Справа № 184/1134/17
Номер провадження 2/184/411/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2017м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Коваля А.М.,

за участю секретаря судового засідання - Бринзи Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

20.07.2017 року позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду із вищевказаною заявою та просить суд визнати відповідача - ОСОБА_2, таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 93а по вул. Шевченко в м. Покров Дніпропетровської області, посилаючись на наступні обставини.

22.03.2016 року позивач набув у власність житловий будинок № 93а по вул. Шевченко в м. Покров Дніпропетровської області. При підписанні договору дарування відповідач гарантував зняття з реєстраційного обліку вищезазначеного будинку.

В зазначеному будинку відповідач тривалий час не проживає, прибудинковою територією та земельною ділянкою не користується, не сплачує комунальні послуги та не бажає добровільно знятись з реєстрації за вказаною адресою будинку, у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з позовом.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав свої пояснення по суті справи та у наступне судове засідання, призначене об 11 год. 00 хв. 31.08.2017 року не з'явився, про місце та час розгляду був повідомлений належним чином, але через канцелярію суду надав письмову заяву згідно якої просить суд розглянути справу без його участі.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та надав свої пояснення по суті справи та у наступне судове засідання, призначене об 11 год. 00 хв. 31.08.2017 року не з'явився, про місце та час розгляду був повідомлений належним чином, але через канцелярію суду надав письмову заяву згідно якої просить суд розглянути справу без його участі.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що 22.03.2016 року позивач набув у власність житловий будинок № 93а по вул. Шевченко в м. Покров Дніпропетровської області, що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованим в реєстрі за № 520.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 55910966 від 25.03.2016 року відомості про дарування вищевказаного домоволодіння містяться під реєстраційним номером 21 та підтверджують наявність правочину з вказаними у договорі дарування сторонами, відомостями та предметом правочину, згідно яких 8/13 частки домоволодіння № 93а за адресою вул. Шевченко в м. Покров Дніпропетровської області, належить позивачу. Відповідач, згідно вказаного витягу, серед власників не зазначений.

Серед власників 5/13 частки зазначеного домоволодіння, згідно наданого позивачем до суду договору дарування частини житлового будинку № 4845 від 07.10.1999 року, відповідач також не зазначений. Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому (приміщенні) будинку осіб квартального комітету №10 Покровської міської ради Дніпропетровської області № 216 від 25.08.2017 року відповідач зареєстрований за адресою житловий будинок № 93а по вул. Шевченко в м. Покров Дніпропетровської області однак з 01.03.2016 року не проживає за вказаною адресою.

Крім того відповідач у судовому засіданні пояснив, що він зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 але фактично за вказаною адресою не проживає близько двох років. Ніяких речових прав на вказане нерухоме майно він не мав та на даний час не має оскільки зазначений будинок перебував у власності його колишньої дружини. На теперішній час у нього виникли труднощі з добровільним зняттям з реєстрації за вищевказаною адресою будинку оскільки він перебуває на військовому обліку а іншого постійного місця проживання або місця з можливістю реєстрації він не має.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

Факт того, що відповідач зареєстрований в вищезазначеному домоволодінні з дозволу попереднього власника, однак в домоволодінні не проживає, особистих речей не зберігає, за присадибною ділянкою не доглядає та не сплачує комунальні платежі підтверджений довідкою голови десятого квартального комітету № 186 від 20.07.2017 року.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

При вирішенні даного спору суд також зважає на те, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення вказаного Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Згідно ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до переконання, що відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом, в зв'язку з чим, вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 58, 60, 61, 88, 197, 212-215, 226 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 93а по вул. Шевченко в м. Покров Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_4