Категорія 27 Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Івашука В.А.,

суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

за участю секретаря: Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «БМ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2017 року, -

в с т а н о в и л а:

В липні 2015 року ПАТ «БМ Банк» звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 1/21/200208, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 99 000 доларів США , зі сплатою 14 % річних, з кінцевим терміном повернення 19 лютого 2018 року.

В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 20 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно з яким поручитель взяв на себе відповідальність за невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором по сплаті передбачених кредитним договором сум.

Банк зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а відповідач своєчасно не виконував взятих на себе зобовязань, у зв'язку з чим станом на 17 липня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 40916,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 899 623 грн. 56 коп., яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором №1/21/200208 від 20.02.2008 року в розмірі 38546,76 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 847515, 54 грн., яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 32996,98 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 725494,27 грн; проценти за користування кредитом в розмірі 3703,66 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 81431,21 грн.; пеню за порушення строку сплати кредиту за період з 01.12.2014 року по 16.07.2015 року в розмірі 1193,34 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 26237,59 грн.; пеню за порушення строку сплати процентів за період з 12.08.2014 року по 16.07.2015 року в розмірі 652,78 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 14352,47 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ«БМ Банк» судовий збір в сумі 3654,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_2 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, зазначених в ній просив суд її задовольнити.

Представник ПАТ «БМ Банк» - ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечила, просила суд її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено порушення відповідачами зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої підтверджено висновком експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №2339/1521 від 29 листопада 2016 року. Водночас до вимог про стягнення пені застосував строк позовної давності в один рік, встановлений ст. 258 ЦК України.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 20 лютого 2008 року між ТОВ «БМ Банк» (правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір 1/21/200208, за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 99 000 доларів США на споживчі цілі, строком до 19 лютого 2018 року включно, зі сплатою 14 % річних за користування кредитними коштами (т.1 а.с.9-16).

Відповідно до п. 5.1.1 кредитного договору позичальник зобовязався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені даним договором терміни, а також виконати інші свої зобовязання згідно даного договору.

Сплата процентів здійснюється позичальником не пізніше 10-го числа місяця наступного за звітним. Сплата позичальником заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно непізніше останнього календарного дня кожного місяця відповідно до графіку погашення заборгованості за кредитом (п.п. 3.4, 3.5 кредитного договору)

Сторони в п. 8.1 кредитного договору погодили, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами позичальник додатково сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 9.3 кредитного договору банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів, штрафних санкцій та інших платежів, що передбачені даним договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору, а позичальник зобовязаний на першу вимогу банку повернути банку суму заборгованості за кредитом, що залишилась, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані банку якщо позичальник порушує графік погашення, встановлений договором.

З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, 20 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №1/21/200208, за умовами якого поручитель зобовязалася перед кредитором відповідати за зобовязаннями боржника, що випливають з кредитного договору №1/21/200208 у випадку невиконання чи неналежного виконання своїх грошових зобовязань позичальником. Боржник і поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Згідно з п. 6 договору поруки у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги із зазначенням суми грошових коштів та рахунків, на які поручитель зобовязаний перерахувати вказані кошти.

Поручитель зобовязаний сплатити кредитору суму боргу не пізніше десяти календарних днів після отримання повідомлення про невиконання боржником зобовязань за кредитним договором (п. 7 договору поруки).

В п. 12 договору поруки зазначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобовязань по кредитному договору боржником чи поручителем.

Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору № 1/21/200208 від 20 лютого 2008 року, наданим позивачем, станом на 17 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 за договором становить 40916,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 899 623 грн. 56 коп.

Відповідно до висновку судової економічної експертизи від 29 листопада 2016 року за № 2339/15-21 сума заборгованості по тілу кредиту документально підтверджується на суму 32996,98 доларів США, та по відсотках за користування кредитом на суму 3703, 66 доларів США. При цьому, за відсутності в матеріалах справи виписок по обліку нарахування, сплати, заборгованості пені ОСОБА_3 за період з 20 лютого 2008 року по 17 липня 2015 року наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості стосовно суми заборгованості пені документально не підтверджується.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки.

Так, згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя щодо окремих зобовязань за кредитом.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України в постановах від 29 березня 2017 року у справі №6-3087цс16 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15.

Сторони погодили погашення кредитної заборгованості черговими платежами, сплата процентів повинна була здійснюватися до 10-го числа місяця наступного за звітним. Сплата позичальником заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно не пізніше останнього календарного дня кожного місяця відповідно до графіку погашення заборгованості за кредитом.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем видно, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитом було здійснено ОСОБА_3 16 жовтня 2014 року.

Тобто черговий платіж за договором ОСОБА_3 повинен був здійснити не пізніше 30 листопада 2014 року і з цього часу починає обраховуватися шестимісячний строк звернення банку із позовом до поручителя ОСОБА_2, проте з таким позовом ПАТ «БМ Банк» звернувся лише 28 липня 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку.

Суд першої інстанції неповно зясував обставини справи та не застосував норми матеріального права, які поширюються на ці правовідносини.

Таким чином, вимоги ПАТ «БМ Банк» до ОСОБА_2 не підлягають до задоволення у звязку з пропуском позивачем строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України і припиненням договору поруки.

Пунктами 3.2 , 3.3. кредитного договору передбачено, що для видачі кредиту банк відкриває позичальнику позичковий рахунок №95 та рахунок для нарахування та сплати процентів №595. Кредит надається готівкою шляхом видачі коштів готівкою з каси банку. Датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворення строкової заборгованості по позичковому рахунку).

В матеріалах справи є заява на видачу готівки № 134812 від 21 лютого 2008 року про видачу ОСОБА_3 99 000 доларів США, що еквівалентно 499 950 грн. З наданої заяви вбачається, що зазначені кошти списані з позичкового рахунку 95.

Відповідно до п. 4 глави 3 розділу ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ №337 від 14 серпня 2003 року (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) видача готівки іноземної валюти здійснюється за заявою на видачу готівки фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо.

За змістом п. 1.8. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 р. № 492 поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Отже рахунок №95 не є поточним чи депозитним (вкладним).

Також на підтвердження своїх вимог позивачем надано виписку по особовим рахункам з 20 лютого 2008 року по 22 липня 2015 року, згідно з якою на виконання кредитного договору №1/21/200208 банком зараховувались кошти на рахунок №95, який умовами кредитного договору не передбачений.

Відповідно до Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 року № 280 рахунок 2909 використовується для обліку іншої кредиторської заборгованість за операціями з клієнтами банку.

Поряд з цим, колегія суддів враховує, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 серпня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «БМ Банк» в особі відділення №1 про визнання недійсним кредитного договору №1/21/200208, укладеного 20 лютого 2008 року.

Тобто визначаючи кошти в сумі 99 000 доларів США кредитними, суд не зясував, який статус має рахунок, з якого отримані кошти, яким чином його поповнено та за рахунок яких коштів.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості неповно зясував обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи і висновок суду про часткове задоволення позову є передчасним.

За таких обставин суд першої інстанції не надав належної оцінки умовам кредитного договору, неповно зясував обставини справи, не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягають до застосування, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2017 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: В.А. Іващук

ОСОБА_6

ОСОБА_7