Справа № 477/1494/17
Провадження № 2/477/883/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В.,

із секретарями судового засідання - Бітюковою С.В,

за участю: позивача - ОСОБА_1 (не з'явилась), її представника - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3 (не з'явився),

представника служби у справах дітей - Зелинської Р.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

в с т а н о в и в :

1 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, та оформлення для цієї мети документів.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що у період з 22 вересня 2005 року по 23 березня 2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3.

Під час цього шлюбу в них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вони припинили спільне проживання та фактичні сімейні відносини. Дитина залишилась проживати з нею. Відповідач є інвалідом другої групи, непрацездатним, будь якої соціальної допомоги на утримання сина він не надає, у вихованні участі не приймає.

Посилаючись на те, що дозвіл батька сина на виїзд дитини за межі України отримати неможливо, оскільки відповідач добровільно його не надає, просила про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України за кордон до Турецької Республіки дитини разом з нею на період з 1 серпня по 31 жовтня 2017 року. А також просила надати дозвіл на оформлення документів для цієї мети без дозволу батька дитини.

В судове засідання відповідач на розгляд справи не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином. Позивачкою раніше була подана заява з проханням розглянути справу без її участі, а позов - задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник служби у справах дітей в судовому засіданні також не заперечувала проти задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Сторони з 22 вересня 2005 року по 23 березня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу в них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_1, діючи в інтересах неповнолітнього сина, посилалась на те, що виїзд дитини за межі України носить тимчасовий та короткостроковий характер, не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцією, а має на меті провести дитині курс оздоровлення та лікування.

Жодних обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітнього ОСОБА_5 за межі України для тимчасового перебування в Турецькій Республіки не встановлено.

Однак отримати від батька нотаріально посвідчену згоду на виїзд сина за кордон разом з матір`ю неможливо, оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється це робити.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно вимог ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

За загальними правилами, встановленими ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України громадян України" від 21 січня 1994 року та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністру України від 27 січня 1995 року № 57, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон, а виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі, або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріальною згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Законодавство України передбачає також можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей за межі України без дозволу того з батьків, який безпідставно не надає згоду на виїзд дитини - п.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" та п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Отже, законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового).

Разом з тим, з позову вбачається, що у матері неповнолітнього ОСОБА_5 є можливість для організації відпочинку та оздоровлення дитини за кордоном.

Однак відсутність згоди батька для цього необґрунтовано обмежує її права на виховання дитини та обмежує її можливість як матері надати дитині достойні умови життя та розвитку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що надання ОСОБА_1 дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_5 за кордон України без згоди батька та в його супроводі, відповідатиме інтересам дитини та сприятиме зміцненню його здоров'я та розвитку.

Такий виїзд дитини носить тимчасовий характер, має на меті відпочинок та оздоровлення, і не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцію.

Однак через припинення відносин з відповідачем позивачка не може домовитися з ним про порядок виїзду сина за межі України і отримати нотаріально посвідчену згоду на такий виїзд.

Це суперечить інтересам дитини, яка позбавляється вказаних можливостей.

За такого, дослідивши докази у справі, суд виходить з наявності підстав, передбачених ст. 313 ЦК України, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", для надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька.

В той же час, оскільки розгляд справи завершено 5 вересня 2017 року, а рішення суду для можливості його використання набере законної сили через десять днів, тому суд вважає можливим надати дозвіл на виїзд дитини з 16 вересня 2017 року, в зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

За такого, керуючись ст.ст. 10, 11, 130, 209, 212-215 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України до Турецької Республіки з метою відпочинку у період з 16 вересня 2017 року по 31 жовтня 2017 року дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження, серія НОМЕР_1, видане 1 лютого 2006 року Зеленогайською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області), у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, або іншої особи, уповноваженої ОСОБА_1, без згоди і супроводу батька - ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення.

Суддя Козаченко Р.В.