Справа № 2-1692/10
Провадження № 2-зз/211/9/17
У Х В А Л А

іменем України

08 вересня 2017 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Форманчук К.М.

за відсутності сторін

розглянуви в м. Кривого Рогу заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову в цивільній справі 2-1692/2010 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Донгорбанк» (правонаступник ТзОВ «АНСУ») про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить скасувати заходи забезпечення позову у виді тимчасових обмежень у праві виїзду за кордон, встановлених ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 червня 2010 року в цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Донгорбанк» правонаступник публічне акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2» (далі ПАТ «ПУМБ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування заяви посилається на те, що 22 серпня цього року в аеропорту міста Києва «Бориспіль», йому, як громадяну України, було відмовлено у перетині державного кордону України. З рішення відділу державної прикордонної служби України він дізнався, що ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 червня 2010 року були встановлені тимчасові обмеження у праві його виїзду за кордон. Про таке рішення суду він не був обізнаний. Ознайомившись із ухвалою суду та матеріалами цивільної справи він встановив, що відносно нього встановлено тимчасові обмеження у праві виїзду за кордон, однак такої ухвали він не одержував, про що свідчать матеріали справи. ОСОБА_1 вказує, що в ст.152 ЦПК України не передбачено такого виду забезпечення позову як вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України і такий захід не може бути застосовано на стадії розгляду цивільної справи.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 грудня 2013 року, замінено вибулу сторону виконавчого провадження Публічне акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (ТОВ «АНСУ»), адреса реєстрації м. Київ вул. Лейпцігська, 3-А, поштова адреса: 04210 м. Київ вул. Оболонська набережна, 15 корп. 2 (а.с. 138-146). Таким чином скасування заходів забезпечення позову стосується прав ТОВ «АНСУ».

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявився, подавши заяву про розгляд заяви про скасування заходів забезпечення позову у його відсутність.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» в судове засідання не з`явився.

Згідно з положеннями ч.5 ст. 154 ЦПК України питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову.

У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши доводи заяви про скасування заходів забезпечення позову, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 червня 2010 року в цивільній справі № 2-1692/2010 в забезпечення позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ДОНГОРБАНК» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено тимчасові обмеження у праві виїзду за кордон відповідачу ОСОБА_1 заборонивши йому виїжджати за межі України до закінчення провадження у справі та врегулювання договірних зобовязань за кредитним договором укладеного між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ДОНГОРБАНК».

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2010 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ДОНГОРБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вбачається що заявник ОСОБА_1 копію ухвали Довгинцівського районного суду від 29 червня 2010 року раніше не отримував (а.с. 57), отримавши її 29 серпня 2017 року, ч. 4 ст. 154 ЦПК України передбачено, що: «Особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів».

04 вересня 2017 року, в межах строків передбачених ч. 4 ст. 154 ЦПК України заявником ОСОБА_1 подано до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу заяву про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений ст. 152 ЦПК України. Серед видів такого забезпечення ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Як вбачається з змісту ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, у тому числі у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Вирішення судом питання про обмеження у виїзді за межі України можливе в порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК України, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні.

Згідно з положеннями ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом ч. 2 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожна людина має право залишати будьяку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до вимог якої, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Верховний суд України, в своєму Узагальненні «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01.02.2013 р., розяснив наступне:

«Неприпустимість обмеження виїзду з України у спосіб, не передбачений ЦПК.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII передбачено можливість обмеження виїзду з України громадян, щодо яких подано цивільний позов до суду, до закінчення провадження у справі. При розгляді цивільних справ мають місце випадки, коли суди ототожнювали питання тимчасового обмеження боржників у праві виїзду за межі України із видами забезпечення позову, не беручи до уваги, що повноваження судів першої інстанції при вирішенні цивільних справ визначені Цивільним процесуальним кодексом України, у тому числі повноваженнями щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК. Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Тому, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151 - 153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, слід дійти висновку, що суди не можуть застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Отже, ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 червня 2010 року застосовано такий захід забезпечення позову, що суперечить основоположним правам і свободам людини всупереч нормам Конституції України та Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

За вказаних обставин, заходи забезпечення позову у виді тимчасових обмежень у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.154 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову у виді тимчасових обмежень у праві виїзду за Державний кордон України та вилучення у ОСОБА_1 паспорту громадянина для виїзду за кордон, громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, з забороною йому виїжджати за межі України, встановлені ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 червня 2010 року в справі № 2-1692/2010.

Копію ухвали направити до Адміністрації Державної прикордонної служби України, (ареса: 01601 м. Київ, вул. Володимирська, 26) для відому та виконання.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано протягом п'яти днів з дня отримання її копії через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя: ОСОБА_3