справа №619/2611/17
провадження №2/619/1470/17
УХВАЛА

14 вересня 2017 року Суддя Дергачівського районного суду Харківської області Нечипоренко І.М., розглянувши заяву представника позивача адвоката ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області про визнання недійсним договору та скасування нотаріальної дії, визнання нечинними здійснених записів у реєстрі, припинення іпотеки та заборони відчуження нерухомого майна,

установив:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати повністю недійсним укладений між нею та ОСОБА_3 іпотечний договір від 18.12.2011 та скасувати нотаріальну дію за №1077; визнати нечинними здійснені в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Харківського РНО ОСОБА_4 записів №1077, 1078 від 18.05.2011 та припинити іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 та зобовязати Дергачівське районне управління юстиції в Харківській області через свій Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби в строк не пізніше двох робочих днів з моменту набрання чинності рішенням суду здійснити дії по реєстрації припинення іпотеки та зняття заборони відчуження на обєкт нерухомого майна.

Від представника позивача адвоката ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову,в якій просить здійснити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 до набрання чинності рішення суду по даній справі; заборонити ОСОБА_3 звертатися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису на квартиру згідно договору позики грошей від 18.05.2011 до набрання чинності рішення суду по даній справі;заборонити ДП «Національні інформаційні системи» та його регіональним філіям здійснювати реєстраційні дії по реєстрації будь-яких реєстраторів, згідно яких переходить право власності на квартиру від ОСОБА_5 будь-якій іншій особі та реєструвати виконавчі написи нотаріусів на дану квартиру до набрання чинності рішення суду по даній справі; зобовязати міжрайонний відділ ДВС по Дергачівському та Золочівському районах ГТУЮ у Харківській області здійснити дії по відкриттю виконавчого провадження по виконанню рішення суду не пізніше двох робочих днів з моменту одержання ухвали суду про арешт квартири; здійснити інші заходи забезпечення його позову, якщо суд вважає за потрібним їх зробити. В обґрунтування клопотання зазначено, що в даний час позивач під погрозою продажу квартири сплачує відповідачу по 125 доларів США щомісяця, при цьому, відповідач не надає розписки про їх одержання. У звязку з тим, що строк сплати по договору позики грошей від 18.05.2011 сплив 18.05.2012 та минув строк позовної давності по стягненню суми боргу та з метою забезпечення вимог його права на проживання та погрозами відповідача виселити його з квартири разом з малолітніми онуками без надання іншого житла. Отже вбачаються очевидними ознаки протиправності дій відповідача по державній перереєстрації прав власності на її квартиру та вчинення нотаріусом виконавчого напису згідно п.4 договору позики грошей. Для відновлення її прав на житло, яке протиправно може вибути з її власності та визнання недійсними та неукладеними договору іпотеки від 17.05.2005 та договору позики від 17.05.2005 необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, так як відповідач знову може перереєструвати право власності на її квартиру на іншу особу.

Перевіривши заяву, матеріали справи, суддя вважає, що заява позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 3 статті 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ухвали судді від 14.09.2017 провадження у даній цивільній справі відкрито.

Відповідно до ст.ст.151,153 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.1 постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», - єдиною підставою для забезпечення позову, є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Отже, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Із заяви представника позивача про забезпечення позову вбачається, що вимога про накладення арешту на квартиру та інші вимоги заяви, обґрунтовується тим, що відповідач висловлює погрози на адресу позивача та може здійснити перереєстрацію права власності на квартиру, що зробить неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пленум Верховного Суду України в п.4 Постанови №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснив судам, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Так, загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд зазначає, що заява про забезпечення позову не є мотивованою, та встановлено, що заявником не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 3 ст. 151 ЦПК України.

До того ж, згідно матеріалів справи квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 та відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон на зазначену квартиру накладена заборона, а згідно п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Щодо інших вимог заяви про забезпечення позову, які містять в п.п.2-5 прохальної частини заяви, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, суд вважає їх такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 168 ЦПК України ухвала суду про відмову в задоволенні клопотання не перешкоджає повторному його заявленню з інших підстав.

Ухвали суду, які оформлюються окремим процесуальним документом, постановляються в нарадчій кімнаті. Ухвали суду, постановлені окремим процесуальним документом, підписуються суддею і приєднуються до справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151-152 ЦПК України, суд

постановив:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача адвоката ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Розяснити, що ухвала суду про відмову в задоволенні клопотання не перешкоджає повторному його заявленню з інших підстав.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається Апеляційному суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І. М. Нечипоренко