06 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зеленоярське» про визнання договору оренди землі недійсним,
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зеленоярське» до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору оренди землі,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09 грудня
2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зеленоярське» (далі - ТОВ «Зеленоярське») про визнання договору оренди землі недійсним.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що він отримав копію договору оренди землі від 20 квітня 2007 року на підставі заяви. Таким чином він дізнався, що 20 квітня 2007 року у простій письмовій формі було нібито складено договір оренди землі між ним та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Зеленоярське» (далі - СГВК «Зеленоярське»), правонаступником якого є ТОВ «Зеленоярське».
В договорі зазначається, що між СГВК «Зеленоярське» та
ОСОБА_5 було досягнуто згоди щодо передачі в строкове, платне користування земельну ділянку площею 8,62 га сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Кривобалківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.
ОСОБА_5 вказував, що він не підписував договір оренди землі від 20 квітня 2007 року та не висловлював такого бажання, підписано договір було невідомою йому особою.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_5 на підставі положень ст. ст. 203, 215 ЦК України просив визнати недійсним договір оренди землі від 20 квітня 2007 року та акт приймання-передачі земельної ділянки.
У листопаді 2015 року ТОВ «Зеленоярське» звернулося до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору оренди землі.
На обґрунтування зустрічних позовних вимог ТОВ «Зеленоярське» зазначало, що ОСОБА_4 кожного року отримував грошові кошти, як орендну плату за користування його земельною ділянкою, що свідчить про вчинення дій спрямованих на схвалення та виконання ним умов спірного договору оренди землі.
А тому на підставі положень ч. 2 ст. 218 ЦК України ТОВ «Зеленоярське» просило визнати дійсним договір оренди землі від 20 квітня 2007 року.
Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ТОВ «Зеленоярське» задоволено. Визнано договір оренди землі від 20 квітня 2007 року дійсним. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня

2017 року рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09 грудня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09 грудня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити, в задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Зеленоярське» відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 згідно державного акта на право приватної власності на землю від 15 листопада 2002 року належить земельна ділянка площею 8,62 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кривобалківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

20 квітня 2007 року між ОСОБА_4 та СГВК «Зеленоярське» укладено договір вказаної земельної ділянки на 5 років, яку за актом приймання-передачі було передано в користування останньому.

Даний договір було зареєстровано 30 травня 2007 року уповноваженим державним реєстраційним органом.

05 жовтня 2011 року між ОСОБА_4 та СГВК «Зеленоярське» укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від

20 квітня 2007 року, за умовами якої внесено зміни щодо об'єкта оренди, а саме кадастрового номера і місця її розташування, збільшено строк оренди до закінчення збирання врожаю 2022 року та визначено розмір орендної плати в сумі 2 500 грн, що складає не менше 3 % від грошової оцінки землі.

Цю додаткову угоду було зареєстровано 05 жовтня 2011 року уповноваженим державним реєстраційним органом.

Факт підписання додаткової угоди від 05 жовтня 2011 року, а також отримання орендної плати ОСОБА_4 визнано в судовому засіданні.

Під час судового розгляду цивільної справи, судом першої інстанції проведено почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку експерта № 293 від 05 жовтня 2016 року підпис від імені ОСОБА_4 у розділі «Підписи сторін» в графі «орендодавець» договору оренди землі від 20 квітня 2007 року, укладеному між

ОСОБА_4 та СГВК «Зеленоярське» виконанний не ОСОБА_4, а іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

За таких обставин, а саме користування відповідачем земельною ділянкою ОСОБА_4 з 2007 року, підтвердження позивачем правомірності користування нею шляхом укладення 05 жовтня 2011 року додаткової угоди до договору оренди, прийняття орендної плати протягом тривалого строку, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та задоволення зустрічних позовних вимог ТОВ «Зеленоярське» на підставі положень ч. 2 ст. 218 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09 грудня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від

09 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зеленоярське» про визнання договору оренди землі недійсним залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова Г.І. Мостова