Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 2-2239/11 Головуючий у 1 інстанції: Герасименко С.Г.
Провадження № 22-ц/778/3148/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Полякова О.З.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2017 року про відмову в задоволенні заяви Кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» щодо поновлення строку для пред»явлення виконавчого документа до виконання,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року КС «Спілка пенсіонерів України» звернулась до суду з заявою про поновлення строку для пред»явлення виконавчого документа до виконання, в якій вказувала, що 27 березня 2012р. їх представником ОСОБА_2 було отримано дев»ять виконавчих листів по справі № 2-2239/11. В подальшому цим представником іншому представнику спілки в особі ОСОБА_3 була передана частини цих виконавчих листів, які були пред»явлені до примусового виконання до виконавчої служби, а інша частина залишилась на руках без руху, серед яких був виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь спілки суми заборгованості за кредитним договором № ЗП-140708 від 14.07.2008р. в розмірі 256 385,67 грн., строк пред»явлення якого до виконання вже на цей момент було пропущено. Оскільки виконавче провадження за цим виконавчим листом не відкрито, то рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь кредитної спілки заборгованості не виконується, що є порушення п. 9 ст. 129 Конституції, ст. 14 ЦПК України, а також прав заявника як стягувача. Посилаючись на ці обставини та вимоги ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 371 ЦПК України, заявник просив поновити строк для пред»явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2017 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, КС «Спілка пенсіонерів України» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд аналізував інший виконавчий лист, який пред»являвся до виконання, в той час як ставилось питання про поновлення строку щодо іншого виконавчого листа, який перебував в архівах стягувача. Крім того, суд не витребував додаткових доказів, які підтверджують поважність причин пропуску строків для пред»явлення цього листа до виконання; не були заслухані пояснення державного виконавця Комунарського ВДВС, який не був присутній в судовому засіданні, а суд обмежився лише письмовою відповіддю заступника начальника відділу. Просить скасувати ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою його заяву задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2012р. задоволено позов КС «Спілка пенсіонерів України». Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КС «Спілка пенсіонерів України» суму заборгованості за кредитним договором № ЗП-140708 від 174.07.2008р. в розмірі 256 385,67 грн.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки (на підставі іпотечного договору від 14.08.2006р.) - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_5 шляхом проведення прилюдних торгів і кошти від реалізації предмета іпотеки направити на погашення заборгованості за кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь КС «Спілка пенсіонерів України» витрати на оплату ІТЗ в сумі 120 грн. та витрати на оплату судового збору у сумі 1700 грн. ( Т. 1 а.с. 114-115).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2012р. виправлено описку у вказаному рішенні. Викладено абзац другий резолютивної частини у такій редакції: «Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь КС «Спілка пенсіонерів України» суму заборгованості за кредитним договором № ЗП-140708 від 174.07.2008р. в розмірі 256 385,67 грн. ( Т. 1 а.с. 115-а).

Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 26 березня 2012р.

В редакції ЗУ «Про виконавче провадження» від січня 2012р., яка діяла на час набуття чинності рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2010р. про стягнення з ОСОБА_4 на користь КС «Спілка пенсіонерів України» заборгованості за кредитним договором № ЗП-140708 в сумі 256 385,67 грн., строк пред»явлення виконавчого листа до виконання встановлено статтею 22 Закону в 1 рік.

27.03.2012р. представнику КС «Спілка пенсіонерів України» в особі ОСОБА_2 були видані виконавчі листи на підставі вказаного рішення в кількості 9 штук, серед яких був і виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_4, який міг бути пред»явлений до виконання протягом 1 року, до 26.03.2013р., про що було безпосередньо зазначено у цьому виконавчому листі ( Т. 1 а.с. 117).

22 травня 2017р. СК «Спілка пенсіонерів України» звернулась до суду з заявою про поновлення строку пред»явлення цього виконавчого листа до виконання, вказуючи, що цей лист був виданий іншому представнику спілки в особі ОСОБА_2 разом з іншими виконавчими листами, частина яких була подана на виконання до виконавчої служби, а частина - не подана. Коли вказаний виконавчий лист потрапив до представника спілки в особі ОСОБА_3, то строк його пред»явлення до виконання вже сплив. Посилаючись на вказані обставини, КС «Спілка пенсіонерів України» просила у заяві поновити строк пред»явлення цього виконавчого листа до виконання.

Суд при розгляді заяви встановив, що вказаний виконавчий лист пред»являвся до виконання та постановою державного виконавця від 08 травня 2012р. на його підстави відкривалось виконавче провадження, але 09.07.2014р. цей виконавчий лист постановою державного виконавця був повернутий стягувачу у зв»язку з тим, що судом не було встановлено інший спосіб та порядок виконання рішення, а у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. Державним виконавцем визначено, що повторне пред»явлення цього листа до виконання можливе в строк до 09.07.2015р., але його повторне пред»явлення до виконання не відбулось.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявник не довів належними доказами поважності причин пропуску строку для пред»явлення виконавчого листа до виконання.

Апелянт в скарзі зазначає, що суд взагалі піддав аналізу виконання іншого виконавчого листа, а не того, за яким заявник просив поновити строк для пред»явлення до виконання.

Перевіривши вказаний довід, колегія з»ясувала таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред»явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред»явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Згідно статті 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред»явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Заявником до заяви про поновлення строку надано нотаріально посвідчену копію виконавчого листа № 2-2239/11, згідно з яким з ОСОБА_4 стягнуто на користь КС «Спілка пенсіонерів України» суму заборгованості за кредитним договором № ЗП-140708 від 14.07.2008р. в розмірі 256 386,67 грн. ( а.с. 9).

Цей виконавчий лист у графі «відмітки про виконання» не містить ніяких відміток державного виконавця, що мало б бути свідченням того, що він не перебував на виконанні у державній виконавчій службі.

Представник КС «Спілка пенсіонерів України» за довіреністю - ОСОБА_7 в ході апеляційного розгляду наголошував на тому, що суд аналізував інший виконавчий лист, який містив суперечності, а саме: в графі «суд постановив» зазначено про стягнення суми заборгованості в розмірі 256 385,67 грн. з ОСОБА_4, а в графі «адреса боржника» було зазначено боржником - ОСОБА_8 ( Т. 1 а.с. 117).

Дійсно такий виконавчий лист судом видавався представнику стягувача ( Т. 1 а.с. 117).

Але матеріалами справи спростовуються ствердження представників КС «Спілка пенсіонерів України», що виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_4 не звертався до примусового виконання.

Так, у справі міститься постанова від 08.05.2012р. державного виконавця Сизова М.В. про відкриття виконавчого провадження ВП № 32441887 за таким виконавчим листом, в якому як боржника в усіх графах зазначено саме ОСОБА_4, з якого стягнуто суму заборгованості в розмірі 256 385,67 грн. ( Т. 1 а.с. 118).

Цією постановою ОСОБА_4 надавався строк для добровільного виконання рішення суду до 15.05.2012р., та будь-яких даних про боржника ОСОБА_6 ця постанова державного виконавця не містить.

Крім того, зазначення у виконавчому листі в графі «адреса боржника» - ОСОБА_6, а в графі «суд постановив» - про стягнення суми саме з ОСОБА_9, ніяким чином не перешкодило здійсненню примусового виконання саме відносно ОСОБА_4, про що свідчать матеріали справи, оскільки важливою для здійснення примусового виконання є саме виписана судом резолютивна частина, яку і слід виконувати державному виконавцю, а адреса у боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_9 є одною і тою ж.

Вказане підтверджується матеріалами справи, що виконання відбувалось саме відносно боржника ОСОБА_4, а не ОСОБА_6 як зазначає стягувач, про що маються такі документи виконавчого провадження: подання державної виконавчої служби Комунарського району про обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_4 у виконавчому провадженні, відкритому за вказаним виконавчим листом, подане до суду 03.04.2013р. (Т. 1 а.с. 116, 119); постанова про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2013р. за цим же виконавчим листом; запити та відповіді відносно майна та доходів боржника ОСОБА_4, постанова про арешт майна боржника ОСОБА_4 від 22.11.2013р., подання про зміну способу та порядку виконання рішення відносно боржника ОСОБА_4 та ухвала суду від 25.06.2014р. про відмову в його задоволенні ( Т. 1 а.с. 126, 128-133, 145).

При цьому, всі відмітки про виконавчі дії відносно боржника ОСОБА_4 ставились до виконавчого листа, в якому стягувачем визначено ОСОБА_4, а в адресі боржника зазначено їх спільну з ОСОБА_6 адресу місця мешкання ( а.с. 151).

Отже, в такому разі ствердження представників КС «Спілка пенсіонерів України» про те, що виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_4 не виконувався взагалі, суперечать всім вищенаведеним матеріалам справи, а розбіжності у написанні прізвища боржника в графі «адреса» виконавчого листа № 2-2239/11 ( до речі, всі виконавчі листі щодо всіх боржників у цій справі мають однаковий номер) не призвели до унеможливлення вчинення виконавчих дій саме відносно боржника ОСОБА_4

Тому колегія визнає хибними ствердження апелянтів про те, що виконавчий лист відносно ОСОБА_4 не пред»являвся до примусового виконання.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відносно боржника ОСОБА_6 був виданий окремий виконавчий лист, тому виконавчий лист на боржника ОСОБА_4 не міг виконуватись щодо боржника ОСОБА_6, що і підтверджується матеріалами виконавчих проваджень.

Судом встановлено і це відповідає усім наданим матеріалам, що 09.07.2014р. постановою державного виконавця виконавчий лист відносно ОСОБА_4 був повернутий стягувану у зв»язку з тим, що судом не встановлено інший спосіб і порядок виконання рішення, а у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. У вказаній постанові було зазначено, що чинність арешту майна боржника та інші заходи примусового виконання рішення не скасовуються, а виконавчий документ може бути повторно пред»явлений до виконання в строк до 09.07.2015р. ( Т. 1 а.с. 169).

Проте, цей виконавчий лист більше стягувачем до примусового виконання пред»явлений не був.

З заявою про поновлення строку пред»явлення виконавчого документа до виконання стягувач звернувся лише 22.05.2017р., тобто через два роки після спливу строку, у якому міг пред»явити лист відносно боржника ОСОБА_4 до примусового виконання повторно.

Разом з тим, заявник не тільки не надає доказів про поважні причини непред»явлення його до виконання протягом річного строку з дня повернення державним виконавцем, але й взагалі не вказує ці поважні причини. Натомість, в заяві вказує про те, що після його отримання 27.03.2012р. представником спілки ОСОБА_2 виконавчий лист відносно ОСОБА_4 взагалі не виконувався в примусовому порядку, що суперечить вищенаведеним фактам, встановленим за матеріалами справи.

В апеляційній скарзі заявник підтримує свою версію щодо непред»явлення виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_4 до виконавчої служби з моменту отримання у 2012р., яка не підтверджується ніякими доказами у справі.

При цьому, заявник лише обмежується загальними вказівками на поважність причин, взагалі не зазначаючи будь-які конкретні обставини на їх обгрунтування, які б свідчили про дійсну наявність перешкод у стягувача надати виконавчий лист до виконавчої служби, як починаючи з квітня 2012р., якщо слідувати версії апелянта, так і протягом двох років з дня повернення цього виконавчого листа стягувачу державною виконавчою службою, як слідує з матеріалів справи.

Колегія вважає, що упущення колишнього представника спілки в цьому питанні не може бути поважною причиною, оскільки, як слідує з наданих матеріалів, отримувала виконавчий лист повноважний представник СК «Спілка пенсіонерів України» за довіреністю, а сама спілка має право контролювати дії свого представника, які спрямовані на створення прав та обов»язків для самої спілки. До того ж, до моменту повернення виконавчого листа з державної виконавчої служби у КС «Спілка пенсіонерів України» представниками були вже як ОСОБА_3, так і ОСОБА_7

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія вважає, що поважних причин для поновлення строку на пред»явлення до виконання виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_4 не встановлено, оскільки вони не зазначені і самим заявником.

Зважаючи на зазначене, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, залишивши без змін увалу суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» відхилити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: