УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2016 року, рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідачів на його користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 288832,28 грн.

Позов мотивовано тим, що 28 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 45 000 грн, з кінцевим строком його повернення до 28 лютого 2018 року та зі сплатою відсотків у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки.

Посилаючись на те, що станом на 10 вересня 2015 року заборгованість за кредитним договором становила 288 832,28 грн, з яких заборгованість за кредитом - 41 051,34 грн, заборгованість по процентам - 67 874,08 грн, заборгованість по комісії - 1 090,77 грн, пеня - 164 824,08 грн, штраф (фіксована складова) - 250,00 грн, штраф (процентна складова) - 13 742,01 грн, а в добровільному порядку відповідачі відмовляються погасити заборгованість, банк просив позов задовольнити.

Рішенням Косівського районного суду від 18 травня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 28 лютого 2008 року в загальному розмірі 126 008,20 грн, яка складається з: 41 051,34 грн - заборгованість за кредитом, 67 874,08 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 090,77 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 2 000 грн - заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов'язання, а також 250 грн штрафу (фіксована частина) та 13 742,01 грн штрафу (процентна складова), а також 4 332,46 грн сплаченого судового збору.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково. Рішення місцевого суду змінено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 112 016,19 грн, яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 41 051,34 грн, заборгованості по відсотках в розмірі 67 874,08 грн, заборгованості по комісії в розмірі 1 090,77 грн та пені у розмірі 2 000 грн. У задоволенні іншої частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач ОСОБА_7, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позову подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з ухваленням нового рішення, яким зменшити суму заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом до суми, яка була нарахована банком станом на 17 листопада 2008 року. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову сторонами не оскаржуються, тому не переглядаються у цій частині колегією суддів у касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Вирішуючи даний спір та встановивши, що позичальник не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася кредитна заборгованість, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що заборгованість за тілом кредиту, відсотками та комісії підлягає стягненню в солідарному порядку з боржника та поручителя на користь банку. Згідно наданого банком розрахунку, позивачем нараховано пені за період з 2 червня 2008 року по 10 вересня 2015 року в розмірі 164 824,08 грн.

Ухвалюючи рішення у справі та зменшуючи розмір пені, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість застосування до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з огляду на ті обставини, що розмір неустойки за кредитним договором значно більший від розміру боргового зобов'язання: заборгованість за тілом кредиту становить 41 051,34 грн, процентами - 67 874,08 грн., а пеня складає 164 824,08 грн.

Визначаючи розмір пені, суд першої інстанції з урахуванням майнового стану відповідачів та відсутності доказів негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, дійшов висновку про її зменшення з 164 824,08 грн до 2 000 грн.

Вказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кошти у розмірі 45 000 грн на наступні цілі: 40 000 грн на споживчі цілі, а також 5 000 грн на сплату страхових платежів, зі сплатою 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів та кінцевим терміном повернення до 28 лютого 2018 року.

Відповідно до п. 8.1 кредитного договору періодом сплати вважається період з «20» по «25» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 689,88 грн. згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Відповідно до п 8.1.2 у разі порушення термінів оплати, передбачених п. 8.1.1 (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), - в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Згідно п. 5.5 укладеного кредитного договору, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 лютого 2008 року, між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

18 вересня 2015 року банк направив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повідомлення про наявність заборгованості та її сплати протягом 5 календарних днів з дати одержання вимоги, проте, відповідачі прострочену заборгованість за кредитним договором не сплатили.

У зв'язку з простроченням зобов'язання за вказаним кредитним договором, станом на 10 вересня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 288 832,28 грн, яка, за розрахунками банку, складається з: заборгованості за кредитом - 41 051,34 грн, заборгованості по процентам - 67 874,08 грн, заборгованості по комісії - 1 090,77 грн, пені - 164 824,08 грн, штрафу (фіксована складова) - 250 грн, штрафу (процентна складова) - 13 742,01 грн.

Рішенням Косівського районного суду від 19 березня 2009 року частково задоволено позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 41 198,39 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок по АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.

Дане рішення не виконано і заборгованість не погашена.

Встановивши, що позичальник не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася кредитна заборгованість, суд першої інстанції, з висновком якого обґрунтовано погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що заборгованість за тілом кредиту, відсотками та комісії підлягає стягненню в солідарному порядку з боржника та поручителя на користь банку.

Згідно наданого банком розрахунку, позивачем нарахована пеня за період з 2 червня 2008 року по 10 вересня 2015 року у розмірі 164 824,08 грн.

Ухвалюючи рішення у справі та зменшуючи розмір пені, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість застосування положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з огляду на ті обставини, що розмір неустойки за кредитним договором значно більший від розміру боргового зобов'язання: заборгованість за тілом кредиту становить 41 051,34 грн, за процентами - 67 874,08 грн, а пеня складає 164 824,08 грн.

Визначаючи розмір пені, суд першої інстанції, з врахуванням майнового стану відповідачів та відсутності доказів негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, дійшов правильного висновку про її зменшення з 164 824,08 грн до 2 000 грн.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що судом не було застосовано позовну давність незалежно від наявності клопотання зі сторони відповідачів, апеляційний суд правильно виходив з їх безпідставності, оскільки при вирішенні спору в судовому порядку позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В даному випадку, в матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування позовної давності, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15 та від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1844цс15, які, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватись судами при застосуванні аналогічних норм.

При вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції та місцевим судом у незміненій частині правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції у незміненій частині відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2016 року у незміненій апеляційним судом частині, рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді: В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська