Справа №592/8149/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1357/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Різниченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 липня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей Сумської міської ради,

про визначення місця проживання дитини та встановлення способу участі батька у вихованні сина

та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Сумської міської ради,

про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення способу участі у вихованні сина,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, вимоги якого заявою від 05 жовтня 2016 року уточнила та мотивувала їх тим, що від шлюбу з відповідачем мають сина ОСОБА_6, який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею, проте за спільною згодою місце проживання дитини сторони не визначили, оскільки з цього приводу між ними виникали спори щодо порядку спілкування сина з батьком, який, на думку заявниці, негативно впливає на дитину, оскільки після побачень з батьком син знаходиться в пригніченому емоційному стані, що шкодить нормальному розвитку дитини. Таким чином, ОСОБА_3 просить суд визначити місце проживання сина з нею та встановити спосіб участі відповідача у вихованні дитини, за яким побачення батька з дитиною один раз на місяць (кожну першу суботу з 10 годин. 00 хв. до 12 годин 00 хвилин) в присутності матері та з урахуванням стану здоровя, режиму дня та бажання дитини, а також з попереднім узгодженням та домовленістю батьками про місце зустрічі.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічними вимогами до ОСОБА_3, які заявою від 22 травня 2017 року збільшив та просив зобовязати відповідачку не чинити перешкоди в спілкуванні із сином і встановити спосіб його участі у спілкуванні та вихованні сина, за яким систематичні побачення із сином проводити у другу та четверту пятницю, суботу та неділю кожного місяця з 16-00 години пятниці до 17-00 години неділі за місцем свого проживання без присутності матері дитини. Крім того, просив встановити спільний із сином відпочинок 15 вересня кожного року та його оздоровлення у період літніх місяців перший тиждень червня, липня, серпня кожного року без присутності матері дитини.

Вказані вимоги заявник мотивував тим, що після розірвання шлюбу сторони примирилися та продовжили проживати разом однією сімєю, проте з кінця 2015 року вони з колишньою дружиною остаточно прийняли рішення не проживати однією сімєю, після чого вона забрала сина та переїхала проживати в свою квартиру. Після переїзду мати сина стала перешкоджати йому бачитися із сином, а при коротких зустрічах син просив довше бути з ним і дуже хвилювався, що його мама не дозволяє довше погратися. Вказує, що син також має бажання бачитися бабусею та дідусем. Питання встановлення способу участі у спілкуванні та вихованні сина через Службу в справах дітей Сумської міської ради вирішити не вдалося через не бажання відповідачки, а тому вважає, що ОСОБА_3 чинить перешкоди заявнику у спілкуванні з сином та участі у його вихованні. Вважає вимоги матері дитини щодо запропонованого нею варіанту зустрічей батька із сином один раз на місяць несправедливими та такими, що шкодять психологічному здоровю сина.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_3

В задоволенні позовних вимог про встановлення способу участі батька у вихованні сина відмовлено за необґрунтованістю.

Позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_5 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено ОСОБА_5 спосіб участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у формі систематичних побачень з дитиною, а саме: кожного вівторка та четверга з 17-00 год. до 20-00 год., другу та четверту суботи кожного місяця з 10-00 год. до 19 00 год., спільний із сином відпочинок 15 вересня кожного року (наступний день після його дня народження), канікули за попередньою домовленістю між батьками з урахуванням стану здоров'я дитини та інших обставин, що мають істотне значення.

Вказане рішення ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 оскаржила в апеляційному порядку та, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення у повному обсязі її позовних вимог та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5

Зазначає, що суд, визначивши спосіб участі батька у вихованні сина, фактично позбавив матір права на спілкування з дитиною у вихідні дні, оскільки не врахував, що заявниця впродовж тижня працює, її син відвідує дитячий садок та спортивну школу, а тому лише вихідні дні є вільними для спілкування.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині вирішених вимог первісного позову частковому скасуванню, а в частині вирішених вимог зустрічного позову - зміні.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 26 лютого 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 липня 2013 року розірвано (а.с. 8, 56).

Від подружнього життя у сторін 14 вересня 2011 року народився син ОСОБА_6.(а.с. 7).

Вказаним вище рішенням з ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 до досягнення ним повноліття у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно (а.с. 56).

Згоди щодо участі у вихованні сина батьки не досягли, тому 20 липня 2016 року відповідач звертався до Служби в справах дітей Сумської міської ради із заявою про встановлення способу участі у спілкуванні та вихованні сина, однак службою вказане питання не вирішено (а.с. 75-76).

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 19 квітня 2017 року бабусі ОСОБА_8 та дідусю ОСОБА_9 визначено спосіб участі у спілкуванні з онуком у формі систематичних побачень з 9-00 до 18-00 год. суботи першого тижня кожного місця за місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2 А, кв. 9 чи в с. В.Сироватка, Сумського району по вул. Краснопільський шлях, буд.47.(а.с. 97-99).

Службою у справах дітей Сумської міської ради 06 липня 2017 року надано висновок № 1124/271-26 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 та способу участі ОСОБА_5 у вихованні сина, згідно з яким Служба вважає за можливе визначити місце проживання дитини з його матірю, а також визначити спосіб участі батька у вихованні сина шляхом систематичних побачень з дитиною, а саме: кожного вівторка та четверга з 17-00 год. до 20-00 год., другу та четверту суботи кожного місяця з 10-00 год. до 19-00 год., спільний із сином відпочинок 15 вересня кожного року (наступний день після його дня народження), канікули за попередньою домовленістю між батьками з урахуванням стану здоров'я дитини та інших обставин, що мають істотне значення.

Зі змісту вказаного висновку також вбачається, що спеціалістом Служби проведено обстеження умов проживання ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_7 за фактичним місцем проживання родини у АДРЕСА_1. В результаті обстеження зясовано, що квартира належить на праві власності матері дитини, складається з 1 кімнати, кухні, коридору, балкону, туалету, ванної кімнати. Загальна площа квартири становить 36,43 кв.м. У квартирі наявні всі необхідні меблі та побутова техніка, чисто, просторо, охайно складені речі. Для дитини є окреме місце в кімнаті, наявне місце для відпочинку та навчання. ОСОБА_7 доглянутий, забезпечений повноцінним харчуванням, необхідним одягом та взуттям відповідно до сезону. Матірю створені належні умови для проживання, виховання, розвитку, відпочинку малолітнього сина. Дитина відвідує дитячий садочок та гурток з художньої гімнастики. ОСОБА_3 працює охоронцем в Комунальній установі «Сумська міська дитяча клінічна лікарня».

Проведено обстеження умов проживання ОСОБА_5 за адресою у АДРЕСА_2, де родина проживала під час шлюбних відносин, а на момент обстеження у трьохкімнатній квартирі проживає відповідач разом з батьками ОСОБА_9 та ОСОБА_8 У квартирі є всі належні умови для перебування малолітньої дитини. ОСОБА_5 працює, вчасно сплачує аліменти на утримання сина, має бажання та можливість приділяти сину більше уваги.

Також спеціалістом Служби у справах дітей у малолітнього ОСОБА_7 зясовано, що він бажає проживати з мамою, а на запитання чи хоче він поїхати до тата ОСОБА_5 він відповів, що його не запрошують в гості.

Зазначені обставини вірно встановлені місцевим судом та підтверджуються письмовими доказами.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції взяв до уваги складений органом опіки та піклування висновок стосовно визначення місця проживання дитини та дійшов висновку, що позивачка створила всі належні умови для проживання сина разом з нею, а тому задовольнив її вимоги в цій частині.

Вказаний висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У свою чергу, частиною 2 цієї статті чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції у повній мірі врахував положення вищезазначеного закону, принципу 6 Декларації прав дитини, а також розяснення, які містяться в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», відповідно до яких, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишиться, суд, виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Як зазначено вище, під час розгляду справи в місцевому суді органом опіки та піклування надано висновок із спірних питань, який, на думку колегії суддів, відповідає вимогам чинного законодавства, містить обєктивну інформацію стосовно вирішення спору, а тому є належним.

При цьому органом опіки та піклування зясовано думку і побажання дитини з приводу того, з ким малолітній бажає жити, обстежено умови проживання дитини, його матеріальне забезпечення, ступінь участі кожного з батьків у вихованні та забезпеченні дитини. Крім того, враховано визначений на підставі судового рішення спосіб участі у вихованні ОСОБА_7 його дідом та бабою, досліджено умови проживання обох батьків.

За таких обставин та з урахуванням віку і інтересів малолітньої дитини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 з його матірю.

Сторонами спору, зокрема відповідачем ОСОБА_5, рішення суду в частині визначення місця проживання дитини з його матірю в апеляційному порядку не оскаржується, відповідні заперечення під час розгляду справи в суді першої інстанції не висловлювалися.

Таким чином, спір з приводу визначення місця проживання дитини з її матірю у сторін фактично відсутній.

Погоджується колегія суддів і з висновками місцевого суду в частині зобовязання ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_5 перешкоди у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_6.

Відмовляючи у задоволенні вимоги ОСОБА_3 про визначення способу участі відповідача у вихованні сина, суд виходив з рівності прав батьків щодо такої участі, а також вважав, що питання визначення порядку та способу участі батька, з огляду на положення ч. 1 ст. 15 ЦК України, задоволені бути не можуть, оскільки таке питання може порушувати батько дитини.

Частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5, місцевий суд взяв до уваги запропонований спеціалістами Служби у справах дітей висновок щодо визначення способу участі відповідача у вихованні його дитини.

Проте повністю погодитися з вказаними вище висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з наступних підстав.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 157 СК України передбачено обов'язок батьків, котрі проживають окремо, брати участь у вихованні дитини, вони мають право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

З врахуванням викладеного вище, колегія суддів частково погоджується із запропонованим органом опіки та піклування способом участі батька у спілкуванні та вихованні свого сина шляхом їх спільного відпочинку 15 вересня кожного року (наступний день після дня народження дитини), а також канікули за попередньою домовленістю між батьками з урахуванням стану здоров'я дитини та інших обставин, що мають істотне значення, а саме, які впливають на всебічний розвиток дитини.

Як у місцевому, так і в апеляційному судах фактів негативного впливу зі сторони батька на дитину не встановлено. ОСОБА_5 має постійне місце роботи, задовільні умови проживання, взаємовідносини між батьком і сином добрі. Зібрані по справі докази, свідчать, що батько дитини бажає приймати участь у вихованні сина, спілкуватися з ним, мати спільні інтереси.

Проте, при визначенні способу участі батька у вихованні його сина у висновку не враховано розпорядок дня і тижня дитини, а саме: відвідування дитячого садку, гуртків та підготовку до школи, які проводяться у будні дні.

Не враховано також режим робочого часу і час відпочинку матері дитини, яка несе основний тягар по її вихованню і забезпечує відвідування сином дошкільного навчального закладу та відвідування гуртків і підготовки до школи у вільний від роботи час, тобто вечірній час, що виключає можливість у спілкуванні з дитиною саме у вільний від занять час у будні дні.

Також не враховано визначений рішенням Апеляційного суду Сумської області від 19 квітня 2017 року, яке набрало законної сили, спосіб участі у вихованні малолітнього ОСОБА_7 його дідом і бабою у формі систематичних побачень з 9-00 до 18-00 год. суботи першого тижня кожного місця за місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2 А, кв. 9, яке також є місцем реєстрації та проживання батька дитини.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що при визначенні способу участі батька у вихованні його сина судом першої інстанції не дотримано рівності у правах кожного з батьків на участь у спілкуванні та вихованні їх сина.

Місцевий суд дійшов помилкового висновку, повністю взявши до уваги запропонований органом опіки та піклування спосіб участі батька у вихованні його сина. Крім того, суд, частково задовольнивши вимоги зустрічного позову, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав у задоволенні первісного позову в частині визначення способу участі батька у вихованні сина.

Таким чином, спосіб участі відповідача у вихованні та спілкуванні із сином шляхом їх систематичних побачень кожного вівторка та четверга з 17-00 год. до 20-00 год., другу та четверту суботи кожного місяця з 10-00 год. до 19 00 год. не відповідає інтересам дитини, оскільки таким чином не забезпечується рівність у збереженні звязків малолітнього ОСОБА_7 як з матірю, так і батьком, що у свою чергу не сприяє розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, а також не забезпечує рівні можливості кожного з батьків для реалізації прав та обовязків по участі у вихованні своєї дитини.

Оскільки доводи апеляційної скарги з приводу того, що встановленим судом спосіб участі відповідача у вихованні сина фактично позбавляє матір на участь у вихованні сина у вихідні дні знайшли своє підтвердження в апеляційному суді, тому апеляційна скарга представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

ОСОБА_3, ОСОБА_5 слід встановити час спілкування з сином кожної суботи першого тижня щомісячно з 10-00 год. по 18-00 год. за місцем проживання батька: м. Суми, вул. Ковпака, б.77 А, кв. 9, а також спільний з сином відпочинок 15 вересня (наступний день після народження сина), канікули за попередньою домовленістю між батьком з урахуванням стану здоровя дитини та інших обставин, які впливають на всебічний розвиток дитини.

При цьому сторони не позбавлені можливості в подальшому спільно змінювати способи та порядок спілкування батька з дитиною, зокрема, шляхом укладення згідно із положеннями ст. 157 СК України відповідного договору.

Крім того, сторони не позбавлені права звернутись до суду з новим позовом у будь-який час після досягнення сином 10-річного віку, коли спір щодо визначення місця проживання дитини, яка досягла десяти років, вирішується з урахуванням думки самої дитини.

З огляду на викладене, рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, оскільки зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно до п.п. 1, 4 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення в частині вирішених вимог первісного позову та ухвалення нового рішення в цій частині про їх часткове задоволення, а в частині задовлених вимог зустрічного позову частковій зміні.

На підставі ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог позовної заяви сплачений заявницею судовий збір у судах першої та апеляційної інстанцій у розмірі 550 грн. слід їй компенсувати за рахунок відповідача.

Керуючись ст.303, п.п.2, 3 ч.1 ст.307, п.п.1,4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 липня 2017 року в частині вимог ОСОБА_3 про встановлення способу участі батька у вихованні сина скасувати, а в частині задоволення вимог зустрічного позову змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про встановлення способу участі батька у вихованні сина задовольнити частково.

Абзац шостий резолютивної частини рішення викласти у наступній редакції:

Встановити ОСОБА_5 час спілкування з сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, кожну суботу першого тижня щомісячно з 10-00 год. по 18-00 год. за місцем проживання батька: м. Суми, вул. Ковпака, б.77 А, кв. 9, спільний з сином відпочинок 15 вересня (наступний день після народження сина), канікули за попередньою домовленістю між батьком з урахуванням стану здоровя дитини та інших обставин, які впливають на всебічний розвиток дитини.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 550 грн. на відшкодування фактично сплачених судових витрат за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: