Справа №487/3813/17 31.08.2017 31.08.2017 31.08.2017
Провадження №22-ц/784/1966/17
Єдиний унікальний номер судової справи: 487/3813/17 Суддя першої інстанції Кузьменко В.В.
Номер провадження: 22-ц/784/1966/17 Суддя-доповідач апеляційного суду Козаченко В.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Шагай О.А.,

за участю представника позивачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) на ухвалу судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2017 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И Л А:

20 липня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2017 року відкрито провадження у справі за цією позовною заявою.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення суддею правил підсудності, просив скасувати вказану ухвалу судді, а справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про передачу справи до суду відповідної підсудності.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 633 ЦК України кредитний договір є публічним договором, характер і зміст якого визначається статтями 1054 - 1057 цього ж Кодексу.

За цими нормами права та ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» фізична особа є споживачем послуг банку.

10 листопада 2011 року Конституційний Суд України ухвалив рішення у справі про захист прав споживачів кредитних послуг, у якому офіційно розтлумачив, що положення п. 23 ст. 1, абзацу 2 ч. 4, п. 2 ч. 7 ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року (далі - Закон) у їх взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

У цьому рішенні також зазначено, що вказаний Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного регулювання ринків фінансових послуг також відповідно до пункту 2 статті 19 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року.

Згідно пунктів 22, 23 ст. 1 названого Закону споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Подаючи позов у суд за місцем свого проживання, позивачка ОСОБА_3 виходила із того, що на спірні правовідносини розповсюджуються вимоги вказаного Закону і положення частини 5 ст. 110 ЦПК України, якими встановлено, що позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також в суд за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача.

З матеріалів позову вбачається, що предметом спору є дії ПАТ КБ «ПриватБанк» з приводу змін з 1 вересня 2014 року в односторонньому порядку умов договору по картковому рахунку № НОМЕР_1 з тарифним планом «Універсальна» Contrakt, з процентною ставкою 1,7% з тарифним планом «55 днів», укладеному між сторонами 10 вересня 2012 року.

Оскільки цільовим призначенням спірного кредиту є надання Банком кредитних коштів для особистих потреб позичальниці, то виходячи із указаного тлумачення Конституційним Судом України положень названого Закону, позивачка обґрунтовано вважала себе споживачем, а відтак - особою, яка має право подавати зазначений позов у суд за місцем свого проживання.

З матеріалів позову вбачається, що позивачка проживає на території району, який обслуговується Заводським районним судом м. Миколаєва. Тому суддя обґрунтовано відкрив провадження та призначив справу до розгляду у цьому місцевому суді.

Доводи апеляційної скарги висновки судді місцевого суду не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування правильної по суті ухвали.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити, а ухвалу судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Козаченко

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк