У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 384/432/17

№пр. 2-з/384/8/2017

30 серпня 2017 року

Суддя Вільшанського районного суду Кіровоградської області Сорокіна О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговими розписками, в якому просить стягнути з відповідача борг в сумі 122388 грн. 00 коп.. ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на наступне майно, яке належить ОСОБА_2, а саме: врожай кукурудзи 2017 року; земельну ділянку №155 площею 4,35 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-КР №040142, виданим 28.04.2001 року Сухоташлицькою сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області; житлового будинку розташованого в с. Сухий Ташлик Вільшанського району Кіровоградської області по вул. Рибаківка, 35 та оголосити заборону на вчинення певних дій відносно зазначеного майна. Вказана заява обґрунтована тим, що після закінчення встановленого строку повернення грошових коштів, відповідач протягом тривалого часу кошти не повертає. Зазначає, що відповідач має у власності земельну ділянку, розташовану на території Сухоташлицької сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, на якій є врожай кукурудзи 2017 року, та житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Сухий Ташлик Вільшанського району Кіровоградської області по вул. Рибаківка, 35. Враховуючи викладене та значну суму заборгованості позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження врожаю, земельної ділянки та житлового будинку може призвести до неможливості виконання рішення суду і неможливості компенсації заподіяної шкоди стягувачу. 27 липня 2017 року ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення заяви виходячи з наступного. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно з п.1, 2 ч.1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до ч.1 ст. 154 ЦПК України суд може за заявою однієї із сторін і зважаючи на пояснення другої сторони допустити заміну одного способу забезпечення позову іншим. Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31.05.2011 року № 4-рп/2011 "У справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України" інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову. Аналіз зазначених положень Кодексу дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, яка ініціює питання про застосування заходів забезпечення позову, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. Пленум Верховного суду України у п.1 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснив, що за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Згідно з п.4, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв»язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття. З матеріалів справи вбачається, що згідно з борговими розписками від 27.05.2014 року та від 04.09.2014 року ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 2200 доларів США та 2500 доларів США, а разом 4700 доларів США. Згідно з копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КР №040142, виданого 28.04.2001 року Сухоташлицькою сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області, ОСОБА_2 на праві приватної власності на землю належить земельна ділянка №155 площею 4,35 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в с. Сухий Ташлик Вільшанського району Кіровоградської області. Відповідно до інформації відділу у Вільшанському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області за №682/107-17 від 30.08.2017 року, на ім»я ОСОБА_2 видано Державний акт серії ІІ-КР №040142 від 28.04.2001 року, ділянка №155 загальною площею 4, 35 га.. Вказаній земельній ділянці кадастровий номер не присвоювався. Перший примірник видано громадянину ОСОБА_2, другий примірник зберігається у відділі у Вільшанському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. Згідно з довідкою Сухоташлицької сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області від 28.08.2017 року № 314, громадянин ОСОБА_2 має на території Сухоташлицької сільської ради земельну ділянку для товарного виробництва розміром 4, 35 га., що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-КР №040142, ділянка №155. Зазначену земельну ділянку не виділену в натурі на місцевості, ОСОБА_2 обробляє її одноосібно. Однак фактично в результаті усної домовленості між сільгоспвиробниками про обмін, громадянин ОСОБА_2 обробляє одноосібно земельну ділянку розташовану в полі загальною площею 166, 43 га., що знаходиться на території Сухоташлицької сільської ради. Оброблювана ним земельна ділянка засіяна кукурудзою. Відповідно до інформації, наданої Сухоташлицькою сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області від 29.08.2017 року за №258, ОСОБА_2 має на території Сухоташлицької сільської ради земельну ділянку №155 для товарного сільськогосподарського виробництва розміром 4, 35 га., що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-КР №040142. В даний час зазначена земельна ділянка, після збирання ранніх зернових культур, виорана. Згідно з інформацією Вільшанського відділення №5 Ульяновського КМБТІ від 30.08.2017 року за №18, за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вільшанського районного нотаріального округу 12 січня 2001 року зареєстровано право власності на житловий будинок №35, що знаходиться на вулиці Рибаківка в селі Сухий Ташлик Вільшанського району Кіровоградської області. Відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 січня 2001 року, ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться на вулиці Рибаківка в селі Сухий Ташлик Вільшанського району Кіровоградської області. Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Вільшанського районного нотаріального округу в Кіровоградській області ОСОБА_4 12 січня 2001 року та зареєстрований в реєстрі за №58. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 30.08.2017 року № 95879794 відомості щодо належного ОСОБА_2 нерухомого майна відсутні. У клопотанні позивачем зазначені причини, у зв"язку з якими він вважає за необхідне забезпечити позов, а також види забезпечення позову. Зокрема, позивач посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду. Дослідивши матеріали справи, враховуючи вказане обґрунтування, характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами, обсяг заявлених позивачем позовних вимог, пересвідчившись, що на момент постановлення ухвали спір по суті не вирішений, беручи до уваги, що забезпечення позову має тимчасовий характер, дотримуючись принципу співмірності із заявленими позивачем вимогами, та наявність обставин, які дають підстави вважати, що невжиття заходів із забезпечення позовних вимог по даній цивільній справі може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд вважає необхідним для забезпечення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, накласти арешт на нерухоме майно, що належить відповідачеві, а саме: на житловий будинок та земельну ділянку, і заборонити здійснювати відчуження вказаного нерухомого майна, оскільки даний спосіб забезпечення позову відповідає заявленим вимогам, є необхідним і достатнім для забезпечення виконання можливого судового рішення. При цьому, вжитий судом захід забезпечення позову не перешкоджатиме відповідачу ОСОБА_2 володіти та користуватися житловим будинком та земельною ділянкою. В той же час суд вважає, що позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів про належність відповідачу врожаю кукурудзи 2017 року, оскільки відповідно до інформації, наданої Сухоташлицькою сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області від 29.08.2017 року за №258, земельна ділянка №155, що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-КР №040142, площею 4, 35 га. після збирання ранніх зернових культур, виорана. Отже, на ній відсутній врожай кукурудзи. Більш того, згідно зі ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві, однак позивачем суду не надано достатніх доказів належності позивачу врожаю кукурудзи 2017 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення заяви позивача про забезпечення позову в частині накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачеві, а саме: на житловий будинок та земельну ділянку, і заборони здійснювати відчуження вказаного нерухомого майна, а щодо вимоги про накладення арешту на врожай кукурудзи слід відмовити. Вжиті судом заходи забезпечення позову відповідатимуть вимогам ч. 1 ст. 152 ЦПК України та є співмірними з пред"явленими позовними вимогами, захищають законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Забезпечення позову шляхом накладання арешту на житловий будинок та земельну ділянку та заборона здійснювати їх відчуження, не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ'я сторін, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення. Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», ухвали судів у цивільних справах є виконавчими документами та відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151-153, 210, 293 ЦПК України, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії ЕР №396987, виданий Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області 27 жовтня 2010 року, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості, задовольнити частково. Накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, а саме: - житловий будинок, житловою площею 44, 16 кв.м., з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Вільшанський район, село Сухий Ташлик, вулиця Рибаківка, будинок 35, що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 січня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Вільшанського районного нотаріального округу в Кіровоградській області ОСОБА_4 12 січня 2001 року, зареєстрованого в реєстрі за №58 та заборонити здійснювати його відчуження; - земельну ділянку №155, площею 4.35 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Сухоташлицької сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, належну ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-КР №040142, виданого Сухоташлицькою сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області 28 квітня 2001 року та та заборонити здійснювати її відчуження. В іншій частині в задоволенні заяви відмовити. Ухвала є виконавчим документом і підлягає негайному виконанню. Строк пред'явлення ухвали до виконання становить три роки. Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області протягом п'яти днів з дня отримання її копії, шляхом подання апеляційної скарги через Вільшанський районний суд Кіровоградської області. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя О.О. Сорокіна