Справа № 137/421/17 Провадження № 22-ц/772/1948/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О.Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Медяного В.М.,

за участі секретаря Ліннік Я.С.,

позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника заявника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4, про визнання права власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 08 червня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4, про визнання права власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 14.02.2016 року помер його батько ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина.

До складу спадкового майна увійшла земельна ділянка, що належала померлому на підставі розпорядження Літинської РДА від 23 вересня 2004 року № 306 розміром 2,4839 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У визначений законом строк позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак він не може нотаріально оформити спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а саме оригінал державного акту на земельну ділянку.

Відповідно, відсутність правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцю, позбавило позивача права належним чином одержати свідоцтво про право на спадщину, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 08 червня 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 2,4839 га кадастровий номер 020000336 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Соснівської сільської ради в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 який помер 14.02.2016 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є сином покійного ОСОБА_2, який помер 14.02.2016 року і відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги, при цьому у позивача відсутній оригінал державного акту на земельну ділянку, в звязку з чим нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Проте, погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_6 помер 14.02.2016 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-AM № 344423 від 29.02.2016 року (а.с. 5).

Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 2,4839 га кадастровий номер 020000336 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області, право власності, на яку посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН № 051602 від 26 жовтня 2004 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 7).

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 являється його син - позивач ОСОБА_2.

Позивач вказує, що державний акт на право приватної власності на землю був втрачений, в звязку з чим нотаріус відмовив йому у оформленні спадщини в нотаріальній конторі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку спадкування, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

З урахуванням наведених положень закону, право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, тобто винесення нотаріусом у встановленому Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595 та затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № N 296/5 належного документу.

Так, відповідно до п. 3 глави 13 вказаного Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідь Літинської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Вінницькій області на звернення ОСОБА_2 щодо оформлення спадщини від 03 грудня 2016 року №2315/02-14 (а.с. 9) містить в собі інформацію розяснювального характеру з приводу оформлення спадщини. Вмотивована відмова нотаріуса в оформленні права на спадщину в матеріалах справи відсутня, а тому звернення позивача до суду з вказаним позовом є передчасним.

Разом з тим, доводи позивача про те, що оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що є спадковим майном, були втрачені, не підтверджені належними та допустимими доказами у справі (ст. ст. 57, 60, 212 ЦПК України).

Вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення. Судом не враховано, що вирішення питання про визнання права власності може бути предметом вирішення лише після звернення до належних органів та отримання відповідної їх відмови у проведенні певних дій.

Відповідно до ч. 1 п. 1,2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Літинського районного суду Вінницької області від 08 червня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 08 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4, про визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: