АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 665/32/15 Головуючий в І інстанції Шарко Н.А.
Номер провадження №22-ц/791/1420/17 Доповідач: Фурман Т.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Фурман Т.Г.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Склярська І.В.

секретар Чертков Б.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 19 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Штогріної Н.Л., про визнання права власності на ? частину будинку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на нерухоме майно - ? частину будинку № АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначала, що з 21 липня 1984р. по 29 жовтня 2013р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3. В цей період ними було придбано будинок АДРЕСА_2. Коли прийняли рішення про розірвання шлюбних стосунків, домовились, що вищевказаний будинок залишиться їй, а відповідачу буде придбаний інший будинок.

Ними за спільні кошти був придбаний будинок № АДРЕСА_1, аванс за який був внесений у шлюбі, проте договір купівлі-продажу був укладений через п'ять днів після розірвання їх шлюбу.

Посилаючись на те, що придбаний після розірвання шлюбу будинок № АДРЕСА_1 є спільним майном, а тому повинен ділитись у рівних частинах, позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог, остаточно, з підстав передбачених ч. 4 ст. 368, 392 ЦК України, просила визнати за нею право власності на ? частину спірного будинку.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 19 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, постановите нове про задоволення позову.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 1984р. по 29 жовтня 2013р.

04 листопада 2013р., тобто після розірвання шлюбу, ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбав житловий будинок АДРЕСА_1.

Згідно умов вказаного договору гр. ОСОБА_6, який діяв в інтересах ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 придбав спірний житловий будинок за 126722 грн.

При цьому, відповідно до п.5 цього договору, сторони підтвердили факт повного розрахунку за проданий житловий будинок, а також покупцем підтверджено той факт, на момент укладення договору він у шлюбі не перебуває, ні з ким однією сім'єю не проживає, та кошти за які він придбає житловий будинок не є спільною сумісною власністю.

В цей же день за ОСОБА_3 було зареєстроване право власності на вищевказаний будинок у розмірі цілої частки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 листопада 2013р. за №12188114.

Позивачка стороною в зазначеному вище договору не була, договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

ОСОБА_2 підтвердила той факт, що спірний будинок був придбаний саме для ОСОБА_3, який в ньому посилився та проживає, вона житлом не користується, в ньому не проживає. Належними та допустимим доказами позивачка не довела, що правочин вчинявся в інтересах сім'ї.

Крім того, на час придбання спірного будинку сторони у шлюбі не перебували, шлюбні стосунки між ними були припинені, позивачка членом сім'ї ОСОБА_3 не була.

Предметом даного позову є визнання права спільної власності на майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім'ї ( частина 4 статті 368 ЦК України). У відповідності до ч. 4 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За змістом ч. 4 ст. 368 ЦК України для набуття членами сім'ї права спільної сумісної власності на певне майно необхідна сукупність двох передумов: майно, набуте в результаті спільної праці; майно, набуте за спільні кошти.

Отже право спільної сумісної власності виникає тільки у випадках передбачених законом чи договором, укладеним у письмовій формі.

У пункті 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року „ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" надано роз'яснення, що розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором , укладеним в письмовій формі.

Для визначення члена сім'ї можуть використовуватись їх ознаки, наведені у ст. 3 СК України, ст.1 Закону України від 07 квітня 2011 року № 3206-VI „ Про засади запобігання та протидії корупції".

Згідно зі ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Статтею 1 Закону України „ Про засади запобігання та протидії корупції" визначено, що члени сім'ї - це особи, які перебувають у шлюбі, а також їх діти, в тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно поживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

За обставинами справи, в межах наданих сторонами доказів, позивачка на день укладання договору купівлі-продажу спірного будинку не була членом сім'ї відповідача.

Враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справ, та зважаючи на предмет та підстави заявленого позову, а саме: визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, та зважаючи на те, що належними та допустимими доказами позивачка не довела, що на день укладання договору купівлі-продажу спірного будинку була членом сім'ї покупця, а відтак, що майно було придбане в результаті їх спільної праці та за спільні кошти, а інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог у відповідності до ч. 4 ст. 368 ЦПК України.

Посилання позивачки на те, що частина коштів на придбання спірного житлового будинку була передана продавцю ще під час перебування сторін у шлюбі належними та допустимими доказами не доведена.

Посилання позивачки та її представника на письмові пояснення ОСОБА_6, в яких останній підтверджує факт часткового розрахунку ОСОБА_3 за придбаний будинок, суд оцінює критично, оскільки в матеріалах справи наявні інші письмові пояснення, в яких останній спростовує надані раніше ним пояснення. Крім того, участь свідка ОСОБА_6 у судому засіданні, про допит якого клопотали позивач та представник позивача забезпечена не була, не зважаючи на те, що судом були прийняті належні заходи щодо його участі у справі (направлялись судові повістки, постановлювалась ухвала про його привід, яка залишилась без виконання).

Посилання на покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та інші доводи позивачки не мають правового обґрунтування зважаючи на предмет та підстави заявленого нею позову. Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку відповідно до ЦПК України та відповідають нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303,307, 308 ЦПК України, колегія суддів ,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Фурман

Судді: Л.В. Пузанова

І.В. Склярська