Провадження № 2/712/406/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Шмагайло Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Черкаська міська рада про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 28.11.2016р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Черкаська міська рада про визнання договору дарування недійсним, а саме: визнати договір дарування земельної ділянки №508 від 28.08.2015р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 удаваним, встановити, що фактично між сторонами було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Посилався на те, що відповідно до умов вказаного договору дарування позивач набув право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Черкаси, вул.Грузиненка, 5/20. Однак відчуження вказаного обєкту відбулось не безоплатно і в день укладення договору позивач сплатив відповідачу частину вартості земельної ділянки в розмірі 44950 грн., про що останнім була надана розписка, 17.02.2016 року позивач сплатив відповідачу залишок вартості земельної ділянкив розмірі 300000 грн., про що останнім була надана розписка. Зазначені обставин підтверджують факт приховування договору купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримав. В подальшому скерував до суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився. Про дату, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти позову. Факт отримання коштів відповідачем не підтвердив. Просив в позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася. Про дату, час, місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Представник третьої особи Черкаської міської ради ОСОБА_6 скерувала до суду клопотання про розгляд справи без участі представника.

В судовому засіданні прокурор Чухало О.В. вказував, що відповідно до рішення апеляційного суду Черкаської області від 19.02.2015 року спірна земельна ділянка під кадастровим номером :02:009:0016, площею 0,1 га, розташована за адресою: м.Черкаси, вул.Грузиненка, 5/20 підлягає поверненню в розпорядження територіальної громади м.Черкаси, тому прийняте рішення в цій справі може вплинути на реалізацію законного права Черкаської міської ради щодо розпорядження вказаним майном.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого 28 серпня 2015 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7 ОСОБА_2 безоплатно передав у власність, а ОСОБА_1 прийняв у дар земельну ділянку площею 1000, 00 га, яка розташована Черкаська область, місто Черкаси, вулиця Грузиненка, 5/20. На земельній ділянці розташований будинок. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Кадастровий номер земельної ділянки :02:009:0016, загальною пл. 0,1000 га.

У відповідності з положеннями ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (одаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму грошей.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно зі ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини, тобто, права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд, на підставі статті 235 ЦК України, має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Обгрутовуючи позов про визнання договору дарування удаваним на підставі ст.235 ЦК України, ОСОБА_1 посилався на те, що договір дарування було вчинено, щоб приховати договір купівлі-продажу, який сторони вчинили насправді. На підтвердження своїх вимог позивач послався на розписки від 28.08.2015 року та від 17.02.2016 року відповідно до яких ОСОБА_2 отримував від позивача грошові кошти за земельну ділянку площею 1000, 00 га, яка розташована Черкаська область, місто Черкаси, вулиця Грузиненка, 5/20. Разом із тим, відповідач особисто в судовому засіданні не підтвердив факт отримання вказаних коштів. Представник відповідача також заперечував вказаний факт.

Згідно зі ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.2 ст.59, ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що його думку є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто, відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обовязків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Таким чином, оскільки відповідно до ч.1 ст.202, ч.3 ст.203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та зясування питання, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу та яку саме.

Суд вважає, що позивач не надав належних доказів, які б спростовували наявність у сторін наміру укладати договір дарування земельної ділянки та підтверджували б намір обох сторін укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження укладення такого договору суду не надано. Як вбачається зі змісту оспорюваного договору, умов, які би свідчили про оплатність або намір обдарованого в подальшому сплатити певну суму, договір не містить.

Для визнання правочину удаваним слід мати на увазі, що обидві сторони договору повинні діяти свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на настання інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наявність умислу на укладення договору купівлі-продажу тільки у позивача, не є підставою для визнання договору дарування удаваним.

У звязку з викладеним, суд вважає, що оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що воля сторін направлена на приховування іншого правочину, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212, 213-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.15,16, 203, 215, 218, 235, 655, 717 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Черкаська міська рада про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий: Т.Є. Троян