РІШЕННЯ

іменем України

07 вересня 2017 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Осіпенко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Тиріної В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сватове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в обґрунтування якого зазначив, що з 23.02.2005 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на побут, відпочинок, виховання дитини, що як наслідок призвело до суперечок та втрати взаємоповаги. З травня 2011 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Неповнолітня дитина проживає з відповідачем, за рішенням суду позивач сплачує аліменти на її утримання. Спір про поділ спільного майна подружжя відсутній. Просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем.

Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, шлюб просив розірвати, термін на примирення просив не надавати. (а.с. 29).

Відповідач у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, з позовними вимогами згодна, шлюб просила розірвати, строк на примирення не надавати. (а.с. 28).

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позовних вимог ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, серії І-ЕД № 193576 від 21.07.2014 р., між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, Відділом державної реєстрації шлюбів та народжень реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції 23.02.2005 р. було зареєстровано шлюб, актовий запис № 106 (а.с. 5).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЕД № 011841 від 30.06.2005 р., виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції (а.с.6).

Позивач зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на побут, відпочинок, виховання дитини, що як наслідок призвело до суперечок та втрати взаємоповаги. З травня 2011 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Неповнолітня дитина проживає з відповідачем, за рішенням суду позивач сплачує аліменти на її утримання. Спір про поділ спільного майна подружжя відсутній.

Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України.

У чинність ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Клопотань про зміну прізвища не надходило.

У чинність п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 212-215, 223 ЦПК України, ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 115 Сімейного Кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище «Борисова») Гєлєною Геннадіївною, зареєстрований Відділом державної реєстрації шлюбів та народжень реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції 23.02.2005 р., актовий запис № 106.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Сватівський районний суд Луганської шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.М.Осіпенко