Провадження 22-ц/790/5012/17 Головуючий 1-ої інстанції - Бондарєва І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів колегії - Кружиліної О.А.. Хорошевського О.М.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Фрунзенського районного суду м Харкова від 25 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та за зустрічним позовом Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України до ОСОБА_3 про визнання наказу незаконним, стягнення заробітної плати, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Національна академія аграрних наук України,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом до Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України (далі - Інститут тваринництва НААНУ), посилаючись на те, що 26 листопада 2012 року його було прийнято на 0,5 посадової одиниці головного наукового співробітника лабораторії штучного осіменіння тварин та біології репродукції тварин в Інститут тваринництва НААНУ. 01 грудня 2012 року його переведено на посаду (1 посадової одиниці) радника при дирекції Інституту тваринництва НААНУ, як за основним місцем роботи, та внесено відповідний запис до трудової книжки, а також прийнято на 0,5 посадової одиниці головного наукового співробітника лабораторії штучного осіменіння тварин та біології репродукції тварин в Інститут тваринництва НААНУ за внутрішнім сумісництвом. 02 січня 2013 року його переведено з 0,5 посадової одиниці головного наукового співробітника лабораторії штучного осіменіння тварин та біології репродукції тварин на 0,5 посадової одиниці головного наукового співробітника лабораторії економіки та організації виробництва продуктів тваринництва в Інституті тваринництва НААНУ за внутрішнім сумісництвом без змін умов оплати праці.

14 листопада 2014 року позивачу стало відомо, що з 15 жовтня 2014 року посада радника при дирекції Інституту виключена з штатного розпису, а позивача переведено з посади радника при дирекції Інституту на 0,5 посади головного наукового співробітника лабораторії економіки та організації виробництва продуктів тваринництва в Інституті тваринництва НААНУ за основним місцем роботи.

Вважав, що вказаним наказом його фактично звільнено з посади радника та залишено за основним місцем роботи на 0,5 посади головного наукового співробітника лабораторії економіки та організації виробництва продуктів тваринництва, та встановлені інші умови праці, ніж ті, на яких він працював раніше.

Ураховуючи наведене, уточнені позовні вимоги, позивач просив визнати незаконним наказ від 15 жовтня 2014 року про його переведення, поновити його на посаді радника при дирекції Інституту тваринництва НААНУ.

Інститут тваринництва НААНУ звернувся до суду із зустрічним позовом, мотивуючи тим, що листом НААНУ від 23 листопада 2012 року директору Інституту надано дозвіл на введення до штатного розпису з 01 грудня 2012 року посади радника при дирекції Інституту та посади головного наукового співробітника. Наказом директора Інституту від 30 листопада 2012 року ОСОБА_3 переведеного на посаду (1 посадової одиниці) радника при дирекції Інституту тваринництва НААНУ з 1 грудня 2012 року.

Зазначав, що ОСОБА_3 незаконно займав посаду радника, оскільки згідно п. 4 Положення про радників у системі НААНУ від 19 вересня 2012 року, радник призначається та звільняється з посади рішенням ПрезидіїАкадемії, у зв'язку з чим вважав, що вказаний наказ є незаконним, таким, що виданий з перевищенням повноважень директора Інституту, встановлених п. 6,5 Статуту Інституту НААНУ, та просить його скасувати.

Також просив стягнути з ОСОБА_3 отриману ним за період з 01 грудня 2012 року по 30 жовтня 2014 року заробітну плату у розмірі 146344 грн. 99 коп.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2015 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні заявленого позову.

Зустрічний позов Інституту тваринництва НААНУ задоволено частково.

Визнано незаконним наказ від 30 листопада 2012 року про переведення ОСОБА_3 з 01 грудня 2012 року на посаду радника при дирекції Інституту тваринництва НААНУ. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним наказу від 30 листопада 2012 року про переведення ОСОБА_3 з 01 грудня 2012 року на посаду радника при дирекції Інституту тваринництва НААНУ скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволені позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року рішення апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Інституту тваринництва НААНУ про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_3 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із незаконного його переведення на посаду радника при дирекції Інституту тваринництва НААНУ.

Проте з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що наказом директора Інституту тваринництва НААНУ від 26 листопада 2012 року ОСОБА_3 прийнято на 0,5 посадової одиниці головного наукового співробітника лабораторії штучного осіменіння тварин та біології репродукції тварин за його згодою з 26 листопада 2012 року.

На підставі наказу директора Інституту тваринництва НААНУ №213/к від 30 листопада 2012 року головного наукового співробітника лабораторії штучного осіменіння та біології репродукції тварин ОСОБА_3 переведено на посаду радника при дирекції за 19 розрядом та встановлено йому посадовий оклад згідно штатного розпису з 01 грудня 2012 року.

Відповідно до наказу директора Інституту тваринництва НААНУ №214/к від 30 листопада 2012 року ОСОБА_3 прийнято на 0,5 посадової одиниці головного наукового співробітника лабораторії штучного осіменіння тварин та біології репродукції тварин за внутрішнім сумісництвом, за його згодою з 01 грудня 2012 року.

Згідно із наказом директора Інституту тваринництва НААНУ від 02 січня 2013 року ОСОБА_3, що працював головним науковим співробітником лабораторії штучного осіменіння тварин та біології репродукції тварин на 0,5 посадовій одиниці за внутрішнім сумісництвом, за його згодою переведено на 0,5 посадової одиниці головного наукового співробітника лабораторії економіки та організації виробництва продуктів тваринництва за внутрішнім сумісництвом, без змін умов оплати праці.

Наказом виконуючого обов'язки директора Інституту тваринництва НААНУ від 15 жовтня 2014 року, ОСОБА_3 переведено з посади радника при дирекції Інституту на 0,5 посади головного наукового співробітника лабораторії економіки та організації виробництва продуктів тваринництва за основним місцем роботи з 15 жовтня 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що розмір посадового окладу та надбавок радника при дирекції Інституту та 0,5 посади головного наукового співробітника відрізняються. Крім того, посадові обов'язки головного наукового співробітника передбачають іншу роботу, а не зміну умов виконання позивачем попередньої.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що його звільнення (переведення) з посади радника відбулось без його згоди на таке переведення, на зміну умов оплати праці, без попередньої згоди профспілкової організації, без попередження за два місця про зміни в організації виробництва та праці, без пропозиції працювати в інших умовах праці.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Аналогічні положення також містяться у ч. 4 ст. 97 КЗпП України та ст. 103 КЗпП України.

01 серпня 2014 року у зв'язку із скороченням видатків загального фонду державного бюджету НААНУ рекомендувала керівникам наукових установ розглянути заходи щодо оптимізації штатної чисельності працівників.

09 жовтня 2014 року на підставі звернення виконуючого обов'язки директора Інституту тваринництва від 7 жовтня 2014 року, Президентом НААНУ затверджено штатний розпис Інституту тваринництва НААНУ, в якому посада радника при дирекції відсутня.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належних доказів повідомлення позивача про відповідні зміни у строки, визначені у ч. 3 ст. 32 КЗпП України не надав. Аналогічним чином відповідачем не надано доказів переведення позивача на іншу роботу зі згоди позивача.

У п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, відповідно до ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором.

Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак і переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва.

Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 33 КЗпП України тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров'я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що тимчасове переведення від постійного відрізняється тим, що воно може проводитись лише при наявності певної виробничої ситуації і на строк, визначений законом. Під виробничою потребою розуміється необхідність виконання невідкладних робіт, яких не можна було передбачити заздалегідь.

Доказів того, що переведення ОСОБА_3 було пов'язано з певною виробничою ситуацією і на строк, встановлений законом, матеріали справи не містять.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції зазначені положення Закону, а також відповідні роз'яснення Пленуму Верховного Суду України не врахував та всупереч вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України не врахував, що ОСОБА_3 переведено на постійну роботу, в оспореному ним наказі, підставою його переведення зазначено виробничу необхідність, а не зміну в організації виробництва і праці на підприємстві.

Враховуючи, що переведення ОСОБА_3 на іншу посаду було проведено відповідачем з порушенням норм трудового законодавства, наказ виконуючого обов'язки директора Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України ОСОБА_5 № 162/к від 15 жовтня 2014 року «Про переведення ОСОБА_3» є незаконним.

Відповідно до вимог ст. 235 КЗПП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За таких обставин районний суд зробив неправильний висновок про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_3

Приймаючи до уваги викладене, оцінив всі обставин справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, судова колегія приходить до висновку про необхідність скасування рішення районного суду в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Інститут тваринництва НААНУ про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ ОСОБА_3 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 319-324, 327 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харків в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України про визнання наказу незаконним, поновлення на роботіскасувати, ухвалити нове.

Визнати незаконним наказ виконуючого обов'язки директора Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України ОСОБА_5 № 162/к від 15 жовтня 2014 року «Про переведення ОСОБА_3»

Поновити ОСОБА_3 на посаді радника при дирекції Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України з 15 жовтня 2014 року.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: