Провадження № 2/761/5212/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори Василевська Ольга Петрівна про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_1(далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві(далі - відповідач), третя особа: державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори Василевська Ольга Петрівна про зняття арешту з майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу та його матері ОСОБА_4 належить в рівних частках на праві спільної сумісної власності квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29 червня 1994 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати. В серпні 2016 року позивач звернувся до державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 15 січня 2016 року державний нотаріус повідомив про відмову у вчиненні нотаріальних дій, у зв'язку з тим, що накладено арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в 2000 році на підставі постанови б/н від 17.05.2000 року винесеної Відділом держаної виконавчої служби у Радянському районі в м. Києві. 20 березня 2017 року позивач звернувся із заявою до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві з приводу зняття арешту з ? частки квартири АДРЕСА_1. Листом №591 21 березня 2017 року Відділ держаної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві повідомив позивача, що встановити підстави накладання арешту в 2000 році на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 не виявляється можливим оскільки виконавчі провадження та журнали реєстрації виконавчих проваджень, переданих державним виконавцям по 2014 рік знищені за закінченням терміну зберігання, у зв'язку з чим на даний час відсутні підстави для зняття арешту. Позивач вважає, що, оскільки, накладений арешт на ? частки квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності позивачу, відповідно до свідоцтва про право власності на житло було накладено ще в 2000 році і разом з цим виконавче провадження знищено, то є всі правові підстави для-звільнення майна з-під арешту.

Тому, позивач просив суд зняти арешт накладений на підставі постанови б/н від 17.05.2000 року, виданої Відділом державної виконавчої служби у Радянському районі в м. Києві на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, яка відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29 червня 1994 року належить позивачу.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи із таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Згідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судом встановлено, що позивачу та його матері ОСОБА_4 належить в рівних частках на праві спільної сумісної власності квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29 червня 1994 року (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8).

Відповідно свідоцтва про народження, позивач є дійсно сином ОСОБА_4 (а.с. 6).

Як стверджує, позивач, після смерті матері, він звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини, однак, йому було відмовлено, так як на квартиру накладено арешт.

Згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна постановою Відділу державної виконавчої служби у Радянському районі в м. Києві від 17.05.2000 року, без номеру, накладено арешт на ? частки квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_5 (а.с. 9).

20 березня 2017 року позивач звернувся із заявою до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві з приводу зняття арешту з ? частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Відповідно до відповіді Відділу держаної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 21.03.2017 року, встановити підстави накладання арешту в 2000 році на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 не виявляється можливим, оскільки, виконавчі провадження та журнали реєстрації виконавчих проваджень, переданих державним виконавцям по 2014 рік знищені за закінченням терміну зберігання, у зв'язку з чим на даний час відсутні підстави для зняття арешту (а.с. 12).

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В свою чергу положеннями ст. 15 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом своїх прав.

Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку доказам, з урахуванням встановлених судом обставин, беручи до уваги, що відповідно до відповіді Відділу держаної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 21.03.2017 року, встановити підстави накладання арешту в 2000 році на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 не виявляється можливим, оскільки, виконавчі провадження та журнали реєстрації виконавчих проваджень, переданих державним виконавцям по 2014 рік знищені за закінченням терміну зберігання, враховуючи, що позивач є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57, 60, 61, 114, 169, 179, 208, 209, 211 - 215, 218, 224-226, 360-7 ЦПК України; ст. 41 Конституції України; ст. ст. 317, 321 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори Василевська Ольга Петрівна про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, право власності на яку належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в рівних частках кожному, накладений постановою відділу державної виконавчої служби у Радянському районі б/н від 17.05.2000 року, реєстраційний номер обтяження 1438628.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя