Первомайський міськрайонний суд Харківської області
Справа № 632/906/16-ц
провадження № 2/632/6/17
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
"28" серпня 2017 р. м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді Библіва С.В., при секретарі Головановій Н.П., Кузьменко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «АГРО-Голден» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «АГРО-Голден» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також моральної шкоди. В подальшому уточнив позовні вимоги та просив визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «АГРО-Голден» від 22.05.2015 року № 28-к про звільнення його з роботи тракториста-машиніста на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 13804,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., посилаючись на таке: 23.03.2015 року його було прийнято на роботу трактористом-машиністом до відповідача на підставі наказу № 15-к. 26.05.2015 року його було призвано на строкову військову службу, яку на разі він вже пройшов у м. Києві. Ніякої заяви про звільнення до відповідача він не подавав, а приїхавши у короткострокову відпустку 10.03.2016 року, від матері дізнався про його звільнення та про отримання матір`ю його трудової книжки. Вважає, що відповідач незаконно його звільнив, адже відповідно до ст. 39 КЗпП України за ним має бути збережено робоче місце та середній заробіток. Вважає наказ про звільнення незаконним, таким, що підлягає скасуванню, адже винесений він безпідставно. Середній заробіток позивач вирахував виходячи із мінімальної заробітної плати на час звільнення, яка складала 1218,00 грн. ( останні два робочі місяці по 21 робочому дню, що складає 42 робочі дні; дві мінімальні зарплати складають 2436 грн. поділені на 42 робочі дні і середньоденний заробіток складає 58,00 грн. помножений на 238 робочих днів станом на 01.05.2016 року, що дорівнює 13804,00 грн. ). Крім того, вважає, що відповідачем йому спричинена моральна шкода, яка виразилася у приниженні його гідності, душевних переживаннях щодо матеріального забезпечення сім`ї в період його відсутності, втраті нормальних життєвих зв`язків, що потребує додаткових зусиль для їх організації і сума у 10000,00 грн. і є доцільною та достатньою. Стосовно клопотання відповідача щодо застосування строку позовної давності, стороною позивача висловлене наступне: строку звернення до суду за захистом свого порушеного трудового права ним не порушено, адже відповідачем порушено всі можливі норми Закону щодо прийняття на роботу її проходження та звільнення, адже заяв про прийняття чи про звільнення з роботи тракториста-машиніста, нібито за строковим трудовим договором, він не підписував, як і не ставив свого ознайомчого підпису на наказах про його прийняття на роботу та про звільнення. Трудову книжку йому мали віддати одразу у день звільнення, а не посилати її матері листом. Про своє звільнення позивач дізнався лише приїхавши до м. Первомайського додому у короткострокову відпустку 10.03.2016 року, а з позовом звернувся до суду 14.04.2016 року. Оскільки наказу про звільнення йому вручено не було, як і не було видано трудової книжки, вважає, що місячний строк він пропустив з поважних причин, тому, просить його поновити.

В судове засідання позивач та його представник не прибули, проте надали письмову заяву про розгляд справи у їхню відсутність, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягають.

Представник відповідача також до суду не прибув, також надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував. В письмових запереченнях, зокрема, послався на те, що трудовий договір з позивачем був укладений строковий з 23.03.2015 року по 22.05.2015 року відповідно до заяв про прийняття на роботу та про звільнення та відповідних наказів по товариству. В день звільнення було проведено всі розрахунки з позивачем. Останнього призвано на строкову військову службу з 26.05.2015 року відповідно до повістки військового комісаріату, тобто, на той час трудові відносини з ОСОБА_1 були вже припинені, а тому, позовні вимоги необґрунтовані. Крім того, позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом нібито порушеного свого трудового права у 1 місяць, передбачений у справах про звільнення ст. 233 КЗпП України, а обставин поважності причин його пропуску позивачем не наведено.

Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення у справі без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних доказів.

Суд, вивчивши позовну заяву, письмові заперечення, дослідивши та проаналізувавши письмові докази встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини:

так, судом встановлено та не оспорюється сторонами той факт, що позивач ОСОБА_1 працював трактористом-машиністом в ТОВ «АГРО-Голден» з 23.03.2015 року по 22.05.2015 року, що вбачається з копій наказів та трудової книжки (а.с.8, 30, 33).

Посилання відповідача на строковий характер роботи позивача у два місяці, суд відкидає, як такі, що не ґрунтуються на Законі та не відповідають матеріалам і обставинам справи.

Так, позивач, ознайомившись до початку розгляду справи по суті із наданими копіями заяв про прийняття на роботу та про звільнення (а.с.29, 31), а також копіями наказів про прийняття на роботу та про звільнення з ознайомчими нібито його підписами виявив, що вони зроблені не ним, а іншою особою. У зв`язку із чим, 26.12.2016 року представником позивача заявлене клопотання про витребування у відповідача оригіналів вказаних документів, оскільки постає питання про справжність підписів на них ОСОБА_1 і у призначенні судової почеркознавчої експертизи. Натомість, представник відповідача у судове засідання відмовився їх надати, пояснивши у своїй довідці (а.с.66), що особова справа на працівника ОСОБА_1 втрачена спільно з іншими документами Товариства під час перевезення у грудні 2015 року документів після зміни місцезнаходження підприємства. При цьому доказів розшуку оригіналів вказаних документів, звернення до правоохоронних органів з цією метою, або їх відновлення судові не надано. Завдяки чому, проведення почеркознавчої експертизи унеможливлюється.

Відповідно до ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи викладене та характер поведінки відповідача, суд вважає, що відповідач ухиляється від подання необхідних для експертизи матеріалів, а тому, має за необхідне встановити факт того, що позивач перебував на роботі у відповідача не за строковим трудовим договором у два місяці, а працював з невизначеним терміном. Призвали ОСОБА_1 на строкову військову службу 26.05.2015 року згідно довідки Об`єднаного міського військового комісаріату Харківської області (а.с.9). Тому, відповідач не мав права звільняти працівника з 22.05.2015 року, оскільки відповідно до ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. А відповідно до ч.3 ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» строк дії даних гарантій не може перевищувати більше 1 року. На думку суду, відповідач, дізнавшись про те, що ОСОБА_1 як призовник проходив 22.05.2015 року медогляд призовника на збірному пункті, вирішив звільнити його з підстав нібито закінчення терміну дії строкового трудового договору.

Таким чином, суд вважає, що наказ ТОВ «АГРО-Голден» від 22.05.2015 року № 28-к про звільнення позивача з роботи тракториста-машиніста на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає, що і ця вимога підлягає задоволенню. Так, позивач просить стягнути середній заробіток з дня його звільнення 22.05.2015 року та станом на 01.05.2016 року, що є його диспозитивним правом, бо поновлюватися на роботі він не бажає. Беручи до уваги положення ст.ст. 119, ч.2 ст. 235 КЗпП України, позивачем правильно був проведений розрахунок середнього заробітку відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці». Оскільки довідку про середній заробіток позивача відповідач не надав, то сторона позивача виходила з мінімальної заробітної плати, що є його диспозитивним правом, адже меншого розміру оплата праці бути не може. Так, позивач пропрацював 2 календарних місяці, які в собі мали разом 42 робочих дні, а заробітна плата його була мінімальна, яка на березень-травень 2015 року становила 1218 грн., тому середній заробіток береться в сумі 1218,00+1218,00=2436,00 грн., з чого середньоденний заробіток складає 2436,00/42=58,00 грн. З часу звільнення та на 01.05.2016 року (час, який просить позивач) ОСОБА_1 відпрацював би 238 робочих днів, тому середній заробіток, який йому заборгував відповідач, становить 238 роб.днів * 58,00 грн. = 13804,00 грн., який і підлягає стягненню з відповідача.

Згідно ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Дійсно, позивач пішовши на військову службу до лав Української армії, обґрунтовано сподівався на збереження за ним, як місця роботи, так і, насамперед, заробітної плати. Суд вважає, що протиправними діями відповідача, які, зокрема, виразилися у порушенні Конституційного права на працю та отримання заробітної плати в період проходження строкової військової служби ОСОБА_1 , останньому спричинена моральна шкода, яка виразилася у його душевних переживаннях щодо матеріального забезпечення сім`ї в період його відсутності, адже банківська зарплатна картка залишилася у матері. Вказане призвело до приниження гідності та до втрати нормальних життєвих зв`язків після демобілізації, що потребує додаткових зусиль для їх організації. Спричинену моральну шкоду позивач оцінив у 10000,00 грн., проте, суд вважає її завищеною, тому враховуючи характер душевних переживань позивача та ступінь вини відповідача, суд вважає за доцільне та достатнє стягнути моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Стосовно строку позовної давності суд зазначає, що, дійсно, відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Оскільки, як вже було встановлено судом, копія наказу про звільнення позивачеві особисто не була вручена, як і не була особисто вручена трудова книжка, остання була направлена поштою без його згоди його матері. Про наявність на руках у матері його трудової книжки із записом про звільнення позивач дізнався 10.03.2016 року, приїхавши додому у короткочасну відпустку. Одразу після цього 11.03.2016 року він уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом, який в той же день зробив адвокатський запит до товариства з проханням надати копії заяв та наказів про прийняття на роботу та про звільнення, проте цей запит було проігноровано відповідачем. Це також зумовлено втратою особової справи працівника у грудні 2015 року, тобто ще до направлення запиту. Не маючи первинної інформації про своє звільнення, об`єктивно позивач не мав з поважних причин можливості звернутися до суду за захистом порушених трудових прав. Тому, на думку суду, позивач не пропустив строк позовної давності, адже до тепер офіційно належним чином згідно законодавства трудову книжку не отримував та з наказом про звільнення не ознайомлений. Крім того, суд зазначає, що в уточнених позовних вимогах позивача не йдеться мови про поновлення на роботі, де застосовується місячний термін. Фактично йдеться про стягнення середнього заробітку, гарантованого ст. 119 КЗпП України і в розумінні ст. 233 КЗпП України позивач не пропустив ані тримісячний строк для відшкодування моральної шкоди, ані строк стягнення середнього заробітку, який є необмежений.

Таким чином, суд не вважає за необхідне розглядати заяви сторін щодо поновлення строку позовної давності чи про його застосування, адже він не є пропущеним.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення моральної шкоди, яка підлягає зменшенню до 3000 грн.

В порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 119, 233, 2371 КЗпП України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «АГРО-Голден» від 22.05.2015 року № 28-к про звільнення ОСОБА_1 з роботи тракториста-машиніста на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України.

Стягнути з ТОВ «АГРО-Голден», 64100, Харківська область, м. Первомайський, вул. Залізнична, б. 1-А, індекс 64100, ОКПО № 35027450, реєстраційний номер 0000408 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя згідно реєстрації АДРЕСА_1 , що фактично мешкає в АДРЕСА_2 , і.н. НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 13804,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн., а всього 16804,00 грн.

В решті заявлених вимог позивачеві відмовити у задоволенні.

Стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Первомайський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії повного тексту рішення.

Суддя: С. В. Библів