Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 426/6877/15-ц
Провадження № 22ц/782/349/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Лозко Ю.П.,

суддів: Авалян Н.М., Назарової М.В.

за участю секретаря Єгорової О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 19 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, стягнення компенсації та вселення,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, який в подальшому уточнила, та просила суд визнати житловий будинок №24, що розташований по вул. Бабушкіна у м. Сватове Луганської області спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2, визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку №24 по вул. Бабушкіна у м. Сватове Луганської області, стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості рухомого спірного майна в розмірі 29825,16 грн., вселити її у спірне домоволодіння, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 11.02.1977 року по 09.07.2015 року перебувала з відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі. Після реєстрації шлюбу сторони проживали в спірному будинку який належав дідусеві та бабусі відповідача, розташованому за адресою: м. Сватове, вул. Бабушкіна, 24 і після їх смерті відповідач прийняв у спадок за заповітом спірне домоволодіння. В період шлюбу, спільною працею сторін та за спільні грошові кошти спірний будинок був перебудований на новий, в результаті чого, позивач вважає істотно збільшилась його вартість. Крім того, під час шлюбу сторонами було придбано інше майно, а саме автомобіль ВАЗ 2106, д.н. з 289-82 АХ 24774 грн., мопед DELTA EX50QT-B 3700 грн., причіп ПГА 1 7965,33 грн., мотоблок «Нива» - 8400 грн., газова піч 1608 грн., кухня 1370 грн., пральна машина 2433 грн., меблі для кухні 2520 грн., набір «Орфей» - 4580 грн., мотокоса 1200 грн., бензопила «Дружба» - 1100 грн., загальною вартістю 59650,33 грн., яке залишилось в користуванні відповідача.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 19 квітня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, стягнення компенсації та вселення задоволено.

Визнано житловий будинок №24, що розташований по вул. Бабушкіна у м. Сватове Луганської області спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинок №24, розташованого по вул. Бабушкіна у м. Сватове Луганської області.

Вселено ОСОБА_3 в будинок, який знаходиться за адресою: вул. Бабушкіна, буд. 24, м. Сватове Луганської області.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію в розмірі 29825 грн. 16 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на сплату судового збору у розмірі 1140 грн. 34 копійки.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Сватівського районного суду Луганської області від 19 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення та доводи осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;6) як розподілити між сторонами судові витрати;7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ч.3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що під час шлюбу сторін спірний житловий будинок №24, розташований по вул. Бабушкіна у м. Сватове, який належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.04.2009 р. істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя, тому є підстави для визнання цього майна обєктом права спільної сумісної власності сторін, яке підлягає поділу між ними як колишнім подружжям по ? частині кожному. Спірне рухоме майно придбане сторонами в період їхнього шлюбу, що залишилося у користуванні відповідача, вартість якого останнім не заперечувалась суд вважав за необхідне провести поділ цього майна шляхом стягнення з відповідача на користь позивача компенсації в розмірі вартості ? частини спірного рухомого майна, а саме 29825,16 грн. Стосовно вимог позивача про вселення у спірний будинок, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вимоги про визнання за позивачем права власності на ? частину спірного житлового будинку є обґрунтованими, тому ці вимоги підлягають задоволенню, що є захистом прав особи на житло.

Такі висновки суду не відповідають вимогам закону та встановленим у справі обставинам з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 11 лютого 1977 року по 09 липня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. З часу реєстрації шлюбу проживали у спірному домоволодінні №24 розташованого по вул. Бабушкіна у м. Сватове Луганської області, яке належало дідусеві та бабусі відповідача, а після їх смерті відповідач згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.04.2009 року успадкував житловий будинок №24 з надвірними будівлями, розташований по вказаній вище адресі загальною площею 97,5 кв. м., житловою площею 72,4 кв. м., та надвірні будівлі: літня кухня шлакоблок Б-2, сарай деревяні В-3, сарай шлакоблок Г-4, сарай шлакоблок Ж-5,літній душ шлакоблок Л-6, вбиральня шлакоблок К-7, баня цегляні Е-8, погріб шлакобетон Пг-9, огорожа деревяна.

Оцінка спадкового майна складає 70976 грн.

ОСОБА_3, обґрунтовуючи заявлені вимоги про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку вказала, що у період шлюбу з відповідачем вона більше 38 років проживала у спірному будинку вартість якого, за рахунок спільних коштів та праці сторін істотно збільшилася, отже є обєктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу на підставі ст. 70 СК України.

Згідно висновку експерта, за результатами проведення судової будівельно технічної експертизи №1984 від 14.11.2016 року, ринкова вартість спірного житлового будинку, господарських будівель та споруд станом на вересень 2014 року, становить 266468 грн. , станом на жовтень 2007 року, становить 70976 грн. Вартість будівельно ремонтних робіт з реконструкції будинку ( з врахуванням надвірних будівель і споруд та внутрішнього облаштування), станом на вересень 2014 року, становить 122714 грн.

Істотне збільшення вартості спірного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, у порівнянні з його вартістю станом на жовтень 2007 року за рахунок проведення в ньому ремонтно будівельних робіт, реконструкції, газопостачання, внутрішнього облаштування мало місце.

Відповідно до ч.1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених зазначеною статтею правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як обєкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає зясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості обєкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них не є тим фактором, який є єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як обєкта.

Отже, необхідною умовою визнання судом права спільної сумісної власності на дане спірне нерухоме майно є наявність "істотного збільшення його у вартості". Оскільки поняття "істотне збільшення у вартості" є оціночним, конкретне рішення щодо задоволення або відхилення позову приймається судом з урахуванням усіх обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами в період шлюбу і проживання у спірному будинку, як при житті дідуся ОСОБА_4 і бабусі відповідача - спадкодавця ОСОБА_5 так і після їх смерті, спільно здійснювалися поліпшення цього будинку, яке на час звернення позивача з даним позовом в силу ст. 57 СК України є особистою приватною власністю відповідача. Зокрема: замінено крівлю будинку, вікон, проведено штукатурення і поклеєні шпалери, проведено внутрішнє облаштування кімнат та інші ремонтні роботи повязані з поліпшенням житлово - побутових умов спірного домоволодіння, на підтвердження чого позивачем надано суду копії накладних по придбанню гидроджеку від 2012 року, газового котлу, лінолеуму, цементу, станції ПКМ7, плити та шиферу, які прийняті судом як належні докази в обґрунтування вимог позивача.

Відповідачем під час перегляду оскаржуваного рішення суду надано фотознімки спірного будинку датовані 17.08 та 26.08.2017 р. на яких зафіксовано стан спірного домоволодіння і обсяг проведених сторонами ремонтних робіт під час перебування у шлюбі, відповідність яких позивачем не заперечувалась.

Загальна площа спірного будинку з надвірними будівлями з часу набуття відповідачем права власності на нього і по час виникнення спору між сторонами не змінювалася, що підтверджуються матеріалами справи і сторонами не заперечується.

Разом з цим, судом першої інстанції фактично не перевірено чи відбулось істотне збільшення вартості будинку внаслідок спільних трудових, грошових затрат сторін, адже проведення ремонту спірного будинку не можуть бути підставою для визначення факту істотного збільшення його вартості, оскільки ці ремонтні роботи були лише поточними і проведення їх було одним із обовязків позивача (ч.4ст.55 СК України). Крім того, позивачем зазначалося, що поліпшення спірного будинку проведено за спільні кошти сторін.

Таким чином, колегія суддів приходить висновку, що позивачем не доведено факту істотного збільшення вартості спірного будинку, тому підстави для застосування вимог ст. 62 СК України відсутні.

При цьому колегія суддів зауважує, що позивач не позбавлена права у загальному порядку звернутися до суду з вимогами про грошову компенсацію, відшкодування вартості витрат на будівельні матеріали та проведених ремонтних робіт спірного будинку.

На вказані обставини та норми, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами суд першої інстанції уваги не звернув і помилково дійшов висновку про обґрунтованість вказаних заявлених вимог.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості спірного рухомого майна в розмірі 29825,16 грн., які суд визнав також обґрунтованими, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір в цій частині суд першої інстанції не врахував наступного.

Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Разом з цим, згідно ст. 70 СК, ч. 1, ч. 2 статті 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором . Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно з розясненнями, що містяться в п. п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на і»мя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Головним значенням поділу майна, що є у спільній сумісній власності, є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (ч.3 ст. 372 ЦК України). При поділі кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна. Яка відповідає його частці у спільному майні.

Якщо майно не може бути поділено між співвласниками у натурі пропорційно до розмірів їхніх часток, особа, яка отримала майно, вартість якого є меншою, ніж вартість частки у спільному майні, має право на компенсацію недоодержаного.

Отже, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК та ст.372 ЦК України.

Стягуючи з відповідача на користь позивача компенсацію вартості спірного рухомого майна в розмірі 29825,16 грн., судом першої інстанції вказані норми не взято до уваги.

Такий спосіб як стягнення з одного із подружжя, а в даному випадку з відповідача на користь позивача грошових коштів, в якості грошової компенсації вартості ? частини спірного рухомого майна, як спосіб поділу майна подружжя не передбачено діючим законодавством.

Крім того, наявність спірного рухомого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства не доведено позивачем.

Отже, висновок суду про наявність законних підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача компенсації вартості спірного рухомого майна є помилковим.

Задовольняючи позовні вимоги в частині вселення позивача у спірне домоволодіння, суд вважав такий спосіб відповідає захисту прав як власника житла так і наймача житла.

Колегія суддів вважає, що ці висновки є також помилковими оскільки, позивачем не доведено суду наявність підстав для застосування в даному випадку вимог ст. 62 СК України. Крім того, під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Сватівського районного суду Луганської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, і провадження по цій справі зупинено ухвалою суду від 01.02.2016 року, до розгляду даної справи.

З урахування вище наведеного, колегія суддів у відповідності до ст. 309 ЦПК України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, стягнення компенсації та вселення.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3073,33 гривень.

Керуючись ст. ст. 309, 313-314 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 19 квітня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, стягнення компенсації та вселення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 3073,33 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак його може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: