її квартира визнано аварійним, непридатним для проживання чи таким, який не відповідає санітарно-технічним вимогам. Матеріали справи таких доказів також не містять.

Вказаний вище будинок потребує проведення комплексу ремонтно-будівельних робіт, спрямованих на відновлення його технічних можливостей та задовільної експлуатації, проте підстав для визнання за ОСОБА_3 права на отримання житла житловою площею не меншою, ніж 13,65 кв. м у зв'язку із неможливістю подальшого проживання в квартирі через її непридатність до проживання внаслідок її аварійності, руйнування, загрози здоров'ю людей і не відповідності її стану, нормам законодавства немає.

Крім того, правильним є висновок судів про відсутність підстав забезпечення житлом ОСОБА_3, оскільки вона з 20 травня 2005 року перебувала на квартирному обліку в позачергових списках за категорією «потерпілі в зв'язку з аварією на Чорнобильській атомній електростанції (1 категорія)», проте 24 грудня 2015 року її було знято з квартирного обліку як таку, що відповідно до ст. 43 ЖК УРСР не потребує поліпшення житлових умов.

Доводи касаційної скарги зводяться за переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України) і на законність судових рішень щодо визнання за позивачкою права на отримання житла у зв'язку з неможливістю подальшого проживання у квартирі АДРЕСА_1 не впливає.

Отже, суди вірно визначились із характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Ураховуючи викладене та положення ст. 337 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська