Справа №489/210/17 23.08.2017 23082017 23.08.2017
Провадження №22-ц/784/1729/17

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 489/210/17 Головуючий І інстанції Тихонова Н.С.
Провадження № 22-ц/784/1729/17 Доповідач Темнікова В.І.
Категорія 59
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 серпня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :
головуючого Темнікової В.І.,
суддів Крамаренко Т.В., Прокопчук Л.М.,
при секретарі Шагай О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2017 року у цивільній справі за позовом Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області до ОСОБА_1 про стягнення надміру отриманих коштів, -
В С Т А Н О В И Л А :
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2017 року у задоволенні позову Інгульського об`єднаного УПФУ м. Миколаєва Миколаївської області до ОСОБА_1 про стягнення надміру отриманої пенсії відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідач та його представник не визнали доводи апеляційної скарги, просили її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені такі умови. Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані сторонами, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 отримував згідно заяви від 29.05.2012 р. в Управлінні Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва з 24.03.2012 р. по 31.07.2016 р. пенсію за віком відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на підставі довідки Українського радіотехнічного інституту від 16.05.2012р. №16-058, оскільки у період з 06.07.1986 року по 11.07.1986 р. знаходився у службовому відрядженні в м. Чорнобиль на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в складі військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 . При поданні заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 було попереджено про необхідність повідомляти УПФУ про зміни, що викликають зміну розміру виплачуваної пенсії. Пунктом 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку встановленого статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на 10 років учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 01 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 01 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів. Однак, під час первірки пенсійної справи відповідача позивачем було встановлено відсутність документів, які підтверджують участь відповідача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Так, згідно архівної довідки, виданої Галузевим Державним архівом Міністерства оборони України від 26.02.2016 р. за № 4229/06 та отриманої позивачем під час перевірки, підтвердити участь ОСОБА_1 в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі в/ч НОМЕР_2 за період з 06 липня 1986 р. по 11 липня 1986 року немає можливості, тому що в наказах командира в/ч НОМЕР_2 по стройовій частині, а також в журналі обліку доз радіаційного опромінення в/ч НОМЕР_2 за вищевказаний період ОСОБА_1 не виявлений. Відповідно до архівної довідки, виданої Галузевим Державним архівом Міністерства оборони України від 09.06.2016 р. за № 11715/06 та отриманої позивачем під час перевірки, також не вбачається можливим підтвердити факт відрядження його на роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за період з 06.07.1986 року по 11.07.1986 р. в складі військової частини НОМЕР_1 , тому що в наказах командира в/ч НОМЕР_1 по стройовій частині за вищевказаний період ОСОБА_1 не зазначений.
Тому суд дійшов висновку, що підстави для отримання ОСОБА_1 соціальної пенсії з 24.03.2012р. відсутні, так як не підтверджені відповідними належними документами.
Також судом було встановлено, що згідно рішення Управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва від 18.08.2016 р. за №65/2 ОСОБА_1 з серпня 2016 року припинено виплату пенсії за віком відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю первинних документів, які б підтверджували факт перебування відповідача у відрядженні на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в складі військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .
Згідно наданого позивачем розрахунку за період з 24.03.2012 р. по 31.07.2016 р. розмір надміру виплаченої відповідачу пенсії склав 215 644 грн. 73 коп. Згідно рішення УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва № 81/1 від 18.10.2016 р. суму надміру виплаченої ОСОБА_1 пенсії за період з 24.03.2012 р. по 31.07.2016 р. в сумі 215 644 грн. 73 коп. на думку позивача необхідно стягнути з відповідача.
Проаналізувавши в сукупності положення ч.1 ст. 1166 ЦК України, якою передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, та ч. 1 ст. 50 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яка передбачає, що суми пенсії, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання недостовірних даних чи їх приховання, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку, а також враховувавши, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її, суд дійшов висновку, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпаний і розширеному тлумаченню не підлягає.
Згідно ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Проаналізувавши зазначені обставини та нормативні акти, суд дійшов висновку, що позивачем не було доведено, що відповідач свідомо надав довідку з недостовірною інформацією при подачі заяви про призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити через їх необгрунтованість.

Висновки суду про безпідставність заявлених вимог в цілому відповідають обставинам справи та вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а саме ч. 1 ст. 50 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також ст. 1212 ЦК України, яка передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), дійсно зобов`язана повернути потерпілому це майно. Однак, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню тільки у разі наявності цих фактів, чого судом в даному випадку із наданих суду доказів встановлено не було.

Саме про таке розуміння положень ст. 1212 та ст. 1215 ЦК України йде мова в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014р. у справі № 6-91.

Отже, при прийнятті рішення по справі суду слід було керуватися саме зазначеними нормами права, в тому числі і ст. 1212 та ст. 1215 ЦК України, а не ст. 1166 ЦК України, на яку посилався позивач в позовній заяві, оскільки підставами позову згідно зі ст. 119 ЦПК України, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Тому в разі посилання позивача не на ту норму закону, суд уточнює підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача. Із системного аналізу позовних вимог Інгульського об`єднаного УПФУ м. Миколаєва Миколаївської області (обставин, якими він обґрунтовував вимоги), викладених в позовній заяві, вбачається, що позивачем були заявлені вимоги про стягнення з відповідача на його користь суми надмірно отриманої пенсії за період з 24.03.2012 р. по 31.07.2016 р. в сумі 215 644 грн. 73 коп., тобто про повернення безпідставно набутого майна, а тому при прийнятті рішення по справі суду слід було керуватися саме ст. ст. 1212 та 1215 ЦК України, а не ст. 1166 ЦК України. В той же час застосування судом ст. 1166 ЦК України не призвело до прийняття неправильного рішення по справі, а тому не є безумовною підставою для скасування чи зміни рішення.

Як убачається з матеріалів справи, заява відповідача про призначення йому пенсії була прийнята позивачем 24 травня 2012р. Відповідно до підпункту "ґ" пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005р., в редакції, яка діяла на час звернення відповідача з заявою про призначення пенсії, до заяви про призначення пенсії за віком додаються також документи, які засвідчують особливий статус особи, а саме: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 N 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Як зазначено в тексті рішення Управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва від 18.08.2016 р. за №65/2 про припинення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( а.с.10), відповідачем до заяви про призначення пенсії було надано: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, завірену копію довідки Українського радіотехнічного інституту № 319 від 25.01.1993р. про період перебування у відрядженні на роботах по ліквідації наслідків ЧАЕС, довідку Українського радіотехнічного інституту № 16-05 від 16.05.2012р. про період перебування у службовому відрядженні в м. Чернобиль та інші документи.
Як убачається з довідки Українського радіотехнічного інституту № 16-05 від 16.05.2012р. про період перебування у службовому відрядженні в м. Чернобиль (а.с. 38), в ній зазначено, що підставою для її видачі були: наказ № 30/100 від03.07.1986р., посвідчення про відрядження № 842 від 03.07.1986р. та посвідчення ліквідатора № 638599 ( 1986).
Відповідно до пункту 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005р., в редакції, яка діяла на час звернення відповідача з заявою про призначення пенсії, у разі, якщо до заяви про призначення, відновлення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за пенсією вважається день приймання заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Якщо документи, які необхідно подати додатково, протягом трьох місяців не подані, пенсія призначається, відновлюється за наявними документами.У подальшому при надходженні додаткових документів пенсія перераховується зі строків, передбачених пунктом четвертим статті 45 Закону.

Згідно відміток в заяві відповідача про призначення йому пенсії, додатково до неї було надано також акт підтвердження роботи по ліквідації наслідків ЧАЕС від 13.07.2012р. Як убачається з акту зустрічної перевірки про підтвердження участі ОСОБА_1 у ліквідаційних роботах у м. Чернобиль-2 на ЧАЕС від 13.07.2012р.( а.с.13), яка була проведена за участю головного спеціаліста з пенсійного забезпечення військовослужбовців відділу з призначення пенсій УПФ України в Ленінському районі, для перевірки факту перебування ОСОБА_1 у службовому відрядженні в м. Чернобиль-2 ( в/ НОМЕР_3 ), були перевірені: журнал реєстрації посвіджень про відрядження, журнал реєстрації відряджень, список співробітників інституту та членів їх сімей, які знаходилися у відрядженні в м. Чернобиль, розрахункова відомість за 1986р., які підтверджували факт направлення відповідача у відрядження у в/ч № НОМЕР_2 з 03.07.1986р. по12.07.1986р. Також в даному акті зазначено, що ОСОБА_1 значиться під № 20 в списку співробітників інституту та членів їх сімей, які знаходилися у відрядженні в м. Чернобиль, який затверджений директором «НФ НИИДАР».
В копії довідки Українського радіотехнічного інституту № 319 від 25.01.1993р. про період перебування у відрядженні на роботах по ліквідації наслідків ЧАЕС, яка також була надана відповідачем до заяви про призначення пенсії, зазначено, що відповідач перебував з 06.06 по 11.07.1986р. у відрядженні на роботах по ліквідації наслідків ЧАЕС протягом 48 год.
Із копії посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 1986р. № НОМЕР_4 , яке було видане 27.06.1991р. на ім`я відповідача, вбачається, що відповідач мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на час видачі Українським радіотехнічним інститутом довідки № 16-05 від 16.05.2012р. і саме це посвідчення зазначено в довідці, як одна із підстав її видачі.
Аналіз зазначених вище обставин по справі свідчить про те, що позивачу було відомо на підставі який документів була видана довідка Українського радіотехнічного інституту № 16-05 від 16.05.2012р. про період перебування у службовому відрядженні в м. Чернобиль. Більш того, праціваниками позивача була перевірена відповідність дійсності інформація, викладена в цій довідці.
Після цього відповідачу 26.07.2012р. була призначена пенсія за віком відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 24 березня 2012р.
За таких обставин, висновок суду про те, що позивачем не було доведено, що відповідач свідомо надав недостовірні дані при подачі заяви з приводу призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є правильним, а доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не надав докази достовірності видачі довідки від 16.05.2012р. № 16-05, не заслуговують на увагу. При цьому колегія суддів враховує також те, що інформацію, викладену в довідці, на час подання ним заяви про призначення пенсії відповідач, згідно його пояснень в суді апеляційної інстанції, вважав достовірною, оскільки він дійсно перебував у відрядженні в зазначений вище період у підрозділі інституту, який знаходився на території військових частин. Крім того, згідно наведеного вище законодавства ( ст.ст. 1212,1215 ЦК України, ст. ч. 1 ст. 50 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування), добросовісність відповідача, як набувача майна (пенсії) презюмуються, а позивачем добросовісність відповідача належними доказами не спростована. Враховує колегія суддів також те, що згідно ч.2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, несуть і відшкодовують її саме підприємства та організації, які видали такі документи.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач не надав суду належні докази на підтвердження факту, періоду та характеру виконуваних ним робіт у складі в/ч № НОМЕР_1 та № 74939 по ліквідації наслідків на ЧАЕС, колегія суддів враховує положення ч.1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка передбачає, що органи, що призначають пенсії, самі мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.

Таким чином працівники позивача, якщо вони вважали надані відповідачем до заяви про призначення йому пенсії документи недостатніми чи недостовірними, мали можливість запросити відповідні документи, в тому числі з в/ч № НОМЕР_1 та № 74939 чи Міністерства обороним України та перевірити обгрунтованість їх видачі, чи зобов`язати відповідача надати додаткові документи, чого працівниками позивача перед призначенням відповідачу пенсії зроблено не було.

Тому дані доводи апеляційної скарги в межах заявлених позовних вимог, також не мають вирішального значення по справі.

Інші доводи апеляційної скарги фактично відтворюють зміст позовних вимог, і не містять доводів на спростування наведених висновків суду.
Аналіз зазначених вище обставин по справі та нормативних актів у їх сукупності свідчить про ненадання позивачем суду доказів недобросовісності поведінки саме відповідача, як передумови набуття ним пенсії за період з 24.03.2012 р. по 31.07.2016 р. в сумі 215 644 грн. 73 коп. без достатньої правової підстави. Тому суд правомірно дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог саме до відповідача про стягнення переплаченої йому суми пенсії за вказаний період, оскільки переплата пенсії відбулася не за рахунок рахункової помилки з боку позивача і не за рахунок недобросовісності з боку відповідача.

З урахуванням викладеного, підстав для скасування чи зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 06 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку.

Головуючий

Судді