У Х В А Л А

23.08.2017 р.

Жмевринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі : головуючого - судді Верніка В.М.

при секретарі - Росовській О.Ю.

із участю : - представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринка в місті Жмеринка заяву про відвід головуючого в справі судді Жмеринського міськрайонного суду Верніка В.М.,

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Жмеринського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 12.04.2017 року визначено головуючим суддю Верніка В.М.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 подав письмову заяву про відвід судді Верніка В.М., посилаючись на обставини того, що головуючим суддею при вирішені питання відкриття провадження у справі не перевірено зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України за обставинами його сплати від імені одного з двох позивачів; відкрито провадження у справі за позовною заявою, що не містить чіткого визначення інтересів позивача ОСОБА_3 та відповідного їх захисту, без надання позивачами документів на підтвердження їх права власності певних часток у спірній квартирі та реєстрації такого права, що вважає відступленням з боку головуючого судді від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 09.07.2015 року в справі №5-50кс15 щодо визначення офіційного документу та його застосування в органах державної влади України; ухвалення судового рішення в ході розгляду іншої справи щодо спору між тими самими сторонами, яке було скасоване судом апеляційної інстанції.

Представник позивача підтримав свою заяву про відвід головуючому судді та просив її задоволити, вважаючи, що наведені за її змістом обставини викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді Верніка В.М.

Позивачі за їх належним викликом в судове засідання не з'явились, попередньо подали до суду письмову заяву щодо розгляду справи у їх відсутність, підтримавши заявлені вимоги у повному обсязі.

Заслухавши думку представника відповідача, вивчивши заяву про відвід та інші матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.20 ЦПК України суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), зокрема, якщо є інші обставини, що викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

Згідно ч.1,3 ст.23 ЦПК України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказазами.

Відповідно до положень ч.2 ст.24 ЦПК України заява про відвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу; заявляти відвід після цього дозволяється, якщо про підставу відводу стало відомо після початку з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами.

Положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір, зокрема, щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 року незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності визнано порушенням п.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Фельдман проти України", п.97).

Згідно вимог п.2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та ОСОБА_5 ООН від 27.07.2006 року №2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до положень ч.2 ст.24 ЦПК України заява про відвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Так, судом визнаються безпідставиними доводи представника відповідача щодо неврахування головуючим суддею обставин несплати судового збору позивачем ОСОБА_3 за його сплати одноособово позивачем ОСОБА_2, оскільки за пред'явленими позовними вимогами, заявленими у спільних інтересах обох позивачів щодо виділення у їх користування частини примішень спірної квартири, фактично сплачена сума судового збору, яка зарахована до Державного бюджету України, за її розміром є належною відповідній ставці даного виду судових витрат.

Суд також не приймає до уваги твердження сторони відповідача стосовно неврахування головуючим суддею правового висновку Верховного Суду України у справі №5-50кс15 від 09.07.2015 року стосовно визначення та викоистання офіційного документу, оскільки при вирішенні питання відкриття провадження у справі суд не вправі надавати правової оцінки щодо належності чи допустимості представленим стороною позивача доказам, або відсутності доказів, що законом передбачено виключно за результатами судового розгляду справи по суті, який у даному випадку не розпочинався.

Суд частково погоджується із доводами представника відповідача щодо наявності сумнівів у неупередженості головуючого судді Верніка В.М. за наслідком його участі у вирішенні іншої цивільної справи по спору між тимим самими сторонами та за предметом вимог, пов'язаним із припиненням права спільної часткової власності щодо того самого житлового приміщення, порядок пористування яким наразі оспорюється в суді. При цьому судом визначається, що викладення суддею Верніком В.М. власної думки щодо певних прав тих самих сторін спору стосовно того самомго спірного об'єкту нерухомого майна, незалежно від скасування судового рішення, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини може становити сумнів сторін та інших осіб у неупередженості судді щодо вирішення даної справи по суті.

Зокрема, у п.71 рішення Європеського суду з прав людини від 10.12.2009 року у справі справа "Мироненко і Мартенко проти України" вказано, що вирішуючи конкретно вказану справу Європейським судом з прав людини встановлено, що певні формулювання в ухвалі судді в межах минулого розгляду справи могли викликати обгрунтовні побоювання, що у судді уже сформувалася думка про вину заявників і що це може позначитися на його безсторонності в разі повторного направлення йому матеріалів цієї справи для розгляду. А тому побоювання заявників щодо небезсторонності судді можна вважати об'єктивно обгрунтованими.

За цієї обставини з метою уникнення порушнння права сторін у даній цивільний справі на справедливий і публічний розгляд їх справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо їх прав та обов'язків цивільного характеру, при наявності сталих сумнівів заявника щодо упередженого вирішення вказаним суддею даної справи, що не може забезпечити достатніх гарантій виключення будь-якого розумного сумніву у безсторонності суду без відведення судді Верніка В.М. від участі у вирішенні цивільного спору в цілому, заява представника відповідача про відвід головуючого судді підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів, ст. 20, 23, 24 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Заяву представника відповідача задоволити частково.

Відвести суддю Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Верніка В.М. від розгляду справи за позовом ОСОБА_2. та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням (справа №130/819/17, провадження №2/130/598/2017).

Справу направити для визначення іншого складу суду в порядку, встановленому ч.3 ст.11-1 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вернік В.М.