Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1655/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Л. А.
Доповідач Кіселик С. А.
УХВАЛА

Іменем України

31.08.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді: Кіселика С.А.

Суддів: Дьомич Л.М., Черненко В.В.

За участю секретаря: Двоєнко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 29 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Кіровоградського нотаріального округу Лимар Оксана Анатоліївна про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та зміну черговості одержання права на спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Кіровоградського нотаріального округу Лимар Оксана Анатоліївна про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та зміну черговості одержання права на спадкування.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 71 рік помер ОСОБА_7, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими побудовами АДРЕСА_1. За життя спадкодавець заповіту не склав.

Зазначає, що вона проживала з ОСОБА_7, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 року без реєстрації шлюбу, як подружжя з січня 1994 року по день його смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Проживали вдвох, однією сімєю, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки подружжя, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, крім того, на день смерті ОСОБА_7 вони також проживали разом, та вона займалася організацією поховання останнього. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно - будинок АДРЕСА_1. Спадкову справу внесено до спадкового реєстру 18.01.2016 року за номером НОМЕР_1 приватним нотаріусом Лимар Оксаною Анатоліївною міського нотаріального округу в свою чергу. Позивач звернулась до приватного нотаріуса міського нотаріального округу Лимар О.А. з заявою про прийняття спадщини, однак у реєстрації заяви їй було відмовлено з тих підстав, що вона не має документів, які підтверджують факт її перебування у шлюбі з померлим ОСОБА_8

Позивач також зазначила, що ОСОБА_8 помер у віці 71 рік та за життя останній мав численні хвороби, не міг самостійно себе обслуговувати та потребував стороннього догляду, мав наступні захворювання: епілепсія, ішемічна хвороба серця, хронічний цистит, гіпертонічна хвороба, кардіосклероз, кіста правою нирки (нефроптоз), наслідки перенесеного ОНМК у вигляді кісти потилочної долі, та у зв'язку з наявними захворюваннями перебував на обліку у невропатолога та дільничного терапевта, вона (позивач) опікувалась ним більше 20-ти років, слідкувала за тим, щоб він вчасно приймав ліки, запрошувала медичних працівників додому для здійснення ін'єкцій медичних препаратів, які були йому призначені, у разі погіршення стану здоров'я чи поганого самопочуття, - викликала «швидку медичну допомогу», відвідувала лікарів, пенсію, яку отримувала, витрачала не лише на потреби сім'ї та на власні потреби, але і на лікування ОСОБА_8, більш того, вирішувала побутові питання, вела домашнє господарство, оплачувала комунальні послуги, здійснювала прибирання житла, приготування їжі, так як ОСОБА_8 через вік та наявні захворювання був у безпорадному стані та не міг самостійно себе обслуговувати. Діти ОСОБА_8 проживали окремо, майже не відвідували батька, будь-якої допомоги, в т.ч. матеріальної, на його лікування не надавали.

Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 29 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Лимар Оксана Анатоліївна про встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в період з січня, 1994 року по день смерті ОСОБА_7, та про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання за ОСОБА_3 права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, разом із спадкоємцями першої черги за законом, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_3, звернулась до Апеляційного суду Кіровоградської області з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду оскільки вважає, що судом першої інстанції не враховані положення процесуального законодавства.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим міським відділом по державній реєстрації смертей Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис за №144. Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належне йому за життя майно, і, зокрема, будинок АДРЕСА_1. Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 18.01.2016 року приватним нотаріусом Лимар О.А. заведена спадкова справа №1/2016 року до майна померлого спадкодавця ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після смерті ОСОБА_7, з заявою про прийняття спадщини звернулись: спадкоємець першої черги - донька ОСОБА_4 (заява від 18 січня 2016 року, зареєстрована під №1), яка на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем надала відповідне свідоцтво; 06 травня 2016 року із заявою, зареєстрованою за №10, звернулася також ОСОБА_3, яка не підтвердила родинних відносин із спадкодавцем. Крім того, 18 січня 2016 року із заявою про відмову від прийняття спадщини, зареєстрована під №2, звернувся спадкоємець першої черги - син спадкодавця ОСОБА_9, який відмовився від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7, як за законом, так і за заповітом, на користь доньки спадкодавця ОСОБА_4. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Судом також встановлено, що спадкодавець ОСОБА_7 за життя заповіту не залишив. Позов про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_3 ставить з метою подальшої зміни черговості спадкування та одержання права на спадкування разом із дочкою померлого, тобто першої черги.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив із того, що встановлення фактів проживання однією сім'єю у період з 1994 року по січень 2004 року законодавством не передбачено, а належних доказів щодо ведення спільного господарства із спадкоємцем ОСОБА_7, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім'ї в період з січня 2004 року по день смерті спадкодавця ОСОБА_3 не надано.

Покази свідків, які підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_7, в період з січня 1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, суд першої інстанції не прийняв як доказ проживання позивача та спадкодавця однією сім'єю як чоловіка та жінки не перебуваючи при цьому у шлюбі, оскільки данні покази не засвідчують факт того, що між позивачем та спадкодавцем склалися усталені відносини, що притаманні подружжю (сім'ї) не менше п'яти років. Надана позивачем фотографія позивача з ОСОБА_7 сама по собі також не може бути беззаперечним доказом того, що між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_7 склались саме такі відносини, які притаманні подружжю та протягом не менше п'яти років до часу відкриття спадщини.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт проживання позивача однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_7 не підлягає встановленню, оскільки він не породжує виникнення особистих чи майнових прав позивача, виходячи із правовідносин сторін спору і обставин справи, а так само, не породжує виникнення у позивача права на зміну черговості одержання права на спадкування, так - як позивач не довела, що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Згідно положень статті 1219 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Судом першої інстанції правильно визначена черговість спадкування після смерті ОСОБА_7

Діючим законодавством, а саме ст. 1259 ЦК України визначено, що черговість одержання права на спадкування за відповідних умов може бути змінена, зокрема фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Із аналізу даної норми права вбачається, що зміна черговості спадкування можлива лише у разі коли спадкоємець більш пізньої черги протягом тривалого часу піклувався, матеріально забезпечував та надавав іншу допомогу спадкодавцеві.

Суд першої інстанції, пославшись на роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, правильно зазначив, що для задоволення позову про зміну черговості спадкування необхідна наявність п'яти нижче зазначених факторів, а саме: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Позивачем, як у суді першої так і апеляційної інстанцій, не доведено, що наявні, за життя, у спадкодавця, хронічні захворювання мали характер таких, що не дозволяли останньому дбати про себе та обслуговувати себе.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_7, за станом здоров'я, потребував стороннього догляду.

Із матеріалів справи вбачається, що спадкодавець отримував 2400 грн. пенсії, її розмір більш ніж у два рази перевищував розмір мінімальної пенсії та прожитковий мінімум для особи відповідного статусу. А отже, у суду відсутні підстави для висновку, що позивач, проживаючи разом із спадкодавцем та отримуючи пенсію меншого розміру, утримувала ОСОБА_7

Таким чином, за недоведеності обставин матеріального забезпечення позивачем спадкодавця та безпорадності останнього, у колегії суддів відсутні підстави для скасування рішення суду та задоволення вимоги позивача про зміну черговості одержання права на спадкування.

Відмовляючи у задоволенні позову про встановлення факту проживання позивача та спадкодавця однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд виходив із положень ст. 256 ЦПК України та правової природи окремого провадження вказавши, що встановлення юридичного факту можливе і потрібне тоді, коли від встановлення факту, який має юридичне значення, залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав особи.

Оскільки підстав для задоволення вимоги позивача про зміну черговості одержання права на спадкування судом не знайдено, то і встановлення факту проживання однією сімє'ю не породжує виникнення, зміни, або припинення особистих чи майнових прав позивача.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами і правильно застосував норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляції не спростовують правильних висновків суду, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 29 вересня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя С.А.Кіселик

Судді: Л.М. Дьомич

В.В. Черненко