Справа № 472/517/17
Провадження №2/472/228/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" вересня 2017 р. смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого-судді Кучерявенка С.С.,

при секретарі Чорної О.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 07 квітня 2015 року отримав право на здійснення роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування , напоями та тютюновими виробами, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців .

З метою здійснення підприємницької діяльності, 01.11.2014 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір оренди торгівельного кіоску, розташованого на території житлового будинку відповідача.

У квітні 2015 року він завіз товар і за взаємною домовленістю відповідачка стала реалізовувати його. В подальшому займався поставкою товару, а ОСОБА_3 приймала товар згідно накладних, перераховувала його та разом робили націнку. Накладні залишалися у відповідачки , а все записувалось в зошиті.

19 березня 2016 року між ним та відповідачем було укладено цивільно - правовий договір.

З грудня 2015 року ОСОБА_3 припинила повертати гроші за реалізований товар, товар не повернула, а тому він вважає, що кошти в сумі 89 913 грн. були безпідставно привласненні відповідачем по справі, що й стало підставою звернення до суду.

Просить позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_3 майнову шкоду в сумі 89913 грн, 00 коп. та судові витрати на його користь.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_5 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в тому ж обсязі і з тих же підстав і зокрема зазначили, що позивач 07 квітня 2015 року отримав право на здійснення роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах продуктами харчування , напоями та тютюновими виробами.

01.11.2014 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір оренди торгівельного кіоску, розташованого на території житлового будинку відповідача.

З квітня 2015 року за взаємною домовленістю відповідачка стала реалізовувати товар, однак в подальшому перестала повертати кошти за реалізований товар і залишок товару безпідставно не повернула.

Просять позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_3 майнову шкоду в сумі 89913 грн. 00 коп. та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнали повністю та зазначили, що між відповідачем та ОСОБА_1 було укладено договір оренди торгівельного кіоску, в якому в подальшому вона здійснювала торгівлю товарів, які привозив їй позивач. Між сторонами було укладено цивільно правовий договір, який носив формальний характер. При здійсненні торгівлі ОСОБА_1 дозволив давати товар людям в борг, загальна сума боргу становила близько 65 000 грн. Підтвердження того, що вона віддавала виручку позивачу немає, оскільки домовленість була на словах та зошит з записами боргів викинула.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що близько року назад до чергової частини надійшло повідомлення по телефону від ОСОБА_1 про те що ОСОБА_3 не віддає йому кошти за реалізований товар. Після розгляду скарги був винесений висновок про припинення перевірки в звязку з відсутністю кримінального чи адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників сторін, свідка дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та зазначених і доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивачотримав право на здійснення роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців /а.с.5/

01.11.2014 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір оренди торгівельного кіоску, розташованого на території житлового будинку відповідача./а.с. 8/.

19 березня 2016 року між сторонами було укладено цивільно правовий договір ./а.с.12/, який не зареєстрований в встановленому законом порядку.

Починаючи з квітня 2015 року за взаємною згодою ОСОБА_1 привозив товар, а відповідачка приймала його згідно накладних, реалізовувала і виручку повертала позивачу.

З грудня 2015 року ОСОБА_3 в порушення зобовязань припинила повертати кошти за реалізацію товару і залишок товару не повернула, що підтверджується записами в зошиті, чим спричинила збитки позивачу.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи

Частиною 1статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Відповідно дост. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Позивач стверджує, діями відповідача порушенні його цивільні права та завдано матеріальну шкоду, яка полягає у не поверненні йому отриманих коштів від реалізації товару та самого товару сумі 89 913 гривень.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На думку суду спосіб захисту відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди відбувається на підставі положень ст. 22 ЦК і проводиться як у договірних /ст. 611/ ЦК так і в не договірних зобовязаннях /глава 82 ЦК/, якщо порушення цивільного права особи їй завдало майнової шкоди /збитків/

За ст. 22 ЦК до збитків належать втрати , яких завдала особа у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати . які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права / реальні збитки/, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено / упущена вигода/

Оскільки в судовому засіданні на думку суду доведено факт отримання відповідачем товару для реалізації від позивача ОСОБА_1 , натомість в судовому засіданні ОСОБА_3 не довела повернення виручки за товар та не додано жодного доказу повернення залишку товару позивачу, суд вважає , що позов підлягає задоволенню.

Крім того відповідач по справі не заперечувала, що в зошиті вона вказувала при отриманні товару його асортимент, кількість та ціну. В судовому засіданні нею не було заявлено про проведення почеркознавчої експертизи і не надано інших доказів повернення коштів та товару позивачу.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати на правову допомогу та витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; (ч.2- 3 ст. 79 ЦПК України).

Ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Тобто, даною нормою обмежено тільки граничний розмір компенсації.

За таких обставин, суд вважає за необхідне,стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 899 грн. 13 коп. та на користь позивача понесені витрати на правову допомогу в розмірі - 7000 грн, та понесені витрати пов"язані з явкою до суду в розмірі 771 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 79,88, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, матеріальну шкоду в суммі 89 913 /вісімдесят дев"ять тисяч дев"ятсот тринадцять / грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, понесені витрати на правову допомогу в розмірі - 7000 /сім тисяч/ гривень.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, понесені витрати пов"язані з явкою до суду в розмірі - 771/ сімсот сімдесят одна / грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1, на користь держави 899 ( вісімсот дев"яносто дев"ять ) грн. 13 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_7