Справа № 302/1128/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Собослой Г.Г., Фазикош Г.В.,

при секретарі: Шукаль О.Я.,

за участі представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Міжгірського районного суду від 18 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Лозянської сільської ради, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до Лозянської сільради про визнання права власності на будинок № 232 у с. Лозянське Міжгірського району.

Позовні вимоги мотивовано тим, що зазначений будинок належав її батьку ОСОБА_5 ОСОБА_6, який побудував його в 1988 році, але належним чином не оформив своє право власності. У січні 2013 р. він помер, залишивши заповіт на її імя. Вона своєчасно звернулась до нотаріальної контори по прийняттю спадщини, але по причині відсутності правовстановлюючих документів на будинок не може отримати свідоцтво про право на спадщину зазначеного будинку. В погосподарській книзі зазначено, що власником будинку являється її батько. Тому вона звернулась до суду з даним позовом.

Рішення Міжгірського районного суду від 18 листопада 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Міжгірського районного суду від 18 листопада 2015 року скасовано. Ухвалено по даній справі нове рішення, яким позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_7, який помер 20 січня 2013 року, право власності на житловий будинок «232 з надвірними будівлями та спорудами у с. Лозянське Міжгірського району Закарпатської області.

На рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року ОСОБА_8 було подано касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року касаційну скаргу задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2013 року в селищі Приладожське, Ленінградської обл., Російської Федерації помер ОСОБА_7 (а.с.4, 5).

На випадок своєї смерті, ОСОБА_7 залишив заповіт від 28.09.2010 року, згідно якого все своє майно, яке йому буде належати за законом на день смерті (житловий будинок з надвірними будовами за адресою с.Лозянське, 232, земельні ділянки, грошові вклади) заповів дочці ОСОБА_9 (а.с.7).

19.05.2012 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 внаслідок чого остання змінила прізвище на «Жаба» (а.с.8).

Згідно довідки Лозянської сільської ради від 19.10.2015 року за №178 житловий будинок за адресою с.Лозянське, 232 Міжгірського району, згідно погосподарського обліку належав померлому 20.01.2013 року ОСОБА_11 на праві власності (а.с.9).

В той же час згідно із довідкою відділу містобудування та архітектури Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області, будівництво житлового будинку, який розташований в с. Лозянське, ур. «ЛАЗ» на імя ОСОБА_5 будівельний паспорт виданий відділом у 1983 році. В архіві відділу не виявлено акту на введення в експлуатацію вказаного житлового будинку (а.с.104).

За інформацією виконавчого комітету Лозянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 1 лютого 2016 року даних про введення в експлуатацію житлового будинку № 232 в сільській раді немає (а.с.105).

Із наявного в матеріалах справи будівельного паспорту вбачається, що 17 березня 1983 року третій особі ОСОБА_5 надано дозвіл на будівництво хати в с. Лозянське (а.с.32) і саме йому 14 лютого 1983 року відведено 0,07 га земельної ділянки під забудову за рахунок земельної ділянки його матері ОСОБА_5, урочище «ЛАЗ» села Лозянське (а.с.36). У матеріалах будівельного паспорту є письмова згода мати ОСОБА_12 на будівництво хати сином ОСОБА_5 (а.с.35).

З наявних в матеріалах справи копії по господарських книг (а.с.100, 186-205) вбачається, що в будинку №186 (після перенумерації №230) в період 1986-1990 р.р. проживали ОСОБА_12 (голова дворогосподарства), її сини ОСОБА_7, ОСОБА_5 та донька ОСОБА_13 (Особовий рахунок №235). Однак, в 1991 році під час перенумерації будинків в с. Лозянське було відкрито нове дворогосподарство (особовий рахунок №231), якому згідно погосподарської обліку присвоїли №232, за яким закріплено земельну ділянку площею 0,07 га. При цьому на момент відкриття даного особового рахунку, жодна особа не була записана як член даного дворогосподарства. В подальшому в погосподарських книгах за 2006-2010 та 2011-2015 роки були внесені дані про те, що в дворогосподарстві знаходиться житловий будинок 1993 року побудови і головою домогосподарства є ОСОБА_7. Однак в ході службової перевірки та безпосереднього обстеження дворогосподарства №232 в с.Лозянське комісією депутатів було встановлено наступне: земельна ділянка, на якій відкрито дворогосподарство №232 була передана в користування ОСОБА_5 рішенням загальних зборів членів колгоспу «Радянська Верховина» № 4 від 25.12.1982 року, рішенням виконкому Лозянської сільради від 14.12.1983 року №251 йому було надано дозвіл на забудову цієї ділянки. В архіві сільради відсутні документи, які б підтверджували введення в експлуатацію житлового будинку в с. Лозянське. 232, а також відсутні будь-які свідчення того, що забудовник та/або інші особи зверталися в сільрад) з приводу присвоения цьому будинку поштової адреси.

В ході безпосереднього обстеження земельної ділянки в урочищі «Лаз» с. Лозянське депутатами сільради було встановлено, що на даний час на цій ділянці розташований недобудований будинок в якому ніхто не проживав. Дані обставини підтверджують Актом обстеження від 11.0.52017 року (а.с.206).

За таких обставин, на виконання вимог ухвали ВССУ від 29.03.2017 року, оцінюючи всі зазначені докази в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що: дворогосподарства №230 та №232 в с.Лозянське є різними; дворогосподарство №232 було відкрито за земельною ділянкою площею 0.07 га. розташованою в с.Лозянське, урочище «Лаз», яку на підставі рішення загальних зборів членів колгоспу «Радянська Верховина» (зборів уповноважених) № 4 від 25.12.1982 року колгоспом було виділено ОСОБА_5 для проведення будівництва житлового будинку. Тобто, саме ОСОБА_14 є забудовником будинку №232, а ОСОБА_7 не має до цього будинку жодного відношення.

Стосовно довідки Лозянської сільської ради від 19.10.2015 року за №178, то така видана на підставі записів погосподарських книг за 2011-2015 р.р., в яких помилково записано ОСОБА_7 про що неодноразово зазначалося Лозянською сільською радою під час розгляду даної справи, зокрема в запереченнях на апеляційну скаргу.

За таких обставин колегія суддів не бере до уваги вказану довідку та відхиляє посилання апелянта на неї, як на доказ належності будинку №232 її батьку.

З огляду на викладене, суд вірно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на будинок №232 в с.Лозянське, оскільки такий не входить до спадкової маси за її померлим батьком.

Щодо вимог ухвали ВССУ від 29.03.2017 року стосовно встановлення певних обставин повязаних з колгоспним двором, колегія суддів зазначає наступне.

Вказані висновки зроблено судом касаційної інстанції через те, що під час першого апеляційного розгляду, апеляційний суд вважав , що спірне дворогосподарство належить до колгоспного двору. При цьому, такого висновку апеляційний суд дійшов досліджуючи копію по господарської книги щодо дворогосподарства №230 за 1986-1990 р.р. (а.с.100).

Однак як уже було зазначено вище дворогосподарства №230 та №232 в с.Лозянське є різними, дворогосподарство №232 збудовано в 1991 році і в господарських книгах немає жодних записів стосовно віднесення такого до колгоспного двору.

За таких обставин немає необхідності досліджувати та встановлювати обставини, повязані з застосуванням ст.ст.120, 123 ЦК УРСР, позаяк такі не мають жодного правового значення для даної справи.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Доводи викладені в апеляційній скарзі належними та допустимими доказами не доведені, що у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді