Єдиний унікальний номер 235/1695/17 Номер провадження 22-ц/775/1583/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 вересня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Курило В.П., Канурної О.Д.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 2 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Покровської міської ради Донецької області, третя особа: ОСОБА_3, про встановлення факту добросовісного, відкритого та безперервного володіння квартирою та визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 2 серпня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Покровської міської ради Донецької області, третя особа: ОСОБА_3, про встановлення факту добросовісного, відкритого та безперервного володіння квартирою та визнання права власності на квартиру за набувальною давністю - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 2 серпня 2017 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовані всі обставини справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, суд не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Вважає, що вона є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_2 оскільки на її ім'я власницею квартири ОСОБА_4 була видана довіреність на приватизацію спірної квартири.

Позивачка не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки судом не зазначено хто є новим законним власником квартири. Тому, вважає, що вона та її донька є єдиними претендентами на зазначену квартиру, оскільки на законних підставах були прописані, понад 10 років дбали про квартиру, робили ремонт, сплачували комунальні та інші послуги. Також зазначила, що суд не повній мірі дослідив надані нею докази.

В судове засідання апеляційного суду позивачка ОСОБА_1 не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 141).

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача Покровської міської ради Донецької області не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить отримання телефонограми.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 143).

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін та третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 19 серпня 2004 року на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 9).

Відповідно до довідки Покровської міської ради Донецької області від 4 квітня 2017 року ОСОБА_3 зареєстрована з 21 вересня 2004 року за адресою: АДРЕСА_2 та має такий склад сім'ї: ОСОБА_5 - дочка, ОСОБА_1 - мати. З акту Комунальної установи Покровський координаційний комітет самоорганізації населення №4225 від 22.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_3 відкрито та безперервно проживають за вказаною адресою з 21.09.2004р. (а.с. 31, 78).

З повідомлення державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 21.07.2017р. №624/01-16 видно, що на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №48473345 від 20.07.2017р. спадкова справа не відкривалась; заповіт відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №48473327 від 20.07.2017р., від імені ОСОБА_4 не посвідчувався. Коло спадкоємців невідомо (а.с. 106).

З довіреності від 2 липня 2004 року вбачається, що ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_1 приватизувати квартиру АДРЕСА_2

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог щодо набуття позивачкою права власності на спірну квартиру.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і відповідає фактичним обставинам справи.

За змістом ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти чужим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.п. 9, 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових» №5 від 7 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).

Відтак, зміст ст. 344 ЦК України свідчить, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. При цьому володілець не знав і не міг знати, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, за яких виникло володіння чужою річчю не давали сумніву щодо правомірності набуття права володіння цим майном.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

В даному випадку, як правильно зробив висновок суд першої інстанції, володіння квартирою добросовісним не може бути визнано, оскільки позивач вселився в спірну квартиру з дозволу ОСОБА_4, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за її життя. Спірне майно постійно перебувало у володінні ОСОБА_4, ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 користувалися цим майном з її дозволу, про що позичу було відомо. Наявність реєстрації в квартирі не дає автоматичного права володіння квартирою після смерті її власника.

Тому довід апеляційної скарги щодо приватизації спірної квартири за довіреністю померлої ОСОБА_4 та не зазначення судом нового законного власника квартири є безпідставним.

Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо неповноти з'ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, апеляційний суд приходить до наступного.

Виходячи із засад диспозитивності розгляду справи та змагальності сторін, відповідно до яких на підставі ч. 3, 4 ст. 10, ст. 60 ЦПК України про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а суд не може за власної ініціативи збирати докази, а також того, що справа в суді першої інстанції розглядалася певний час і сторонам неодноразово надавалась можливість надання доказів, з урахуванням встановлених обставин справи, вимог закону та наданих сторонами доказів, колегія суддів вважає наведені вище доводи апеляційної скарги безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги апеляційний суд відхиляє, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 2 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Судді: