У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г. Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ербек» до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ербек» (далі - ТОВ «Ербек») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 18 квітня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М. посвідчено довіреність, відповідно до якої ТОВ «Ербек» уповноважило від свого імені відповідача укласти договір купівлі-продажу двокімнатної квартири № АДРЕСА_1.

23 квітня 2014 року ОСОБА_4 від імені позивача уклав з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу вказаної квартири, який було посвідчено 23 квітня 2014 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Бедненком С.В. за № 21301.

ТОВ «Ербек» зазначало, що відповідно до п. 2.2 договору купівлі-продажу ціна квартири склала 450 000 грн. При цьому 100 000 грн покупець зобов'язався сплатити продавцю шляхом перерахунку коштів на рахунок ТОВ «Ербек», а залишок суми у розмірі 350 000 грн - до 18 год 24 червня 2014 року. Розрахунок повинен бути підтверджений нотаріальною письмовою заявою продавця.

23 квітня 2014 року на виконання умов договору ОСОБА_6 перерахувала на рахунок ТОВ «Ербек» 100 000 грн. 20 червня 2014 року ОСОБА_6 на виконання умов договору передала відповідачу 350 000 грн.

Після отримання коштів відповідач 24 червня 2014 року підписав нотаріально посвідчену заяву про отримання від ОСОБА_9 грошових коштів у розмірі 450 000 грн як розрахунок за продане нерухоме майно.

22 жовтня 2014 року ТОВ «Ербек» звернулося до відповідача з вимогою № 2/м про перерахування отриманих за продаж квартири коштів у розмірі 350 000 грн. Проте, отримані за довіреністю грошові кошти у розмірі 350 000 грн відповідачем не були передані ТОВ «Ербек».

Просило стягнути з відповідача 350 000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 січня 2017 року скасовано, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Ербек» грошові кошти у розмірі 350 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 18 квітня 2014 року ТОВ «Ербек» видало ОСОБА_4 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М. та зареєстровану у реєстрі за № 748, відповідно до якої ТОВ «Еребек» уповноважило ОСОБА_4 бути представником товариства у будь-яких підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та підпорядкування (у тому числі в органах нотаріату, органах місцевої влади та самоврядування, експертних установах, ЖЕО, паспортному столі, в будь-якій райдержадміністрації, банківських установах тощо) та перед фізичними особами з питань оформлення необхідних документів для продажу, а також укладення та підписання договору купівлі-продажу належної товариству квартири № АДРЕСА_1 (а. с. 48, 49).

23 квітня 2014 року між ТОВ «Ербек» від імені якого діяв ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаної квартири (а. с. 16, 17).

Пунктами 2.1, 2.2 договору купівлі-продажу квартири визначено, що продаж квартири за домовленістю сторін здійснюється за 450 000 грн, у тому числі ПДВ.

Зазначену суму покупець зобов'язалася сплатити продавцю, а продавець зобов'язався прийняти з відстроченням платежу, а саме грошові кошти у розмірі 100 000 грн покупець зобов'язалася сплатити продавцю до підписання цього договору шляхом внесення коштів на рахунок ТОВ «Ербек». 350 000 грн покупець зобов'язалася сплатити продавцю, а продавець зобов'язався прийняти в строк до 18 год 20 червня 2014 року.

Розрахунок мав бути підтверджений нотаріально посвідченою письмовою заявою продавця (у особі представника), що є невід'ємною частиною цього договору. Сторони своїми підписами підтверджують свою згоду на такий порядок розрахунку за договором.

На виконання умов вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_6 перерахувала грошові кошти у розмірі 100 000 грн на розрахунковий рахунок ТОВ «Ербек», що підтверджується платіжним дорученням від 23 квітня 2014 року № ПН 10058653 (а. с. 20).

Із нотаріально посвідченої заяви від 24 червня 2014 року, підписаної ОСОБА_4 вбачається, що ТОВ «Ербек» в особі представника ОСОБА_4 підтвердив факт отримання 20 квітня 2014 року від ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 450 000 грн, у тому числі ПДВ, як розрахунок у повному обсязі за продане нерухоме майно, а саме: двохкімнатної квартири № АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненком С.В. 23 квітня 2014 року за реєстровим № 1700. Будь-яких матеріальних претензій, які б стосувалися розрахунку за вказаним договором до ОСОБА_6 ТОВ «Ербек» немає (а. с. 21).

20 жовтня 2014 року ТОВ «Ербек» звернулося до ОСОБА_4 з вимогою № 2/м про перерахування 350 000 грн на рахунок ТОВ «Ербек» та надати документ, на підставі якого він діяв як представник ТОВ «Ербек» при отриманні коштів за договором. Додатково ОСОБА_4 було повідомлено про відкликання всіх раніше виданих довіреностей від імені ТОВ «Ербек» та заборонено ОСОБА_4 у подальшому представляти інтереси ТОВ «Ербек» (а. с. 23).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно зі ст. 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Статтею 1003 ЦК України визначено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Згідно з ч. 1 ст. 1004 ЦК України повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Відповідно до ст. 1006 ЦК України повірений зобов'язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Належних та допустимих доказів у силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України на підтвердження того, що відповідач передав позивачу отримані на виконання договору доручення грошові кошти у розмірі 350 000 грн матеріали справи не містять.

Доводи відповідача про те, що кошти, отримані від продажу квартири він передав особисто колишньому директору ТОВ «Ербек» у встановленому законом порядку відповідачем не підтверджені. Як вбачається із заяви колишнього директора ТОВ «Ербек» ОСОБА_10, посвідченої нотаріусом м. Москви ОСОБА_11, яка була направлена до Святошинського районного суду м. Києва, ОСОБА_10 зазначав, що кошти від продажу квартири у розмірі 350 000 грн відповідач йому не передавав, а також зазначав, що позовну заяву до ОСОБА_4 про стягнення коштів підписано особисто ОСОБА_10 (а. с. 75).

Таким чином, апеляційний суд обґрунтовано задовольнив позов. Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. Ступак О.В.