Справа № 158/715/17 Головуючий у 1 інстанції: Корецька В.В.
Провадження № 22-ц/773/1226/17 Категорія: 33 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Стрільчука В.А., Осіпука В.В.,

з участю: секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

прокурора - Ревухи І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1, яка подана від його імені представником ОСОБА_2, на рішення Ківерцівського районного суду від 25 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ківерцівського районного суду від 25.07.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з таких мотивів.

Статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 1 та 2 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що в провадженні СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області перебувало кримінальне провадження № 0000083 від 27.01.2016 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та кримінальне провадження № 0000033 від 11.01.2016 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України. Відомості про дані кримінальні провадження були внесені до ЄРДР за заявами позивача ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення (а.с.5, 11).

Зазначені кримінальні провадженні постановами старшого слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області Кавки Р.М. від 18.08.2016 року та від 22.08.2016 року закриті (а.с.9,12).

Позивачем ОСОБА_1, як вбачається з договору про надання правової допомоги № 14/16 від 13.09.2016 року та квитанції № 1 від 19.10.2016 року, за надану йому правову допомогу було сплачено кошти в сумі 1000 грн., а саме для підготовки та подання до суду скарг на постанову старшого слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області Кавки Р.М. від 22.08.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000033 від 11.01.2016 року та на постанову старшого слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області Кавки Р.М. від 18.08.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000083 від 27.01.2016 року (а.с.13).

Ухвалою Ківерцівського районного суду від 19.09.2016 року постанову слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області Кавки Р.М. від 18.08.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000083 від 27.01.2016 року скасовано (а.с.16).

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 10.10.2016 року ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду від 19.09.2016 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову від 22.08.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000033 від 11.01.2016 року, скасовано. Постанову слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області Кавки Р.М. від 22.08.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000033 від 11.01.2016 року скасовано, а матеріали кримінального провадження повернуто в Ківерцівський ВП ГУНП у Волинській області для організації та проведення досудового розслідування (а.с.21-22).

Судом також встановлено і дана обставина не заперечувалася самим позивачем ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції, що у вищевказаних кримінальних провадженнях він має статус заявника та допитувався в якості свідка. Дану обставин позивач та його представник визнали і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовував тим, що органом який проводить досудове розслідування в особі її посадової особи - слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області Кавки Р.М. були вчинені незаконні дії у формі прийняття рішень про закриття кримінальних проваджень, які порушували його права як громадянина і для захисту яких він змушений був звертатися за захистом до суду з відповідними скаргами. Крім того, ним було сплачено адвокату кошти у розмірі 1000 грн. за надання правової допомоги, які йому у зв'язку з незаконними діями органу досудового розслідування повинні бути відшкодовані за рахунок держави.

У відповідності до ст. 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим. Заявник має право: отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 118 КПК України передбачено, що процесуальні витрати складаються, в тому числі із витрат на правову допомогу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 120 КПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Витрати, пов'язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоди саме на державу.

У відповідності до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України.

З огляду на встановлені у справі обставини, висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову є правильним, оскільки як правильно встановлено місцевим судом, позивачу ОСОБА_1 шкоди, як він вважав незаконними діями органу досудового розслідування, завдано не було, тому що такі дії вказаного органу не охоплюються положенням ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а понесені ним витрати за надання правової допомоги адвоката не є в розумінні наведеної статті шкодою, яка в даному випадку підлягає відшкодуванню.

На підставі викладених обставин, проаналізувавши матеріали справи та виходячи з предмета заявленого позову, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про відмову в задоволенні позову в даній справі відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

У своїх доводах апеляційної скарги представник позивача, покликаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, вказував на те, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), який є спеціальним законом і який визначає підстави та умови виникнення права на відшкодування шкоди, яка була завдана позивачу у розглядуваному випадку.

Проте, такі доводи апеляційної скарги представника позивача до уваги колегією суддів не приймаються.

Згідно з п. п. 1-3 ст. 1 вказаного Закону відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Статтею 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Пунктом 4 ст. 3 Закону визначено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги.

Оскільки судом при розгляді даної справи не встановлено фактів вчинення процесуальних дій чи прийняття щодо позивача рішень, перелічених в статтях 1 і 2 Закону, тому з огляду на це передбачені законом підстави для відшкодування позивачу за рахунок держави сплаченої ним суми в розмірі 1000 грн. за надання правової допомоги, відсутні. Прийняття органом досудового слідства по його заявах згаданих рішень (постанов) про закриття кримінальних проваджень, які в наступному були скасовані місцевим судом і судом апеляційної інстанції, в контексті названих норм Закону не є тими процесуальними рішеннями чи діями, що обмежують якісь його права чи свободи, за які у держави може наступати відповідальність у вигляді відшкодування шкоди.

Статті 173, 174 ЦК України, на які є посилання позивача у його позовній заяві, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки він сам пов'язує шкоду із прийняттям органом досудового слідства вищезазначених постанов, порядок і умови відшкодування якої врегульовані саме ст. 1176 названого Кодексу і нормами згаданого Закону.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1, яка подана від його імені представником ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду від 25 липня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: