Справа № 716/1086/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.08.2017 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Пухарєвої О.В.

секретаря - Кульки О.М., Климус Г.В.,

з участю

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог: Заставнівська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Бурдейний Юрій Іванович про визнання недійсною реєстрації договору довічного утримання та визнання недійсною реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі договору довічного утримання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог - Заставнівська державна нотаріальна контора, в якій просить визнати недійсною та скасувати реєстрацію договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3. В обґрунтування позову посилається на те, що на початку 2006 року з дозволу ОСОБА_6, який являвся її дідом, вселилася в належний йому будинок, що розташований по АДРЕСА_1 та протягом десяти років проживала в ньому. Протягом вказаного часу вона фактично дбала, доглядала та піклувалася про ОСОБА_6, якому через похилий вік було важко самостійно забезпечувати свої побутові потреби. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Позивач вважає, що згідно заповіту, вчиненого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, вона являється спадкоємцем всього його майна, в тому числі і будинку, що розташований по АДРЕСА_1 і належав померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2005. В установленому порядку вона прийняла спадщину після діда, оскільки за її заявою в Заставнівській нотаріальній конторі заведено спадкову справу щодо майна ОСОБА_6 13.05.2016 ОСОБА_3 вигнав її разом із малолітньою донькою із будинку, що розташований по АДРЕСА_1, посилаючись на те, що він являється власником вказаного будинку на підставі договору довічного утримання, який був укладений в 2006 році між ним та ОСОБА_6

Позивач вважає, що реєстрація договору довічного утримання є недійсною, оскільки не відповідає ч.4 ст.334 та ч.2 ст.755 ЦК України, тому що реєстрація права власності на майно згідно вказаного договору відбулася після смерті відчужувача ОСОБА_6

До початку розгляду справи судом по суті представником позивача подано письмову заяву, в якій останній просив суд: визнати недійсною та скасувати реєстрацію договору довічного утримання від 18.02.2006, здійснену Заставнівською державною нотаріальною конторою та скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно, здійснену 11.04.2016 на підставі договору довічного утримання від 18.02.2006.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала повністю. Суду пояснила, що що ОСОБА_6 являється її дідом. В 2006 році за згодою останнього та у зв»язку із необхідністю догляду за ним вселилася в його будинок, який розташований в АДРЕСА_1. В 2010 році вона зареєструвалася у вказаному будинку. В 2011 році ОСОБА_6 переїхав проживати в АДРЕСА_2 до своєї доньки ОСОБА_8 і проживав там до смерті. Позивач вказувала, що перед смертю, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів їй. Будинок, що розташований по АДРЕСА_1 належав останньому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його дружини ОСОБА_9 Протягом часу її проживання із дідом ОСОБА_3 претендував на вказаний будинок, однак дід не висловлював своєї волі з приводу відчуження хати ОСОБА_3 Позивач зазначила, що 13.05.2016 ОСОБА_3 вигнав її із сім'єю із будинку, вказуючи, що він є його власником на підставі договору довічного утримання.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що договір довічного утримання, який наданий державним нотаріусом містить дату укладення 18.02.2006 рік, є посвідченим та реєстрованим. Копія договору довічного утримання, який наданий відповідачем, містить дату, виправлену на 17.02.2006 року. Вважає, що примірники договору не є ідентичними, у зв'язку із чим просить визнати недійсною реєстрацію договіру довічного утримання від 18.02.2006. Крім того зазначив, що станом на момент смерті ОСОБА_6 право власності на вказаний будинок було зареєстровано за останнім, а реєстрація права власності на підставі договору довічного утримання здійснена лише 11.04.2016 року, тобто після смерті ОСОБА_6 Вважає, що дана реєстрація права власності здійснена з порушенням вимог ЦК України.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що дружина ОСОБА_6 ОСОБА_10 являлася рідною тіткою ОСОБА_3 Вона бажала, щоб вказаний будинок був успадкованим саме ним, однак згідно заповіту успадкував ОСОБА_6 В 2006 році ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_3 укласти договір довічного утримання. Вказаний договір був укладений 17.02.2006 року державним нотаріусом Малітовською Т.М. за присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та складений в трьох примірниках. До 2010 року ОСОБА_3 виконував свої обов'язки згідно договору довічного утримання. Однак в цьому році ОСОБА_1 прийшла до діда позичити грошей, які дав їй ОСОБА_3 В той час ОСОБА_6 повідомив внучці, що між ним та ОСОБА_3 укладений договір довічного утримання, однак він його втратив. Представник відповідача зазначив, що на прохання ОСОБА_1 було виготовлено дублікат договору, а тому їй станом на 2010 рік було достовірно відомо про існування вказаного договору. Вважає, що ОСОБА_1 не може оскаржувати реєстрацію договору довічного утримання, оскільки не є його стороною. Крім того зазначив, що відповідач своє право на реєстрацію права власності на підставі договору довічного утримання використав в 2016 році, оскільки строки реєстрації права власності не встановлені законом. Вважає, що державним нотаріусом на запит суду надано не виправлений екземпляр договору довічного утримання, оскільки в матеріалах справи є копія оригіналу договору з виправленням дати на 17.02.2006 і зроблена примітка нотаріуса.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - приватний нотаріус Бурдейний Ю.І. вказав суду, що ним в квітні 2016 року було проведено державну реєстрацію за громадянином ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно, що було предметом договору довічного утримання від 17.02.2006, згідно положень ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». До 01.01.2013 право власності на набуте за набувачем нерухоме майно підлягало реєстрації в Реєстрі прав власності на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису реєстратором БТІ за місцем знаходження майна на підставі заяви власника. А із вказаного часу повноваження щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно набули приватні та державні нотаріуси. Згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання припиняється у зв'язку із смертю відчужувача, тобто припиняються обов'язки по утриманню, однак право власності продовжується, отже і його реєстрація має продовжуватися.

Представник третьої особи Заставнівської державної нотаріальної контори - Бурдейна Г.П. суду пояснила, що згідно ст. 210 ЦК України договір довічного утримання підлягає державній реєстрації. Як вбачається з матеріалів архівної справи №2-01/Т1 правочин був зареєстрований в реєстрі реєстрації нотаріальних дій 17.02.2006. Крім цього, в матеріалах містяться квитанції про сплату нотаріальних витрат, заява дружини ОСОБА_3, які датовані 17.02.2006. Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, витяг про заборону відчуження, яка передбачена при укладанні договору довічного утримання датовані 17.02.2006. Вважає, що виправлення дати укладання договору не є підставою для скасування його реєстрації. Пояснила, що при виготовленні оригіналу та копій договору виникла технічна помилка в даті посвідчення, а фактично відбулося укладання та реєстрація договору довічного утримання між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 17.02.2006 .

Малітовська Т.М., яка посвідчувала спірний договір, будучи державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори, пояснила суду, що в оригіналі договору довічного утримання в «шапці» дата 18.02.2006 закреслена та виправлена на дату 17.02.2006, яка зазначена в інших примірниках договору. Якщо нотаріусом при укладанні договору допущена описка, то передбачено її виправлення. Правильною датою укладання договору довічного утримання між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є 17.02.2006. Таке виправлення робилося тільки в оригіналі договору, виготовленому на спеціальному нотаріальному бланку, в архівній копії укладеного договору виправлення нею не робилося. В державній реєстрації правочинів зазначена дата 17.02.2006 та в цей же день накладено заборону відчуження, яка передбачена при укладенні таких договорів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, третіх осіб, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Приписами ч.1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.2 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання наслідків. Стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом.

Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно ч.ч.1, 2,4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права, в порядку встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно на підставі відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.2 ст. 745 ЦК України (в редакції що діяла на час укладення договору) договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації.

Під час дослідження в судовому засіданні оригіналу договору довічного утримання (і догляду), наданого відповідачем, судом встановлено, що 17.02.2006 року між ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 укладено нотаріально посвідчений договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 а ОСОБА_3 зобов'язався надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення. У власність набувача майна переходить житловий будинок, літ. «А», саманний, загальною площею 37,50 кв.м., житловою площею 29,00 кв.м., сараї літ.»Б», «В», вбиральня літ.2Г», огорожа №1.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 334 ЦК України (що діяла на час укладення правочину) право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Згідно копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна приватним нотаріусом Заставнівського нотаріального округу Чернівецької області Бурдейним Ю.І. 11.04.2016 проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 за громадянином ОСОБА_3, яке виникло на підставі договору довічного утримання, серія та номер ВСО № 243110 виданого 17.02.2006, видавник : Державний нотаріус Малітовська Т.М. (а.с.43)

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить визнати недійсною реєстрацію договору довічного утримання, укладеного між позивачем та відповідачем, а також визнати недійсною реєстрацію права власності на будинок, набутий відповідачем внаслідок укладення даного договору. При цьому визнання недійсним самого договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не є предметом заявленого позову.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства, встановленого ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З системного аналізу ст.182 ЦК України та ст.210 ЦК України державна реєстрація договору про відчуження майна та державна реєстрація права власності на нерухому річ є окремим видами реєстрації.

На час укладання між сторонами договору довічного утримання державна реєстрація правочинів проводилася на підставі Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого Постановою КМУ від 26.05.2004 р. № 671 (далі Тимчасового порядку). Відповідно до п.2 якого, реєстраторами є державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси (далі - нотаріуси), які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, проводять державну реєстрацію правочинів, змін, внесених до них, відомостей про припинення їх дії, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком.

Відповідно до п.5 Тимчасового порядку державній реєстрації підлягають такі правочини: зокрема договір довічного утримання (догляду), за якими передається набувачеві у власність нерухоме майно.

Відповідно до п.6 Тимчасового положення державна реєстрація правочинів, проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідчення.

Відповідно до п.9 Тимчасового положення датою державної реєстрації правочину вважається дата та час внесення відповідно запису до Реєстру.

Із копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів за № 2096513 від 17.02.2006 (а.с.77), копії витягу з Державного реєстру правочинів ( а.с.78) за №2096589 вбачається, що державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори здійснено реєстрацію правочину - договору довічного утримання, дата нотаріального посвідчення 17.02.2006, номер у реєстрі нотаріальних дій: 282, документ посвідчений Заставнівською державною нотаріальною конторою Малітовською Т.М., бланки: ВСО 243110. Предмет правочину: будинок, житловий, що розташований за адресою АДРЕСА_1 Відчужувач ОСОБА_6, набувач ОСОБА_3 Дата і час реєстрації 17.02.2006, 16:42, 16:48.

Згідно пункту 82 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 (чинної на час укладення договору), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 за №283/8882, договори довічного утримання (догляду) посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів відчуження. Згідно п. 85 даної Інструкції, при посвідченні договору довічного утримання (догляду) накладається заборона відчуження майна в установленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору.

Судом встановлено, що 17.02.2006 Заставнівською державною нотаріальною конторою накладено заборону, арешт на нерухоме майно, яке розташоване в АДРЕСА_1 власником якого являвся ОСОБА_6, що вбачається із витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.74), витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Також судом встановлено, при укладенні спірного договору 17.02.2006 відповідачем ОСОБА_3 сплачено всі витрати за нотаріальні послуги, в тому числі державне мито, що підтверджується копіями квитанцій ( а.с.66).

З копії спірного договору довічного утримання (і догляду), наданого відповідачем (а.с.42) та його оригіналу (виготовленому на нотаріальному бланку), досліджених в судовому засіданні видно, що «17» лютого 2006 року цей договір посвідчено Малітовською Т.М. державним нотаріусом Заставнівської нотаріальної контори. Проте дата укладання зазначеного договору виправлена із «вісімнадцятого» на «сімнадцятого» лютого, що завірено підписом державного нотаріуса і закріплено печаткою.

Відповідно до пункту 6.13 Правил ведення нотаріального діловодства у разі допущення помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (свідоцтва, виданого нотаріусом, копії документа, дубліката документа тощо), внесення дописок чи виправлень до тексту документа здійснюється за заявою такої особи, зареєстрованою у Журналі реєстрації вхідних документів.

Виправлення помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні.

При цьому всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене.

Таким чином Правилами ведення нотаріального діловодства передбачено внесення виправлень в нотаріально оформлюваному документів, за умови належного застереження нотаріусом. В судовому засіданні державним нотаріусом Заставнівської нотконтори Бурдейною Г.П та самим нотаріусом Малітовською Т.М. пояснено походження цієї технічної помилки, виправлення якої не вплинуло на зміну змісту правочину та правових наслідків сторін.

Таким чином в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що договір довічного утримання укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 17.02.2006 року та в цей же день, відповідно до вимог законодавства, зареєстровано в Державному реєстрі правочинів. За таких обставин, суд вважає, що виправлення державним нотаріусом дати укладання договору довічного утримання в його оригіналі та не виправлення цієї помилки в його архівній копії не є підставою для визнання недійсн ою реєстрації цього правочину.

Окрім державної реєстрації правочину, відповідно до ст.182 ЦК України та Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції 07.02.2002 №7/5 право власності на набуте відповідачем нерухоме майно підлягало реєстрації в Реєстрі прав власності на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису реєстраторами бюро технічної інвентаризації за місцем знаходження нерухомого майна на підставі заяви власника.

Відповідно п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 (який діяв на час укладення правочину) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводилася реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно від 04.07.2012 Закон України «Про нотаріат» доповнено статтею 46-1 та викладено в новій редакції ч.1 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно яких з 01.01.2013 повноваження щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно набули приватні та державні нотаріуси, як спеціальні суб'єкти реєстрації прав.

Встановлено, що державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, набуте згідно договору довічного утримання від 17.02.2006 (житловий будинок, за адресою АДРЕСА_1) ОСОБА_3, здійснив 11.04.2016, тобто після смерті відчужувача.

Дана реєстрація права власності на нерухоме майно була здійснена приватним нотаріусом Заставнівського нотаріального округу Чернівецької області Бурдейним Ю.І. 11.04.2016 на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якого повноваження щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, набули приватні нотаріуси, як спеціальні суб'єкти реєстрації прав (а.с.43).

Враховуючи, що приписами цивільного законодавства не встановлено строків державної реєстрації права власності на нерухоме майно, набуте від правочину з часу укладення цього правочину та приймаючи до уваги факт, що відповідач зареєстрував своє право власності на нерухоме майно пізніше, ніж було укладено правочин, за яким у нього виникло таке право, суд вважає, що ці обставини не є підставою для визнання недійсною такої реєстрації права власності.

Також суд вважає, що посилання позивача на ч.4 ст.334, ч.2 ст.755 ЦК України як підставу задоволення позову, оскільки реєстрація права власності на нерухоме майно відбулася після смерті відчужувача майна, суд вважає необґрунтованими. Той факт, що відповідач зареєстрував право власності на набуте майно після смерті відчужувача не є підставою для визнання недійсною такої реєстрації, оскільки у зв'язку із смертю відчужувача припинився обов'язок у набувача ( відповідача) по його утриманню, але не припинилося право на нерухоме майно, набуте від договору довічного утримання.

З огляду вищенаведеного, суд не знаходить підстав для визнання недійсною реєстрацію договору довічного утримання, укладеного між позивачем та відповідачем, а також визнання недійсною реєстрацію права власності на будинок, набутий відповідачем внаслідок укладення даного договору. За таких обставин позов не підлягає задоволенню.

На підставі ч.1,п.2 ч.2 ст. 16, ч.ч.1,2,4 ст. 182, ст.ст. 202, 203, 204, 210, ч.3.4 ст. 334, ст.ст. 744, 745 ЦК України, п.2 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого Постановою КМУ від 26.05.2004 р. № 671, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п.82,85 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 за №283/8882, керуючись ст.ст. 11,60,61, 215-218 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили через 10 днів з часу проголошення, якщо сторони не подадуть апеляційну скаргу на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Пухарєва