ухвала

іменем україни

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Мостової Г.І., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
за участю представників позивача: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

відповідача ОСОБА_8,

представників відповідача: ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_8 про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 червня 2017 року,

встановила:

У червні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі - ПрАТ «ФФ «Дарниця») звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 14 лютого 1997 року між Закритим акціонерним товариством «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі - ЗАТ «ФФ «Дарниця»), правонаступником якого із 06 червня 2012 року є ПрАТ «ФФ «Дарниця», та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, згідно з умовами якого остання придбалазазначену квартиру за 37 250 грн, що на момент здійснення операції становило 19 651 умовну одиницю за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день укладення цього договору.

Під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та посилаючись на те, що відповідач сплатила кошти за договором у неналежному розмірі, оскільки сума боргу мала бути визначена за офіційним курсом національної валюти до долара США, установленим НБУ на день платежу, просив стягнути зі ОСОБА_8 на свою користь 163 007 грн 68 коп. заборгованості за укладеним договором з урахуванням 3 % річних відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2015 року, позов ПрАТ «ФФ «Дарниця» задоволено.

Стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» зі ОСОБА_8 163 007 грн 10 коп, з яких 151 582 грн 56 коп. - заборгованість за договором купівлі-продажу квартири та 11 424 грн 54 коп. - 3 % річних; вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2015 року відмовлено ОСОБА_8 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

Постановою Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2015 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2015 року та заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до Дарницького районного суду м. Києва.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 червня 2017 року, позов Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_8 задоволено, стягнуто з ОСОБА_8 на користь Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» заборгованість у розмірі 163 007 грн 10 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» судовий збір у розмірі 1 630 грн 07 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем вартість придбаної квартири сплачена не у повному обсязі, а заборгованість повинна обраховуватися в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для долара США на день платежу.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 01 вересня 1995 року ЗАТ «ФФ «Дарниця» та ОСОБА_8 уклали договір про дольове будівництво будинку АДРЕСА_1

За змістом цього договору ЗАТ «ФФ «Дарниця» зобов'язувалося після закінчення будівництва передати у власність ОСОБА_8 квартиру в будинку АДРЕСА_1 площею та в порядку, що передбачених цим договором (пункт 1.1).

Згідно з пунктом 2.1 указаного договору на час його підписання ОСОБА_8 зобов'язана сплатити внесок у сумі 492 млн 383 тис. крб, що еквівалентно 3 тис. 20 доларам США.

На виконання умов укладеного договору про дольове будівництво ОСОБА_8 сплатила ЗАТ «ФФ «Дарниця» внесок за квартиру в сумі відповідно 492 млн 383 тис. крб.

Після введення будинку в експлуатацію 21 лютого 1997 року ЗАТ «ФФ «Дарниця» (продавець) та ОСОБА_8 (покупець) уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1

У пункті 4 цього договору сторони узгодили, що продаж квартири здійснено за 37 215 грн, що на момент здійснення операції становить 19 651 умовну одиницю за курсом НБУ на день укладення договору.

Покупець повинен був сплатити продавцю повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладання договору, тобто до 14 лютого 2012 року (пункт 5 договору).

На виконання умов укладеного договору купівлі-продажу ОСОБА_8 сплатила 37 215 грн, з яких 10 933 грн 45 коп. - до 01 квітня 2000 року, та 26 281 грн 55 коп. - 26 березня 2011 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, відповідно до статті 169 ЦК УРСР, чинної на час укладення сторонами спірних договорів, грошові зобов'язання повинні бути виражені й підлягають оплаті в національній валюті. Вираження і оплата грошових зобов'язань в іноземній валюті допускається лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України та частиною першою статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет) валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, якщо інше не передбачено Декретом, іншими актами валютного законодавства.

Тобто закон передбачає обов'язкове здійснення платежів на території України в національній валюті, однак він не забороняє використання в обчисленні розміру грошових зобов'язань іноземної валюти або інших розрахункових величин.

Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 01 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є статті 193, 524 та 533 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

За змістом частин першої, другої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ПрАТ «ФФ «Дарниця» послалося на пункт 4 укладеного з відповідачкою договору купівлі-продажу та положення статті 526 ЦК України.

Установивши, що в спірному договорі купівлі-продажусторони визначили грошовий еквівалент в умовних одиницях здійснюваної в національній валюті операції, суди не звернули уваги на те, що в пункті 4 цього договору зазначено еквівалент вартості квартири на день укладення договору, тобто 21 лютого 1997 року.

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, передчасно стягнув з відповідачки кошти, обчисливши суму заборгованості в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 лютого 2017 року у справі № 6-1905цс16.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Суди попередніх інстанцій на порушення ст. ст. 213-214 ЦПК України, не визначившись з характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, належним чином не умотивували своїх висновків щодо необґрунтованості доводів відповідача, не встановили обставин, що мають значення для справи, та не дослідили наявних у матеріалах справи доказів, не навели при цьому переконливих доводів їх належності та допустимості, зокрема щодо порядку обчислення суми, що підлягає сплаті за укладеним сторонами договором, не встановили, чи є належним виконанням зобов'язання зі сплати суми в розмірі 37 215 грн, що відповідає еквіваленту вартості квартири на день укладення договору, чи сума заборгованості визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Таким чином, оскільки суди не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 червня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Г.Іваненко
Судді:А.О. Леванчук А.В. Маляренко Г.І. Мостова О.В. Ступак