Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про збільшення розміру аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року,-

вс т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що він є інвалідом з дитинства 2 групи. За рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 травня 2013 року з відповідача (батька) на його користь утримуються аліменти у розмірі 60,00 грн щомісячно. Він не працює на час подачі позову, отримує пенсію 1 049,00 грн, перебуває у скрутному матеріальному становищі, потрібні кошти на ліки, товари першої необхідності. Позивач мешкає із матір'ю ОСОБА_6, яка є пенсіонеркою і отримує пенсію 1 267,88 грн, підсобного господарства не тримають. Відповідач додаткової матеріальної допомоги не надає. На підставі ст. 192 СК України позивач просив визначити розмір аліментів з відповідача (батька) на його користь у розмірі 400,00 грн.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 250,00 грн щомісяця, починаючи з 03 лютого 2016 року і до зміни матеріального стану платника податків або одержувача аліментів. На підставі ст. 367 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду в межах стягнення за один місяць.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити без змін рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом ІІ групи з дитинства та отримує пенсію.

На користь позивача ОСОБА_4 з відповідача ОСОБА_5, як батька, стягуються у примусовому порядку аліменти у розмірі 60,00 грн щомісяця, починаючи з березня 2002 року на підставі виконавчого листа № 2-943/2002, виданого на виконання рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 травня 2002 року.

Позивач ОСОБА_4 у своєму позові на підставі ст. 192 СК України (зміна розміру аліментів) просив визначити розмір аліментів з ОСОБА_5 у розмірі 400,00 грн, починаючи з дня звернення до суду (03 лютого 2016 року).

Згідно із ст. 192 ч. 1 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином апеляційний суд дійшов ґрунтовного висновку про скасування рішення місцевого суду, так як суд першої інстанції не змінив згідно резолютивної частини оскаржуваного рішення розмір аліментів з відповідача на користь позивача у цій справі, визначений раніше рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 травня 2002 року, з 60,00 грн на 250,00 грн, а фактично повторно стягнув з відповідача на користь позивача у цій справі аліменти у розмірі 250,00 грн щомісяця, починаючи з 03 лютого 2016 року. Посилання суду першої інстанції на ст. 192 СК України відсутні.

Судом також встановлено, що позивач є повнолітньою особою, на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій працював в Оріхівському РЕМ ВАТ «Запоріжжяобленерго» та отримував дохід.

Загальний щомісячний дохід позивача ОСОБА_4 у розмірі 2 309,00 грн (заробітна плата 1 200,00 грн + пенсія 1 049,00 грн + аліменти 60,00 грн на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 травня 2002 року) перевищує середній щомісячний дохід відповідача ОСОБА_5 у КП «Лубни - водоканал» у розмірі 1 535,00 грн (розрахунок: дохід з січня 2015 року по грудень 2015 року 18 415,84 грн /12 місяців).

Крім того, позивач мешкає разом із матір'ю - ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, яка отримує пенсію 1 267,88 грн щомісяця.

Відповідач ОСОБА_5 є особою похилого віку та хворіє на «атеросклероз обох судин нижніх кінцівок ІІ-ІІІ ступенів, хронічну артеріальну недостатність, дисциркуляторну енцефалопатію ІІ ступеню з розсіяною неврологічною симптоматикою», яка потребує стаціонарного лікування або лікування на денному стаціонарі не менше двох разів на рік (рішення лікарсько-консультатівної комісії Любенської центральної міської лікарні).

Відповідно до положень ч.1 ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд дійшов обґрунтованих висновків про те, що позивач ОСОБА_4 не довів, що він є повнолітнім непрацездатним сином, який потребує матеріальної допомоги у зміненому більшому розмірі, визначеному раніше рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 травня 2002 року, та що цю допомогу може надавати йому його батько ОСОБА_5, оскількизмінились матеріальний або сімейний стан сторін, погіршилось або поліпшилось здоров'я когось із них тощо, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Судом апеляційної інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко