АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4431/17 Головуючий 1 інст. - Сугачова О.О.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» серпня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання зобов'язання припиненим,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк».

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що 12 липня 2007 року між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» укладено кредитний договір № HAA0GK01270058, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банка на строк з 12 липня 2007 року по 09 липня 2027 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в розмірі 75325,38 доларів США.

В забезпечення виконання кредитного договору в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1, про що між позичальником та банком 12 липня 2017 року укладено договір іпотеки № 1-2041. Квартира належила позичальнику на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 12 липня 2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Зазначила, що 21 вересня 2016 року на підставі договору іпотеки, банком прийнято рішення про позасудове врегулювання заборгованості за кредитним договором та звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності на квартиру за банком.

Вказала, що незважаючи на позасудове врегулювання заборгованості, банком підтримуються позовні вимоги у Московському районному суді м. Харкова по справі № 643/15639/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором як з поручителя.

Вважала, що в супереч вимогам чинного законодавства банк після звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку продовжує вимагати сплатити заборгованість за кредитним договором.

Просила визнати кредитний договір № HAA0GK01270058 від 12 липня 2007 року укладений між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» припиненим.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 - задоволено, визнано кредитний договір № HAA0GK01270058 від 12 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» припиненим.

Не погоджуючись з рішенням суду Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що позивач не була стороною кредитного договору та не є спадкоємцем майна, що залишилось після смерті боржника; що за будь-яких обставин позивач не є боржником та правонаступником боржника за кредитним договором; що з припиненням поруки її правовідносини з кредитором припинилися, а тому права, свободи та інтереси позивача зазначеним договором не порушені; що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2016 року цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без розгляду на підставі відповідної заяви банку та ніяких вимог до неї банком більше заявлено не було.

До суду апеляційної інстанції особи, які беруть участь у справі не з'явилися, хоча повідомлялися про час і місце розгляду справи.

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з частини 2 статті 305 ЦПК України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності не з'явившихся осіб. Заяву про відкладення розгляду справи представника ОСОБА_2 у зв'язку із знаходженням у щорічній відпустці без надання належних доказів з урахуванням його заперечень на апеляційну скаргу залишено без задоволення.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» необхідно задовольнити, рішення суду - скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Визнаючи кредитний договір припиненим, суд першої інстанції виходив з того, що завершення позасудового врегулювання є підставою для визнання основного зобов'язання припиненим.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 липня 2007 року між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» укладено кредитний договір № HAA0GK01270058 строком до 09 липня 2027 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в розмірі 75325,38 доларів США.

В забезпечення виконання кредитного договору 12 липня 2007 року між ОСОБА_3 та банком укладено договір іпотеки № 1-2041, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на праві власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що 19 вересня 2016 року на підставі договору іпотеки від 12 липня 2007 року зареєстровано право власності на предмет іпотеки за банком.

Припиняючи дію кредитного договору, суд першої інстанції вважав, що зобов'язання виконано.

Главою 50 ЦК України передбачено підстави припинення зобов'язання. Зокрема, статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року передбачено, що після завершення позасудового врегулювання будь - які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Аналізуючи наведені норми права, слід зазначити, що такої підстави для припинення основного зобов'язання як пред'явлення будь - яких вимог іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання після завершення позасудового врегулювання щодо предмету іпотеки законодавством не передбачено.

З інших підстав позов не заявлявся.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Неповно з'ясувавши обставини, що мають значення для справи, не звернувши увагу на вимоги закону, суд першої інстанції ухвалив незаконне рішення.

Оскільки рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, воно підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню з підстав, зазначених вище.

Питання щодо стягнення судового збору в розмірі 606, 32 грн. вирішено відповідно до частин 1, 5 статті 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями та підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь банку.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч.2.ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 606, 32 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії