22-ц/775/599/2017(м)
Категорія 5 Головуючий у 1 інстанції Музика О.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

з участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради, треті особи: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради, ОСОБА_3, про визнання права власності на нежитлове приміщення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Маріупольської міської ради і просила визнати за нею право власності на нежитлове приміщення, площею 110,1 кв. м, яке розташоване по проспекту Леніна (Миру), 75-б у м. Маріуполі Донецької області. На обґрунтування вимог посилалася на те, що вона є власником нежитлових приміщень, а саме: приміщення № 14 по проспекту Леніна(Миру), 75-б у м. Маріуполь, площею 54,3 кв. м та приміщень № № І-а, І-б, А-4-5п по проспекту Леніна(Миру), 75-б у м. Маріуполь, площею 13,3 кв. м. Відповідно до рішення Маріупольської міської ради від 29 липня 2008 року №5/23/4161 їй виділена земельна ділянка площею 0,0049 га по проспекту Леніна (Миру), 75-б у м. Маріуполі для будівництва прибудови до парикмахерської. На підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 04 листопада 2008 року № 08/04/1076 нею були виконані будівельні роботи і до приміщень № 14 та № № 1-а, 1-б, А-4-5п, за вказаною адресою, збудована прибудова площею 48,7 кв. м. Бюро технічної інвентаризації м. Маріуполя видало технічний паспорт на нежитлове приміщення, площею 110,1 кв. м. Її звернення 21 грудня 2016 року до Центру адміністративних послуг Маріупольської міської ради з питання проведення реєстрації права власності на нежитлове приміщення, площею 110,1 кв. м, залишилося без задоволення. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила позовні вимоги задовольнити та визнати за нею, як фізичною особою, право власності на приміщення, площею 110,1 кв. м.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, задовольнивши її позовні вимоги, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, яка підтримала скаргу, заперечення проти апеляційної скарги представника Маріупольської міської ради ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 березня 2005 року за ОСОБА_2 визнано право власності на нежитлові приміщення № № 13, 14 (площею 54,3 кв.м) у будинку № 75-б по пр.Леніна(Миру) у м. Маріуполі (а. с. 10).

Відповідно до ОСОБА_4 про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_2 на підставі вказаного рішення суду на праві приватної власності належить нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: пр. Леніна (Миру), 75-б, приміщення 14, м. Маріуполь.

За договором купівлі-продажу від 19 лютого 2003 року позивач є власником 2/1000 частки нежитлового приміщення, розташованого за вказаною адресою, площею 13,3 кв.м, що складається з приміщень І-а, І-б, А-4-5п. Ця обставина підтверджена Витягом з реєстру права власності на нерухоме майно від 03 червня 2003 року, представленого апеляційному суду.

Згідно з рішенням Маріупольської міської ради від 23 жовтня 2007 року № 5/15-2793 за зверненням приватного підприємця ОСОБА_2 затверджено місце розташування прибудови до перукарні на земельній ділянці жилої та суспільної забудови площею 0,0049 га кадастровий № :04:006:0643 по проспекту Леніна (Миру), 75-б у Жовтневому районі м.Маріуполя. Дозволено приватному підприємцю ОСОБА_2 розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва прибудови до перукарні. Запропоновано приватному підприємцю ОСОБА_2 розробити проектно-кошторисну документацію на будівництво прибудови до перукарні, погодити її в установленому порядку в головному управлінні архітектури та містобудування міської ради. Головному управлінню архітектури та містобудування міської ради розробити та видати архітектурно-планувальні завдання на замовлення підприємства протягом 20 днів. Указане рішення втрачає силу через 12 місяців з дня його прийняття (а.с.4зв.).

У 2008 році за заявою приватного підприємця ОСОБА_2, рішенням Маріупольської міської ради від 29 липня 2008 року № 5/23-4161 затверджено проект землеустрою щодо відведення та представлення за рахунок земель жилої та соціальної забудови в оренду на 3 роки земельну ділянку (кадастровий номер :04:006:0643) площею 0,0049 га для послуг у сфері перукарських та салонів краси (будівництво та подальше обслуговування прибудови до перукарні) по проспекту Леніна(Миру), 75-б у Жовтневому районі м.Маріуполя. Визначено розмір орендної плати за земельну ділянку площею 0,0049 га за вказаною адресою на рівні 7 % від грошової оцінки землі. Запропоновано ОСОБА_2 укласти договір оренди земельної ділянки нотаріально, а також розпочати будівництво обєкта не пізніше двох років з дня прийняття даного рішення і звершити будівництво у строк, який не перевищує одного календарного року після закінчення нормативного строку будівництва (а. с. 3).

04 листопада 2008 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області видала приватному підприємцю ОСОБА_2 дозвіл № 08/04/1076 на виконання будівельних робіт з будівництва прибудови до перукарні по проспекту Леніна(Миру), 75-б у Жовтневому районі м. Маріуполя. Строк дії дозволу до 31 грудня 2009 року.

Відповідно до технічного паспорту Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 30 вересня 2009 року, на громадський будинок (не житловий) по проспекту Леніна(Миру), 75-б у м. Маріуполі, та експлікації до нього загальна площа приміщень становить 110,1 кв. м (а. с. 1114).

09 червня 2011 року ОСОБА_2 зверталася до Марупольської міської ради із заявою про продовження договору від 29 липня 2008 року на оренду земельної ділянки, площею 0,0049 га, розташованої по проспекту Леніна (Миру), 75-б у м. Маріуполі строком на 49 років, у звязку з тим, що на земельній ділянці згідно рішення міськради збудована капітальна споруда. Одночасно позивач порушувала питання про зменшення орендної плати.

Протягом 2011-2012 років Маріупольська міська рада розяснювала ОСОБА_2 порядок та умови продовження строку дії договору оренди; вказувала перелік документів, які необхідно представити для поновлення такого права та давала розяснення щодо інших питань стосовно земельної ділянки та нежитлових приміщень. Договір оренди земельної ділянки з приватним підприємцем ОСОБА_2 не подовжено.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства проведеної Управлінням земельних ресурсів Маріупольської міської ради від 23 березня 2017 року встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 використовується земельна ділянка за адресою: проспект Леніна(Миру), 75-б, м. Маріуполь, площею 0,0049 га для будівництва та подальшого обслуговування прибудови до перукарні на підставі договору оренди земельної ділянки від 11 вересня 2008 року № 4540, зареєстрованого у Маріупольському міському відділі державного земельного кадастру від 24 вересня 2008 року № 04.08.162.00538. Оскільки строк дії договору закінчився 28 липня 2011 року, то це свідчить про порушення ст. ст. 125, 126, 211 Земельного кодексу України. ОСОБА_2 запропоновано усунути виявлені порушення земельного законодавства у тридцятиденний строк.

Як вбачається з листа Центру надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 03 квітня 2017 року ОСОБА_2 повідомлено, що її звернення з питань реєстрації права власності нерухомого майна - приміщень № № 14, 1а, 1б по пр.Леніна(Миру), 75-б в м.Маріуполі розглянуто. Заявнику розяснено, що для реєстрації указаних приміщень їй необхідно ввести в експлуатацію прибудову, яка зєднує такі будови між собою. У разі, якщо нею будуть подані вхідні пакети документів на реєстрацію права власності без документів, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництва, адміністративний орган відділ державної реєстрації майнових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Марупольської міської ради буде вимушений відмовити у прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (приміщення № № 14, 1а, 1б по пр.Леніна(Миру), 75-б), про що їй було усно розяснено адміністратором, а саме: відповідно до п. 45 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 для державної реєстрації права власності у результаті реконструкції обєктів нерухомого майна подаються зазначені у цьому листі документи. Також листом розяснено положення п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію завершених будівництвом обєктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

Відмовляючи ОСОБА_2 у позові про визнання права власності на нежитлове приміщення, площею 110,1 кв.м, розташоване по пр.Леніна (Миру), 75-б в м.Маріуполі, суд першої інстанції виходив з того, що нежитлове приміщення не введено в експлуатацію, що позивач, як фізична особа, не дотрималася порядку проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, а визнання права власності на підставі рішення суду не можливе. Зважаючи на те, що дозвільні документи на проведення будівельних робіт видані позивачу як фізичній особі-підприємцю, ОСОБА_2 не позбавлена можливості у встановленому законом порядку вирішити питання про захист свого права фізичної особи-підприємця у встановленому законом порядку.

З висновками суду не можна не погодитися.

За положеннями статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положення ч. 2 ст. 331 ЦК слід розуміти у системному звязку із положенням ст. 182 ЦК щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає ніяких винятків. Як правило, усі обєкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.

Новостворене нерухоме майно стає об'єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, який суб'єкт цивільних правовідносин здійснив такі дії та на якого суб'єкта або сторону договору зареєстровано новостворене майно.

Порядок прийняття нерухомого майна в експлуатацію, на час завершення будівництва прибудови по пр.Леніна (Миру),75-б в м.Маріуполі, був врегульований наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 , яким затверджено Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а порядок реєстрації права власності на цей обєкт визначався ст.ст.4,17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції 2009 року) .

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду, до складу нежитлового приміщення, площею 110,1 кв.м, на яке позивач просила визнати право власності, як фізична особа, входять приміщення, площею 13,3 та 54,3 кв.м, право власності на які зареєстровано у встановленому законом порядку.

Оскільки завершене будівництвом приміщення, площею 48,7 кв.м (прибудова), що є часткою нежитлового приміщення, площею 110,1 кв.м, до експлуатації не прийнято і державна реєстрація його не проведена, вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею, як приватною особою, права власності на цей обєкт. не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва (на недобудоване нерухоме майно) в судовому порядку ЦК України не передбачено.

Тому, погоджуючись із рішенням суду про відмову ОСОБА_2 у позові, колегія суддів враховує також висновок, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 вересня 2011 року (справа № 3-82гс11/32/14) та який є обовязковим для судів, враховуючи вимоги ст. 360-7 ЦПК України.

Таким чином, колегія вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що базуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності і дійшов обгрунтованого висновку про відмову ОСОБА_2 у позові про визнання за нею, як фізичною особою, права власності на нежитлове приміщення, площею 110,1 кв.м, у зв*язку з необгрунтованістю позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на те, що суд не вірно дійшов до висновку стосовно того факту, що якщо дозвіл на будівництво прибудови по пр.Леніна (Миру),75-б у м. Маріуполі, було надано їй як приватному підприємцю, а тому позивач не мала права звертатися до суду як фізична особа.

Ці посилання безпідставні, оскільки ОСОБА_2, як фізична особа, відповідно до вимог ст.3 ЦПК України, положень ст.15,16 ЦК України подала до суду позов про визнання права власності; спір судом було вирішено у встановленому порядку і висновки суду викладені в рішенні у відповідності зі ст.ст.212,213 ЦПК України. В рішенні суду зазначено, що позивач, як приватний підприємець не позбавлена можливості ставити питання про захист свого права у передбачений законом спосіб.

Посилання позивача на те, що у 2008 року не вимагалася декларація на початок будівництва, а були тільки дозволи на проведення будівельних робіт не спростовують висновків суду про те, що для виникнення права необхідно було ввести обєкт в експлуатацію та провести державну реєстрацію цього обєкту, що позивачем зроблено не було.

Наявність у ОСОБА_2 технічного паспорту на спірні приміщення не є безумовною підставою для визнання права власності на ці приміщення, оскільки позивачем не дотримано порядку, за яким може бути це право встановлено.

Доводи ОСОБА_2 про те, що суд розглядав тільки питання про визнання права власності на приміщення № 2 загальною площею 43,7 кв. м, в той час, як позивач заявляла вимоги про визнання за нею права власності на нежитлове приміщення № 14 по пр. Леніна (Миру), 75-б у м. Маріуполі, площею 110,1 кв.м. непереконливі, оскільки в рішенні суду відображені загальні обставини встановлені та досліджені судом, і зроблено висновки щодо кожного приміщення, що входить до обєкту нерухомості та обєкту в цілому.

Посилання ОСОБА_2 на те, що судом не застосовані вимоги ст.391 ЦК України колегія вважає неспроможними, оскільки за положеннями цієї статті власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Той факт, що рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 10 березня 2005 року за ОСОБА_2 визнано право власності на приміщення № 14 пр. Леніна (Миру), 75-б у м. Маріуполі, додатково вказує на те, що повторне визнання права власності на це приміщення, як складової приміщення, площею 110,1 кв.м, не вимагається.

Обставин, які б свідчили про те, що існують перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування та розпорядження майном, розташованим по пр. Леніна (Миру),75-б у м. Маріуполі позивачем ні у позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не наведено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи в основному зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не належить до компетенції суду апеляційної інстанцій, а зі змісту апеляційної скарги та матеріалів справи не вбачається неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: С.А.Зайцева

ОСОБА_5