Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/1012/17 Головуючий у 1-й інст. Міхненко С. Д.
Категорія 39 Доповідач Григорусь Н. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Гансецької І.А., Талько О.Б.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 25 липня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини

встановила:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати поважними причини пропуску нею строку на прийняття спадщини та визначити, як спадкоємцю за законом першої черги, додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері ОСОБА_3.

25.07.2017 суд за клопотанням позивача замінив первісного відповідача Малинівську сільську раду належним відповідачем ОСОБА_2

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 25 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги те, що об'єктивними та істотними труднощами, які перешкоджали їй звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття після смерті матері спадщини була тривала хвороба батька та постійний за ним догляд. Крім того, їй нотаріусом в усному порядку було роз'яснено, що вона може не подавати заяву про прийняття спадщини, оскільки батько також є спадкоємцем і все спадкове майно перейде до нього.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї правової норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

Судом встановлено, що 01 грудня 2013 року померла мати сторін по справі - ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку по вулиці АДРЕСА_1 (а.с. 4).

З копії спадкової справи №1296/2015, заведеної щодо майна померлої ОСОБА_3 вбачається, що 01.10.2015 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_2, в якій зазначив, що померла є його матір'ю та на підтвердження вказаних обставин надав відповідні документи (а.с. 41-76).

18.05.2016 ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,9992 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Малинівської сільської ради Малинського району Житомирської області, що належала померлій ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 13.10.2003 Малинською райдержадміністрацією Житомирської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 746, кадастровий номер НОМЕР_1

Позивач ОСОБА_1 в липні 2015 року звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. У грудні 2015 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на житловий будинок за спадкодавцем не зареєстровано (а.с. 26). При цьому із заявою про прийняття спадщини після смерті матері у нотаріальну контору в установлений законодавством строк ОСОБА_1 не подавала.

Звертаючись із позовом, позивач зазначила, що строк для подання заяви про прийняття спадщини нею був пропущений з поважних причин, оскільки після перенесеного в серпні 2013 року батьком ОСОБА_5 інсульту, який потребував постійної сторонньої допомоги, а в подальшому смерті матері, позивач постійно здійснювала догляд за хворим паралізованим батьком, що підтверджується довідкою Малинської сільської Ради від 01.06.2017 за № 738 та випискою з амбулаторної картки хворого ОСОБА_5 (а.с. 9-11). Окрім того, є юридично необізнаною та вважала, що зможе оформити свої спадкові права у будь-який час, оскільки батько також є спадкоємцем щодо майна померлої дружини.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду доказів існування об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б перешкоджали їй як спадкоємцю вчинити дії щодо прийняття спадщини після смерті матері. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працювала у м. Малині, а її нетривала хвороба і перебування на амбулаторному лікування у шестимісячний строк після смерті матері не є непереборною обставиною, що перешкоджала зверненню до нотаріальної контори.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи позивача ОСОБА_1 про помилковість висновку суду щодо відсутності поважних причин, які перешкоджали їй подати заяву про прийняття спадщини у встановлені законом строки, є безпідставними, оскільки останньою не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що об'єктивно, непереборно перешкоджали їй як спадкоємцю звернутися до нотаріуса, створювали істотні труднощі для цього.

Окрім цього, позивач мала право звернутися із заявою про прийняття спадщини не лише безпосередньо особисто до нотаріуса по місцю відкриття спадщини, а й шляхом звернення до будь-якого нотаріуса по місцю свого проживання, так і через свого представника, а також направивши письмову заяву на ім'я нотаріуса через пошту, що узгоджується з вимогами Розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 та зареєстрованого 22.02.2012 за № 282/20595.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваного рішення не впливають, а фактично направлені на переоцінку належним чином оцінених судом першої інстанції доказів.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ух в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Судді