Справа № 381/1919/17 Головуючий у І інстанції Чернишова Є. Ю.
Провадження № 22-ц/780/4506/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 13.09.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря Дрозд Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Червономотовилівської сільської ради Київської області про усунення перешкод у користуванні власністю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів

УСТАНОВИЛА:

у травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,2500 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка площею 0,1784 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Зазначені земельні ділянки знаходяться по вул. Васильківській, 1 в селі В.Мотовилівка Фастівського району Київської області. Земельна ділянка позивача площею 0,1784 га межує із земельною ділянкою відповідача - ОСОБА_2, котра постійно протягом тривалого часу чинить перешкоди позивачеві в користуванні нею, самовільно господарює на ній, безпідставно претендує на частину земельної ділянки орієнтовною площею 0,02 га.

Позивач вказує, що такі обставини порушують його права як власника, тому просив зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у здійсненні позивачем права користування земельною ділянкою, площею 0,1784 га шляхом заборони доступу та перетинання відповідачем межі земельної ділянки та самовільного господарювання на ній.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0,1784 га, яка знаходиться за адресою: вул. Васильківська, 1, с. В.Мотовилівка, Фастівського району Київської області, шляхом заборони доступу та перетинання межі земельної ділянки та самовільного вчинення будь-яких дій на ній.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування ним обставин, щодо порушення відповідачем права користування земельною ділянкою, зокрема не надано схем закріплення меж земельної ділянки, акту погодження межі із суміжними землекористувачами.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, приходить до висновку про їх задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує наступні питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка вчиняє певні перешкоди у здійсненні позивачем свого права власності та землекористування, чим порушує охоронювані законом права та інтереси останнього.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, оскільки він зроблений за неповного зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 23.11.1999 року, ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Червономотовилівської ради народних депутатів від 8 вересня 1999 року № 6 належить земельна ділянка площею 0,4284 га в с. В. Мотовилівка, вул. Жовтнева 1а, з яких площа 0,2500 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,1784 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до витягів з Державного земельну кадастру про земельну ділянку від 17.08.2016 року земельній ділянці площею 0,1784 га присвоєний кадастровий номер :01:002:0275 (а.с.5-7), а земельній ділянці площею 0,2500 га присвоєний кадастровий номер: :01:002:0276 (а.с. 8-10).

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч. 5 ст. 319 ЦК України, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом, крім іншого, запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням XVIII сесії V скликання Червономотовилівської сільської ради № 4.41 від 24.10.2008 року передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку № 0360 площею 0, 5020 га: 0,25 - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та 0,2520 га для ведення особистого селянського господарства, по вул. Жовтнева,3 у с. Велика Мотовилівка Фастівського району Київської області. Надано дозвіл на розробку технічної документації на виготовлення державного акту. (а.с. 35)

Встановлено також, що зазначена вище земельна ділянка раніше перебувала у користуванні ОСОБА_5 на підставі рішення Червономотовилівської сільради від 23.04.2004 року. (а.с. 55)

З пояснень сторін, наданих в ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції встановлено, що технічна документація на земельну ділянку, передану ОСОБА_4, не розроблена, державний акт не виготовлено, оскільки між суміжними землекористувачами - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а раніше з ОСОБА_5О.) існує спір щодо межі.

Так, кожен із суміжних землекористувачів неодноразово звертався до Червономотовилівської сільської ради з проханням врегулювати питання щодо встановлення межі між їхніми земельними ділянками.

Дійшовши висновку про необхідність захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка вчиняє певні перешкоди у здійсненні позивачем свого права власності та землекористування. При цьому, суд першої інстанції належним чином не перевірив обставин, чи являється відповідач ОСОБА_2 землекористувачем чи землевласником, який статус суміжної із позивачем земельної ділянки, чи встановлена між ними межа, що може бути підтверджено відповідними актами, погодженими із суміжними землекористувачами.

Згідно положень ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду за захистом порушеного права, позивач ОСОБА_3 просив суд зобовязати відповідача не чинити перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, шляхом заборони доступу та перетинання межі, не надавши при цьому належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення такої межі. До вирішення спору щодо меж земельних ділянок, вирішення питання усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є передчасним.

Таким чином, необгрунтованими є висновки суду щодо доведеності порушення прав позивача.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, без дослідження та перевірки обставини, що мають значення для справи, дійшовпередчасного висновку про порушення прав позивача за відсутності належних та допустимих доказів, у звязку з чим незаконне рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат,стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704 грн. сплаченого судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Червономотовилівської сільської ради Київської області про усунення перешкод у користуванні власністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704 грн. сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: