Провадження № 2/127/4032/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина С.В.,

за участю секретаря судового засідання Тонкопій Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 08.06.2017 року звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, в якому просила змінити (збільшити) розмір стягуваних з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі з 650 гривень до 1 000 гривень, які стягувати на її користь на утримання дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивувала, тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.12.2016 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,в твердій грошовій сумі в розмірі 650 гривень до досягнення дитиною повноліття. Відповідач працює не офіційно, його дохід носить мінливий нерегулярний характер. Аліментів в тому розмірі, який сплачує відповідач, не достатньо для утримання дитини. Позивач посилається на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення захисту права дитини на належне утримання» від 17.05.2017 року №4928, яким внесено зміни до ч.3 ст. 184 СК України в частини збільшення мінімального розміру аліментів на утримання дитини, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, надіслала на адресу суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просила позов задовольнити, а справу розглянути у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, Конвенції про права дитини, що набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, статей 5, 154, 257 СК України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість.

Частиною 1 ст. 9 Конституції України установлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У ст. 6 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей закріплено обовязок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення прав дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості;

У цьому звязку суд зазначає те, що СК України не містить норми, яка б визначала як підставу для збільшення розміру уже призначених рішенням суду аліментів - зміни в сімейному законодавстві.

Разом з тим, враховуючи те, що збільшення розміру матеріального забезпечення (аліментів) поза будь яким розумним сумнівом, буде сприяти якнайвищому інтересу дитини на належний рівень життя, враховуючи визнання відповідачем позову (а як наслідок визнання відповідачем можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі, а ніж встановлено рішенням суду раніше), суд керуючись принципом верховенства права, приходить до висновку, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про зміну розміру аліментів в сторону їх збільшення, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України.

Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов'язку батьків утримувати дитину і його виконання.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.12.2016 року у справі №127/24853/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 650,00 гривень щомісячно, з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 23.11.2016 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6-8).

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 ОСОБА_4 України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Пленум Верховного Суду України у п. 23 Постанови №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз'яснив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно п.15 Постанови Пленуму у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

Згідно п. 17 Постанови вирішуючи питання, щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього і інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідач по справі офіційно не працює, а тому аліменти з нього слід стягувати у твердій грошовій сумі. Вказана обставина не заперечується сторонами по справі, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

08.07.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017 року.

ОСОБА_4 ч.2 ст.182 СК України викладено в новій редакції, згідно якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ОСОБА_4 України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 р. N 1801-VIII визначено прожитковий мінімум на дітей від 6 до 18 років в період з 01.05.2017 року по 30.11.2017 року в розмірі 1 777 гривень, в період з 01.12.2017 року по 31.12.2017 року - в розмірі 1 860 гривень.

На даний час розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_2 в розмірі по 650 грн. на утримання дитини ОСОБА_3 є значно нижчим, ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку на рівні 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому безумовно підлягає збільшенню.

Зважаючи на вказані обставини, а також на розмір заявлених вимог, враховуючи повне визнання відповідачем позовних вимог, виходячи із принципу, взаємного обовязку батьків по утриманню дітей, суд вважає можливим встановити аліменти в твердій грошовій сумі на рівні 1 000 гривень, що буде розумним, справедливим та зваженим, з огляду на встановлені судом обставини справи.

Стосовно вимоги позивача щодо стягнення аліментів у зміненому розмірі з моменту звернення до суду (08.06.2017 року), суд зазначає, що оскільки на момент звернення позивачем до суду з даним позовом з відповідача стягуються аліменти за виконавчим листом №127/24853/16-ц, стягнення за яким може бути припинено після набуття цим рішенням законної сили, то така вимога позивача суперечить закону. Тому, суд не приймає визнання відповідачем позову в частині періоду з 08.06.2017 року до набуття цим рішенням законної сили, оскільки правові підстави для цього відсутні.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та призначення аліментів в розмірі 1 000 гривень з дати набуття цим рішенням законної сили до повноліття дитини.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 180, 181, 182, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст., 174, 208-209 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначених на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.12.2016 року у справі №127/24853/16-ц, з аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 650 гривень, на аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 гривень, які стягувати щомісячно до досягнення дитиною повноліття, розпочавши стягнення з дня вступу рішення в законну силу.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь держави 640 гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення

Суддя: