АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5315/17 Головуючий 1 інст. - Іванова І.В.
Справа № 639/5728/16 Доповідач - Кругова С.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 вересня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І.,

Пилипчук Н.П.,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Харкова від 21 лютого 2017 року у справі за позовомОСОБА_2 до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 21 лютого 2017 року позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу у п'ятиденний строк з дня отримання копії привести позовну заяву у відповідність із законом.

Не погоджуючись з ухвалою ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Посилається на безпідставне залишення її позовної заяви без руху для сплати судового збору.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано доказів сплати судового збору та дійшов висновку, що до спірних правовідносин які склалися між сторонами не поширюється дія ЗУ «Про захист прав споживачів».

Однак із такими висновками суду не можна погодитись, оскільки в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що шкода, яку вона просить стягнути, була спричинена їй внаслідок неналежного обслуговування працівником юридичної особи - відповідача під час надання послуг щодо доставки вручення поштового відправлення.

Згідно ст. 1, 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб;

За таких обставин вважати, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не розповсюджуються підстав не має.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674-VI), а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Як вбачається з тексту позовної заяви, позивач звернулася до суду із позовом, з посиланням на Закон України «При захист прав споживачів», у якому просить стягнути з відповідача збитки внаслідок ненадання послуги поштового зв'язку.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", який діяв на час звернення з позовом до суду, та ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Тобто, вказаними нормами Закону позивача звільнено від сплати судового збору в повному обсязі, незалежно від того, який характер носять заявлені позовні вимоги - майнового чи не майнового, оскільки спір пов'язаний з застосуванням Закону України "Про захист прав споживачів".

Однак, суддя першої інстанції, всупереч вказаним нормам, вищевказані обставини, на які також звертав увагу позивач у своїй позовній заяві, при постановленні ухвали - не врахував, та вирішив, що до спірних правовідносин не може бути застосовано Закон України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції в частині визначення розміру судових витрат на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням питання на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, відповідно до вимог ЦПК України.

На думку колегії суддів ухвала суду першої інстанції не ґрунтується на законі та суперечить положенням статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом та положень ст. ст. З, 15 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу та свідчить про порушення судом порядку вирішення питання.

Відповідно до п.3 ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням порядку, встановленого для його вирішення, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. 3 ст. 311, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Харкова від 21 лютого 2017 року - скасувати. Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, в силу ст.324 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

Н.П. Пилипчук