Справа № 314/1296/17 Провадження № 2/314/764/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2017 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого: судді Беспалько Т.Д., при секретарі Печонкіної В.П., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсною Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості від 16.09.2014 року, укладену між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк»

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, яв якому посилається на те, що між ним- фізичною особою ОСОБА_3 та відповідачем ПАТ КБ Приватбанк 16.09.2014 року була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості. З метою створення сприятливих умов для виконання своїх зобов»язань за кредитними договорами: б/н від 23.10.2013 року, від 28.10.2011 року та б/н від 26.03.2016 року укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту, кредитних карт. Договір б/н від 26.03.2013 року було укладено між ПАТ КБ Приватбанк та ФОП ОСОБА_3 Позивач вважає, що на укладений договір б/н від 26.03.2013 року реструктуризація не поширюється.

У п.2.9. Умов та правил також не містяться умови про можливість об»єднання боргу різних позичальників в одну угоду.

На підставі викладеного прохає визнати недійною Генеральну Угоду про реструктуризацію заборгованості від 16.09.2014 року укладену між ОСОБА_3 та ПАТ КБ Приватбанк.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов. Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Важає, що посилання представника Позивача на те, що предметом договору не може бути заборгованість за іншими договорами є безпідставним. Банк діяв у відповідності до вимог ст. 636 Цивільного кодексу України Договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. А також на підставі ст. 638 Цивільного кодексу України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи 16.09.2014 р. р. між Позивачем ОСОБА_3 та ПАТ КБ Приватбанк була укладена Генеральна угода (далі договір). На підставі якої (п. 2.1 договору) банк надає строковий кредит у вигляді кредитної лінії на платіжну картку в загальному розмірі 15725,06 гривні на строк з 16.09.2014 р. по 30.09.2016 р. включно на споживчі цілі.

Вищевказаний договір повністю відповідає вимогам та нормам чинного законодавства України, а саме: ст. ст. 6, 11, 14, 202 Цивільного кодексу України, а також ч. ч. 4, 5 ст. 203 ЦК України „Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до вимог ст. 205 ЦК України „Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків..

Згідно ст. 627 ЦК України „Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Тому посилання представника Позивача на те, що предметом договору не може бути заборгованість за іншими договорами є безпідставним .

Так, згідно ст. 636 Цивільного кодексу України Договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Генеральна угода від 16.09.2014 р. містить усі істотні умови притаманні кредитному договору а саме: предмет договору, строк договору, ціну договору, строки виконання та відповідальність за порушення виконання умов договору. Всі ці умови визначені у п. 2 Генеральної угоди.

Ст. 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Презумпція правомірності правочину наведена у ст. 204 ЦК України.

Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

При укладенні Генеральної угоди від 16.09.2014 р. не було вчинено жодних порушень вимог чинного законодавства України та відсутні будь-які правові підстави для визнання недійсним Генеральної угоди, укладеної між Позивачем та ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215,218 ч.1 ЦПК України, ст.ст. 628,629, 636,638 ЦК України,суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсною Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості від 16.09.2014 року, укладену між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк»- відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Т.Д. Беспалько

31.08.2017