Справа № 265/2622/17
Провадження № 2/265/927/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 вересня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Міхєєвої І.М.,

за участю секретаря судового засідання Розсоха І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та вселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення та вселення.

Позивач просить суд виселити ОСОБА_2 із квартири № 17 у будинку № 64 по бул. Морському в м. Маріуполі та вселити його, ОСОБА_1, до зазначеної квартири.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він, відповідно договору купівлі - продажу, є власником квартири № 17 у будинку № 64 по бул. Морському в м. Маріуполі. Зазначений договір було укладено з ОСОБА_3, матірю відповідача, яка померла. Зазначає, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 16.09.2014р. було поновлено його право власності на спірну квартиру.

В цій квартирі залишився зареєстрований відповідач ОСОБА_2 (син померлої ОСОБА_3В.).

Позивач вказує, що як власник квартири будь-якого доступу до неї він не має, оскільки відповідач займає спірну квартиру, чим порушує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За вимогами ч. 1ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного приміщення допускається з підстав, встановлених законом, тобто, виселення є можливим лише з передбачених законом підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР , якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

У відповідності до ст. 157 ЖК Української PCP членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно з вимогами ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Позивач ОСОБА_1 у своєму позові вказує, що своїми діями відповідач ОСОБА_2 грубо порушує його право на проживання у власній квартирі.

Відповідно до п. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні » зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

В судове засідання позивач не зявився, в письмовій заяві позов підтримав, справу просив розглянути без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до біржового контракту (договору купівлі-продажу) № АЦ-83 від 28.02.2002 року позивач ОСОБА_1 є власником квартири № 17 у будинку № 64 по бул. Морському (Комсомольському) в м. Маріуполі.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 16.09.2014р., ухваленому по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання біржового контракту недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання біржового контракту купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на квартиру, позов ОСОБА_1 було задоволено. Визнаний недійсним біржовий контракт купівлі - продажу квартири № 17 у будинку № 64 по бул. Морському (Комсомольському) в м. Маріуполі, укладений 1 лютого 2002 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 та зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Гарант - Україна». Скасовано реєстраційне свідоцтво про право власності на квартиру № 17 у будинку № 64 по бул. Морському (Комсомольському) в м. Маріуполі від 26 лютого 2002 року за № 35070 на імя ОСОБА_3 та поновлено право власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 В задоволенні зустрічного позову було відмовлено.

За цією адресою з 22.03.2002 року за вказаною адресою зареєстрований відповідач ОСОБА_2, про що свідчить довідка № 04-18-4236 від 08.08.2017р. Лівобережного районного відділу надання адміністративних послуг Департаменту надання адміністративних послуг Маріупольської міської ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів особи може бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Стаття 321 ЦК України гарантує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні.

Домовленості відповідача ОСОБА_2 з власником житлового приміщення з приводу користування житловим приміщенням не досягнуто.

Як встановлено в судовому засіданні згоди на користування квартирою та вселення в неї відповідачу ОСОБА_2 власник квартири ОСОБА_1 не надавав.

Позивач ОСОБА_1, як власник спірної квартири має право на проживання у квартири № 17 у будинку № 64 по бул. Морському в м. Маріуполі, тому підлягає вселенню в це житлове приміщення, а відповідач ОСОБА_2, у свою чергу підлягає виселенню.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду з позовом позивач ОСОБА_1 був звільнений сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

З урахуванням наведено з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 640 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16,319,321 ЦК України ст.ст.10,30,60, 212-215, 223, 224-226, 228 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та вселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, із квартири № 17 у будинку № 64 по бул. Морському в м. Маріуполі.

Вселити ОСОБА_1 в квартири № 17 у будинку № 64 по бул. Морському в м. Маріуполі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення, позивачем - в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя: І.М. Міхєєва.