Єдиний унікальний номер 227/1312/17 Номер провадження 22-ц/775/1590/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 вересня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Курило В.П., Канурної О.Д.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Добропіллявугілля» відокремлений підрозділ «Шахта «Білицька», треті особи: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Добропілля, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я на виробництві,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 липня 2017 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Добропіллявугілля» відокремлений підрозділ «Шахта «Білицька», треті особи: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Добропілля, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я на виробництві - задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Добропіллявугілля» на користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я на виробництві, 3000 (три тисячі) гривень. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився позивачка ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 липня 2017 року та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що позивачка не згодна з розміром відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я на виробництві, в сумі 3000 гривень. Вважає цю суму занадто заниженою.

В судове засідання апеляційного суду позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить отримання ним телефонограми.

Представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив апеляційний суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги (а.с. 131, 132-133).

Треті особи в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Добропілля надало заяву про розгляд справи без участі його представника (а.с. 135, 136).

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін та третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що позивач 19 липня 2016 року уклала шлюб, внаслідок чого її прізвище змінено з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» (а.с. 6). ОСОБА_1 з 16.01.2003 року працювала завідуючою столової ДВАТ Шахта Білицька ДХК Добропіллявугілля відповідно до наказу №39 від 15.01.2003 року. Зазначене підприємство неодноразово реорганізовувалося, та з 1 червня 2005 року має назву ВП «Шахта «Білицька» ДП «Добропіллявугілля». 31.10.2011 року ОСОБА_1 звільнено по п. 5 ст. 36 КЗпП України по переводу до ВАТ «ДТЕК «Добропіллявугілля» Соцсервіс згідно до наказу №122к від 31.10.2011 року. З трудової книжки вбачається, що в теперішній час ОСОБА_1 працює викладачем в Державному навчальному закладі «Білицький професійний ліцей» (а.с. 7-9).

Судом встановлено, що 01.02.2007 року на автодорозі Київ-Луганськ-Ізварине 699 км сталася дорожньо-траспортна пригода за участю автомобілів Мерседес-Бенц під управлінням ОСОБА_5 та Форд-Транзит під управлінням ОСОБА_6, і за фактом цієї дорожньо-транспортної пригоди було порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 289 КК України.

З постанови Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 4 грудня 2007 року вбачається, що ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 289 ч. 2 КК України та провадження у кримінальній справі припинено, цивільні позови ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 залишено без розгляду, зазначена постанова набрала законної сили 12.12.2007 року. Постановою встановлено, що ОСОБА_3, керуючи автомобілем Мерседес-Бенц, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належав ОСОБА_4, порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України та скоїв ДТП, в якій постраждала позивачка (а.с. 69-70).

За фактом нещасного випадку, який стався з позивачкою 01.02.2007 року в результаті зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди наказом №32 ТБ від 01.02.2007 року ВП «Шахта «Білицька» ДП «Добропілллявугілля» створено комісію зі спеціального розслідування нещасного випадку (аварії), про що зазначено в акті №11 за формою Н-5 (а.с. 14).

З акту №11 (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії) видно, що 1 лютого 2007 року о 15.30 год. на автодорозі Київ-Луганськ-Ізварине 699 км по руху слідування з м. Донецьк, знаходячись у відрядженні із закупівлі продуктів харчування для шахтної столової, ОСОБА_1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в ході якої зіткнулися два автомобілі Мерседес-Бенц під управлінням ОСОБА_5 та Форд-Транзит під управлінням ОСОБА_6, отримала тілесні ушкодження (а.с. 14).

За результатами розслідування нещасного випадку, який стався з ОСОБА_10, 01.02.2007 року складено акт №11 за формою Н-1 (а.с. 15).

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії ДОН-04 №055220 від 29.05.2007 року ОСОБА_10 первинно встановлено 40% ступеню втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом та у розмірі 40% та визначено потребу у медикаментозному та санітарно-курортному лікуванні (а.с. 10).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що нещасний випадок на виробництві призвіл до трудового каліцтва позивачці, який спричинив їй моральну шкоду через фізичні та моральні страждання. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керувався принципом розумності та справедливості, прийняв до уваги тривалість та глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я, врахував ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40% та встановлення третьої групи інвалідності безстроково.

Такий висновок суду є правильним, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні в здорові умови праці.

Відповідно до приписів ст. 153 Кзпп України на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні та нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника, або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 237-1 Кзпп України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди встановлюється законодавством.

Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП).

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 Кзпп України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров'ю.

Вказаний висновок суду відповідає рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9 рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

У судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивачка, працюючи в відокремленому підрозділі «Шахта «Білицька» Державного підприємства «Добропіллявугілля», отримала трудове каліцтво і їй встановлено 40% втрати професійної працездатності (довідка серії ДОН-04 №055220 від 29.05.2007 року).

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не мас для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦП К України.

Суд дав оцінку поясненням свідків, допитаних в судовому засіданні і доказів того, що такі пояснення судом були викладені у невідповідності з їх змістом, зафіксованим на технічному засобі, відповідачем не надано. Зауважень на журнал судового засідання не принесено.

Згідно ж ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо оцінки доказів при визначенні розміру моральної шкоди є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, ОСОБА_1 не надано.

Інші доводів апеляційна скарга не містіть.

За таких обставин, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Судді: