Провадження № 2/234/4193/17
29 серпня 2017 року місто Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області
в складі головуючого судді Карпенко О.М.,
при секретарі Аксеніної В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав,-
До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав.
Позивачка у судове засідання не з'явилася, але надала заяву про те, що позов підтримує та просить справу розглянути у її відсутність, на позовних вимогах наполягає. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Із позову вбачається, що з 2004 року позивачка проживала спільно з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 року у сторін народилась донька, ОСОБА_3.
З дня народження донька відповідача не цікавила. Він продовжував жити своїм власним життям. Працювати не бажав. Зустрічався з друзями, багато з яких були раніше засудженими. Повертався додому пізно, напідпитку. Піклуванням про дитину не займався. Згодом дитина взагалі почала відповідача дратувати, тому увесь клопіт по догляду за дитиною ліг на позивачку.
Не маючи коштів на придбання алкогольних напоїв, відповідач почав виносити речі з дому та продавати їх. Вдома почали з'являтися сторонні люди, яких позивачка не знала, з якими відповідач вживав алкоголь. На цьому підґрунті між ними постійно відбувалися сварки, в ході яких відповідач на адресу позивачки висловлювався нецензурною лайкою.
В такій атмосфері неможливо було виховувати дитину, з приводу чого у травні 2007 року позивачка його вигнала з місця постійного проживання.
Таким чином, з травня 2007 року та до теперішнього часу позивачка була вимушена самостійно займатися вихованням доньки, її розвитком, лікуванням та повним матеріальним утриманням.
У вересні 2015 року позивачка вийшла заміж та змінила своє прізвище з "ОСОБА_1" на "ОСОБА_1".
Станом на теперішній час ОСОБА_3 виповнилося 12 років.
Позивачка особисто звертається за наданням донці медичної допомоги коли вона хворіє. Крім того, особисто організовує літній відпочинок доньки, її дозвілля, відвідування місць дитячих розваг та відпочинку.
З травня 2007 року відповідач доньку жодного разу не бачив, та не телефонував. За всі ці роки він жодного разу не виявив бажання побачити, чи поспілкуватися з дитиною, відвідати доньку, допомогти позивачці матеріально утримувати доньку, купувати шкільні речі, або продукти харчування, медикаменти, оплачувати відвідування донькою дитячих закладів, або літнього відпочинку,
Олеся свого батька вже не пам'ятає, ніколи про нього не питає. Для неї відповідач чужа людина. Своїм батьком вона вважає теперішнього чоловіка позивачки, ОСОБА_4, з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 04.09.2015 року. Між донькою та чоловіком склалися теплі родинні стосунки.
На підставі викладеного, позивачка просить винести рішення, яким позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
У судове засідання відповідач не з'явився за невідомою суду причиною, про час розгляду справи був повідомлений належним чином.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України та враховуючи думку позивача, судом ухвалено про заочний розгляд справи.
Представник органу опіки та піклування Краматорської міської ради до суду не з'явилася, надала суду заяву про те, що проти позову не заперечує та просить справу слухати за її відсутності.
Дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У відповідності до пунктів 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов'язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.
Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання та інше, але ж не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.
Згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідним медичним висновком.
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Вимоги ст. 12 ч.6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.
Згідно вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Виходячи із змісту ст.ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Судом встановлено, що позивачка та відповідач по справі є батьками неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 8)
Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради № 01-29/4588 від 28.08.2017 року вищезазначений орган, враховуючи інтереси малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дочки.
Відповідач долею дитини взагалі не цікавиться, матеріальної допомоги не надає.
Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, самоусунувся від спілкування з дитиною, так і від виховання дитини. За таких умов створилися умови, що шкодять інтересам дитини.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами документів та доказів.
Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами, які приймають участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін, які беруть участь у розгляді справи виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов'язків, самоусунувся від виховання та утримання дитини, долею, життям та здоров'ям не цікавиться, не турбується про майбутнє, матеріальної допомоги та моральної підтримки не надає, чим наносить шкоду психічному та фізичному здоров'ю дитини, у зв'язку з чим позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, слід задовольнити у повному обсязі.
Керуючись ст.10, 60, 213-215, 224-225 ЦПК України, ст. ст. 164, 166 СК України, Конвенцією про права дитини, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав щодо його доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Краматорського

міського суду О.М. Карпенко