Справа № 128/1759/17
УХВАЛА

Іменем України

12 вересня 2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

В складі судді Ганкіної І.А.

при секретарі Жигаровій Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця скаргу ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи Заступника начальника Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 на дії державного виконавця по цивільній справі Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 (після зміни прізвища ОСОБА_1) ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

04.07.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області зі скаргою, яку мотивують тим, що постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Вінницького РУЮ від 03.03.2016 р. відкрито виконавче провадження ВП № 50416349 за виконавчим листом № 751/12283/14, виданим Новозаводським районним судом м. Чернігова 12.01.2015 р. яким стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість в розмірі 30 072,01 грн.22.05.2017 року ОСОБА_1 зателефонував державний виконавець Вінницького районного управління юстиції і повідомив, що відносно неї існує виконавче провадження щодо стягнення вказаної суми боргу. Про таке виконавче провадження їй раніше не було відомо, копія постанови, в порушення ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», не надсилалась та не доводилась.Ознайомившись з матеріалами провадження скаржниця отримала копії постанови та виконавчого листа. 06.06.2017 року скаржниця звернулась до начальника Вінницького районного ДВС із заявою в якій просила провести перевірку та закінчити виконавче провадження ВП №50416349 за виконавчим листом №751/12283/14, виданим Новозаводським районним судом м. Чернігова 12.01.2015 р. із застосуванням ст. 50 Закону. 24.06.2017 року скаржницею було отримано відповідь, з якої слідує, що виконавче провадження не повинно бути завершене в 6-й місячний строк, тому вимоги, викладені в заяві, задоволенню не підлягають.Вважає, що державний виконавець незаконно виніс постанову від 08.08.2016 року.

Скаржник ОСОБА_1 до судового засідання не зявилася, про дату, місце та час слухання скарги була повідомлена належним чином, про о свідчать матеріали справи.

Заінтересована особа в особі заступника начальника Вінницького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про слухання скарги у їх відсутність, в задоволені скарги просять відмовити, надали заперечення.

Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши думку та позицію учасників скарги, викладену у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Вінницького РУЮ від 03.03.2016 р. відкрито виконавче провадження ВП № 50416349 за виконавчим листом № 751/12283/14, виданим Новозаводським районним судом м. Чернігова 12.01.2015 р. яким стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість в розмірі 30 072,01 грн.

До Вінницького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області на виконання з Центрального відділу ДВС міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області надійшоввиконавчий лист по справі №751/12283/14, виданий 12.01.2015 Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_3 (після зміни прізвища ОСОБА_1) ОСОБА_4 на користь ПАТ "Альфа-Банк" 29428,41 грн. заборгованості за кредитним договором №500919933, 400 грн. витрат по сплаті третейського збору. Стягнення з ОСОБА_3 (після зміни прізвища ОСОБА_1) ОСОБА_4 на користь ПАТ "Альфа-Банк" 243,60 грн. по сплаті судового збору.

09.03.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії постанов направлено сторонам. Боржнику направлено копію постанови рекомендованим листом з повідомленням. Рекомендоване повідомлення вручено ОСОБА_3 особисто 24.03.2016 року.

В матеріалах виконавчого провадження та скарги міститься також пояснення боржника від 06.03.2017 року з приводу виконання даного рішення. Скаржником зазначалось про те що вона може сплачувати борг згідно рішення суду до 2000 грн. в місяць. Але станом на 12.09.2017 року рішення боржником не виконано.

В поданій скарзі зазначається, що боржник дізнався про виконавче провадження лише 22.05.2017 року та копії постанов не отримав. З огляду на вищевказане, дане твердження не відповідає дійсності та являється завідомо неправдивим.

ОСОБА_5 України «Про виконавче провадження» прийнятий 02.06.2016 та набрав чинності 05.10.2016. Відповідно до п.6 розділу 13 прикінцевих та перехідних положень Закону, рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Такі підстави які зазначені представником скаржника, як закінчення шести місячного терміну для завершення виконавчого провадження відсутні, оскільки відповідно до п.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобовязані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем.

Станом на 12.09.2017 року боржником рішення не виконується, кошти не сплачуються згідно рішення суду, будь яких дій спрямованих на виконання боржником також не здійснюється. Хоча згідно ст.124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Також, згідно частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій України» судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Оскарження дій державного виконавця та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження може призвести в подальшому до ухилення від виконання виконавчого листа по справі №751/12283/14, виданого 12.01.2015 Новозаводським районним судом м. Чернігова.

З наведеного вбачається, що скаржник не довів порушення свого права, яке підлягає судовому захисту, оскільки скаржник не скористався наданими Закону України «Про виконавче провадження» йому правами, а державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження діяв у межах своїх повноважень та у спосіб передбачений Законом України "Про виконавче провадження", не порушивши строки предявлення рішення суду до виконання.

Відповідно до частини п'ятої статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання.

У відповідності до пункту 1 статті 14 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

У відповідності до пункту 2 вищезазначеного Кодексу невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої Законом.

Враховуючи позицію Європейського суду з прав людини, згідно якої право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (справа ОСОБА_6 проти України). Орган виконавчої служби зобов'язаний вжити усіх заходів до виконання виконавчих документів, оскільки протилежний підхід взагалі знівелював би суть виконавчих документів, так як достатньо було б не виконати протягом шести місяців виконавчий документ і стягувач за таким виконавчим документом був би звільнений від майнових зобов'язань. Такий підхід взагалі унеможливив би стягувачу за виконавчим документом стягнути кошти, які боржник по виконавчим документам зобов'язаний сплатити, що є неприпустимим у правовій державі.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до частини 1 ст. 6 статті Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до Закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Відповідно до статті 383 ЦПК України, право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Відповідно до статті 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦК України, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невідємною частиною «права на суд» закріпленому у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а отже передбачає зобовязання виконувати рішення суду (наприклад, п.41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997р., п.21 рішення у справі «Кутій проти Хорватії», рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» п.36-40 від 09.12.2010р.).

Таким чином, важливою частиною доступу до правосуддя є не лише право звернення до судової інстанції, а і виконання рішення суду. Таке завершення реалізації права на вирішення спору за судовим рішенням є стадія виконання рішення суду, оскільки саме виконавче провадження є у відповідності до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» завершальною стадією судового провадження.

Враховуючи те, що для даного виду стягнення 6-ти місячний строк виконання не передбачено, а також підстави визначені Законом для завершення виконавчого провадження на сьогоднішній день відсутні, тому дії заступника начальника Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 при примусовому виконання викового провадження ЄДРВП №50416349 є правомірними та відповідають чинному законодавству, тому в задоволені скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 72, 73, 383, 385-387 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволені скарги ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи Заступника начальника Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 на дії державного виконавця по цивільній справі Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 (після зміни прізвища ОСОБА_1) ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя І.А. Ганкіна