У х в а л а

31 серпня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2017 року у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року Національна академія внутрішніх справ звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_2 з

01 вересня 2009 року був зарахований курсантом денної форми навчання до НаціональноїАкадемії внутрішніх справ. ОСОБА_2 перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.

Зазначила, що з 29 вересня 2009 року між сторонами укладено договір

№ 09-107 про підготовку фахівця, за умовами якого ОСОБА_2 навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі з 01 вересня 2009 року по 14 червня

2013 року.

Умови договору навчальним закладом виконано повністю.

Після здобуття вищої освіти ОСОБА_2 направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в Київській області, але 05 грудня 2014 року наказом ГУМВС України у Київській області відповідача звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням, що є порушенням відповідачем умов укладеного між сторонами договору.

Посилаючись на вказані обставини Національна академія внутрішніх справ просила стягнути з відповідача витрати на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, речове забезпечення, на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв, розмір яких згідно розрахунку витрат становить

29 019 грн 85 коп.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від

30 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2017 року, позов задоволено.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі у сумі

29 019 грн 85 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач звільнився 05 грудня 2014 року з ОВС ГУМВС України у Київській області за власним бажанням, чим порушив приписи ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України та умови укладеного

29 вересня 2009 року між сторонами договору № 09-107 про підготовку фахівця, тому зобов'язаний відшкодувати вартість витрат на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, речове забезпечення, на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв на загальну суму 29019 грн 85 коп.

З висновками суддів попередніх інстанцій не можна не погодитися.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 з 01 вересня 2009 року було зараховано курсантом денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ, який розпорядженням КМУ від 27 серпня

2010 року № 1709-р реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ.

29 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір

№ 09-107 про підготовку фахівця, згідно якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі.

З 01 вересня 2009 року по 14 червня 2013 року відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг, розмір яких згідно розрахунку витрат становить 29 019 грн 85 коп.

Після здобуття вищої освіти відповідача направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в Київській області, умови договору навчальним закладом виконано повністю, але 05 грудня 2014року наказом ГУМВС України у Київській області відповідача звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням, що є порушенням умов укладеного між сторонами договору.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦКУ України разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 6 ст. 18 Закону України «Про міліцію» (втратив чинність з 07 листопада 2015 року) курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Враховуючи наведене, суди вірно визначились з характером правовідносин, які виникли між сторонами, надали належну правову оцінку всім обставинам та доказам по справі, законно та обґрунтовано дійшли висновку про задоволення позовних вимог.

Укладаючи договір ОСОБА_2 повинен був поставити до відома батьків, але цей факт він приховав.

Крім того, і звільнився з ОВСГУМВС України у Київській області без поважної причини, як встановлено в ухвалі він лише мав намір виїхати за кордон.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів.

Судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2017 року у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович