У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання безпідставною відмови у видачі дублікату правовстановлюючого документу та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2013 року та додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2013 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалено звернути стягнення на квартиру, що є предметом іпотеки шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_4, ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу дублікату договору купівлі-продажу квартири від 25 жовтня 2004 року, однак йому було відмовлено, з тих підстав, що воно не був стороною договору, та не може укласти договір купівлі-продажу квартири без наявності дублікату.

ПАТ КБ «ПриватБанк» стверджувало, що такі дії першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області є протиправними, просило визнати незаконною відмову у видачі дублікату правовстановлюючого документу та зобов'язати першу Павлоградську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області видати дублікат договору купівлі-продажу квартири.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року змінено в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Згідно з ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Право на оскарження дій нотаріуса чи відмову у їх вчиненні відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Наведений в ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» перелік підстав для відмови у видачі дубліката документа стосується осіб, які мають право на отримання дубліката документа, тобто перелічених у першому реченні ч. 7 ст. 8 Закону України «Про нотаріат», та підстав для його отримання, тобто лише у разі втрати або зіпсування документа, як це передбачено ч. 1 ст. 53 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до п.1.1 глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (зі змінами станом на 25 березня 2014 року) підставою видачі дубліката документа є втрата або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2013 року та додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2013 року, які набрали законної сили, у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, було звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_4, ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Звернувшись до першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу дубліката договору купівлі-продажу квартири, ПАТ КБ «ПриватБанк» було повідомлено листом від 29 квітня 2016 року за підписом державного нотаріуса першої Павлоградської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 про неможливість надати такий дублікат у зв'язку з тим, що банк не є стороною у договорі та відносно нього не вчинялися нотаріальні дії.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що лист, який був направлений позивачу відповідачем не є відмовою у вчиненні нотаріальної дії, а лише роз'ясненням щодо прав позивача.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, правильно виходив із того, що позивач не входить до кола осіб, які мають право на отримання дублікату правовстановлюючих документів на квартиру.

Також апеляційний суд правильно зазначив, що позивач не звертався до нотаріуса за посвідченням договору купівлі-продажу предмету іпотеки, а тому факт відмови нотаріуса у посвідченні такого договору за відсутності дубліката правовстановлюючого документа місця не мав.

Крім того, апеляційний суд правильно врахував, що ні рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2013 року, ні ст. 38 Закону України «Про іпотеку» не передбачає права банку отримувати необхідні для продажу документи безпосередньо у нотаріуса.

Доводи касаційної скарги про те, що суди дійшли передчасного висновку про застосування Закону України «Про нотаріат», оскільки Закон України «Про іпотеку» у даних правовідносинах є спеціальним не заслуговують на увагу суду з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є дії першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області щодо ненадання позивачу дубліката правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 (предмет іпотеки).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про нотаріат» правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, Закон України «Про нотаріат» та інші законодавчі акти України.

Зі змісту п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» вбачається, що судам при розгляді справ даної категорії належить керуватись відповідними нормами закону України «Про нотаріат», нормами цивільного і іншого законодавства України, що стосується нотаріальних дій, які належить вчинити.

Таким чином, суди правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Отже, оскаржувані рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду є законними і обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г. Іваненко

А.В.Маляренко