АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/534/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1716/17Головуючий у 1-й інстанції Сайко О. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Гальонкіна С.А.,

суддів: Лобова О.А., Абрамова П.С.,

з участю секретаря: Гнатюк О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 13 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

28 квітня 2016 року позивач звернувся до місцевого суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсними кредитного договору, кредитної заборгованості, штрафних санкцій та пені.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 17.07.2013 при видачі роботодавцем йому заробітної картки, він також отримав кредитну карту ПАТ«Альфа - Банк», проте даною карткою не користувався. 12 січня 2016 року позивач за телефоном «Гарячої лінії» зателефонував до ПАТ «Альфа-Банк» та замовив перевидачу кредитної картки у звязку із закінченням строку її дії. Однак в подальшому за отриманням нової картки до банку не звертався.

Зазначає, що Банком були навязані послуги з приводу отримання кредитної картки під час видачі зарплатної картки. Вважає, що кредитний договір або договір про відкриття поточного рахунку між ним та банком не укладався. В порушення вимог закону банком не надано інформацію споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Крім того, представники Банку порушили порядок ідентифікації клієнтів-власників рахунків і видали 04.03.2016 року перевипущену картку невідомій особі, яка скористалася кредитними коштами в період з 04.03.2016 року по 01.04.2016 року. Про вказані обставини позивач дізнався після отримання 18.03.2016 року від ПАТ «Альфа-Банк» смс-повідомлення з нагадуванням про сплату обовязкового місячного платежу за користування кредитними коштами. Після чого він зателефонував на «Гарячу ліню» Банку та заблокував картку. 11 квітня 2016 позивач подав заяву ПАТ «Альфа-Банк» про вказану проблему, відповіді на яку до цього часу не отримав.

За таких обставин вважав, що кредитний договір від 17.07.2013 року має бути в цілому визнаний недійсним. Просив суд визнати кредитний договір, кредитну заборгованість, штрафні санкції та пеню по картковому рахунку № 5043 від 17 липня 2013 року недійсними.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 13 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 22 червня 2017 року справу знято з розгляду в апеляційній інстанції та направлено її до місцевого суду для ухвалення додаткового рішення, оскільки позовні вимоги про визнання недійсними кредитної заборгованості, штрафних санкцій та пені судом не вирішені, хоча були предметом розгляду.

20 липня 2017 року справа повернута до апеляційного суду без виконання ухвали від 22 червня 2017 року, в звязку з неможливістю утворити той самий склад суду внаслідок закінчення повноважень у судді Сайко О.О.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оцінка доказів проведена невірно, судом порушено норми матеріального і процесуального права. Вважає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ним було надано достатньо належних і допустимих доказів на підтвердження задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, зясувавши межі апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі та надані сторонами докази, прийшов до висновку, що умови кредитного договору відповідають нормам цивільного законодавства та їм не суперечать, договір підписаний сторонами, що свідчить про досягнення згоди щодо істотних умов цього договору. Обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною, не встановлено.

Колегія суддів у повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду виходячи з наступного.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Доводи позивача про те, що він не підписував кредитний договір та не укладав такого договору судом першої інстанції вірно не взяті до уваги, оскільки будь-яких належних і допустимих доказів цьому не надано.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 17 липня 2013 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Альфа-Банк» договір про комплексне банківське обслуговування шляхом підписання ОСОБА_3 про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-банк» на укладання договору на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум»/«Максимум-готівка» та Додатку до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках обслуговування продукту «Максимум»/«Максимум-готівка» (а.с.146, 151).

На виконання договору ПАТ «Альфа-Банк» відкрив на імя ОСОБА_2 рахунок № 5043 у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну картку строком дії два роки. Ліміт відновлювальної кредитної лінії встановлено в сумі 75000 грн. (п.1,2.1. Додатку до Договору). Також в Додатку до договору визначено порядок та розмір сплати відсотків за користування кредитними коштами, обовязкових мінімальних щомісячних платежів та комісійної винагороди (а.с.151).

Згідно з пунктами 5, 6 Додатку до договору вбачається, що сторони погодили, що всі відносини між клієнтом та банком врегульовуються положеннями цього Договору, Тарифами, а також Правилами користування банківською платіжною картою. Підписанням данного додатку клієнт підтверджує отриманням ним додатку та документів, що вказані в цьому пункті в дату його підписання. Платежі з повернення кредиту, наданого у вигляді відновлювальної кредитної лінії, в тому числі у випадку застосування умов Програми «моментальна розстрочка на карту» здійснюватимуться відповідно до договору, примірний графік та розрахунок сукупної вартості наведений в Тарифах, які розміщені на сайті Банку та є невідємною частиною договору. Підписанням цього додатку клієнт підтверджує, що він ознайомлений з примірним графіком і розрахунком сукупної вартості Кредиту, в тому числі до підписання договору та отримав ці документи разом з додатком.

Відповідно до п. 1. 3) ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_2 підписанням цієї анкети беззаперечно підтвердив те, що прийняв пропозицію Банку на оформлення «Максимум готівка» (надалі Картка), йому зрозумілі і не потребують додаткового тлумачення всі умови Договору, в т.ч. умови отримання та обслуговування Картки (а.с.146).

В пункті 2 Анкети зазначено, що ОСОБА_2 виявляє бажання: 1)відкрити в банку Рахунок СПЗ та отримати Картку, 2) отримати від банку кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії з лімітом в межах 75000 по його рахунку СПЗ (надалі - Кредит) на умовах, що вказуються в Договорі та додатку до Договору, що підписується в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка» з урахуванням умов Публічної Пропозиції.

Також, ОСОБА_2 підписанням анкети в пункті 6 підтвердив, що: 1) зі змістом Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (далі - Договір), яка оприлюднена на інтернет-сторінці Банку, Правилами користування банківською платіжною карткою, Тарифами ПАТ «Альфа-Банк», які є невідємною частиною Договору, ознайомлений та цілком згодний та беззаперечно підтверджує те, що свій примірник Договору разом з усіма додатками, що підписуються в рамках обслуговування продукту «Максимум готівка», він отримав в день укладення Договору; 2) отримав банківську платіжну картку та ПІН-конверт до неї в неушкодженому стані; 3) до моменту укладення Договору попередньо ознайомлений у письмовій формі з основними умовами надання Кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожання Кредиту, вартістю видів та предметів супутних послуг, а також будь-якою іншою інформацією щодо Кредиту, надання якої передбачено нормами чинного в Україні законодавства, в тому числі інформацією надання якої передбачено нормами ЗУ «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які розяснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими цілком згоден. Дата подання ОСОБА_3 про акцепт публічної пропозиції є датою укладення Договору 17.07.2013.

Як анкета-заява, так і додаток до Договору викладені в письмовій формі, погоджені та підписані сторонами.

Таким чином, посилання позивача про те, що позивач при видачі йому зарплатної карти навязував видачу кредитної картки, є безпідставними. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої у 2013 році при укладенні договору про надання банківських послуг.

На виконання умов укладеного договору ОСОБА_2 отримав кредитну картку, строк дії якої закінчився 01 липня 2015 року.

12 січня 2016 року ОСОБА_2 зателефонував на номер гарячої лінії ПАТ «Альфа-Банк» та замовив перевидачу вказаної картки, що не заперечується самим позивачем. 04 березня 2016 року перевипущена кредитна картка № 688833 була отримана у відділенні банку в м. Полтаві по вул. Зіньківській. В цей же день по ній із застосуванням ПІН-коду були проведені операції по зняттю готівки через банкомат, тобто відбулася її активація (а.с.13,190).

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що 04.03.2016 року видача перевипущеної кредитної картки відбулася в межах дії укладеного 17.07.2013 року Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Законодавець повязує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір, спір щодо якого вирішено у справі, є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Судом установлено, що у 2013 році між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір про надання банківських послуг. Договір укладений шляхом підписання позивачем ОСОБА_3 про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-банк» на укладання договору на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум», «Максимум готівка» (а.с.146). Підписанням заяви позивач підтвердив, що ознайомився зі змістом Публічної пропозиції ПАТ „Альфа-Банк" на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, яка оприлюднена на Інтернет-сторінці Банку, Правилами користування банківською платіжною карткою, Тарифами ПАТ «Альфа-банк», які є невідємною частиною Договору. Цей Договір вважається укладеним з моменту його акцептування Клієнтом і діє протягом невизначеного терміну до моменту закінчення строку дії всіх Карток, виданих згідно цього Договору та закриття Рахунку ЕПЗ/до моменту закінчення строку дії всіх рахунків Клієнта, відкритих в установі Банку на умовах цього Договору. У випадку Перевипуску Картки в порядку, передбаченому п. 4.3.4. цього Договору, Договір продовжує свою дію на тих самих умовах.

Підтвердженням укладення зазначеного договору є отримання позивачем у відділенні філії ПАТ «Альфа-Банк» кредитної картки, строк дії якої закінчився 01 липня 2015 року. 12 січня 2016 року позивач шляхом здійснення дзвінка на «Гарячу лінію» ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до відповідача із заявою про отримання нової кредитної картки на тій підставі, що термін дії попередньої картки закінчився.

Позивач, як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі стверджує, що він не був повідомлений Банком про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що є порушенням норм ЗУ «Про захист прав споживачів» та вказує на беззаперечні підстави для визнання недійсним кредитного договору.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що під час укладання спірного договору Банк, керуючись нормами ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» та п. п. 2.1, 2.4 та 2.5 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», надав ОСОБА_2 детальну інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту, що підтверджується анкетою позичальника (а.с.146) та додатком до договору (а.с.151), згідно з умовами яких позивач особисто під підпис був повідомлений про основні умови надання Кредиту, в тому числі, вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожання Кредиту, вартістю видів та предметів супутних послуг, а також будь-якою іншою інформацією щодо Кредиту, надання якої передбачено нормами чинного в Україні законодавства, в тому числі інформацією надання якою передбачено нормами ЗУ «Про захист прав споживачів».

Таким чином, колегія суддів вважає, що доказів, які б свідчили про введення відповідачем позивача в оману при укладанні кредитного договору та порушень відповідачем ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» не надано.

Посилання ОСОБА_2 на те, що грошей з відкритого на його імя позичкового рахунку він не знімав, не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, а дії щодо зняття грошей з рахунку стосуються його виконання, а не укладення, тоді як правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не під час виконання.

Із встановлених у справі фактичних обставин вбачається, що позивачу стало відомо про зняття готівки з його рахунку 18.03.2016 року шляхом отримання смс-повідомлень на його мобільний телефон, що підтверджується роздруківкою вхідних смс-повідомлень оператора мобільного зв'язку «МТС Україна» (а.с.178). Дзвінок на «Гарячу лінію» ПАТ «Альфа-банк» про блокування кредитної картки був здійснений позивачем лише 02.04.2016 року (а.с.116). Відповідно до виписки по картковому рахунку № 5043 всі операції по зняттю готівки з кредитної картки були вчинені до 01.04.2016 (а.с.13).

11 квітня 2016 року позивач подав заяву ПАТ «Альфа-Банк» про несанкціоноване зняття грошових коштів з його кредитного рахунку. На вказану заяву була надана відповідь № 56918-23.1-б/ю від 08.07.2016, у якій начальник відділу претензійної роботи ПАТ «Альфа-Банк» повідомив, що опротестовані позивачем транзакції проведені коректно, у відповідності з Правилами Міжнародної Платіжної Системи. Операції було здійснено з введенням ПІН- коду та введенням реквізитів карти в мережі інтернет, згідно з правилами Міжнародної Платіжної Системи, відповідальність за подібні операції несе Клієнт (а.с.144).

Позивач заперечує факт отримання ним перевипущеної кредитної картки в установі банку та звернувся до Полтавського відділення поліції №1 ГУНП у Полтавській області із заявою про те, що 18.03.2016 по вул. Зіньківська, 6/1а, у м. Полтава невстановлена особа шахрайським шляхом зняла грошові кошти в сумі 8 тис. грн з картки, належної позивачу (а.с.89). Його заяву внесено до ЄРДР за № 0002818. На даний час в указаному кримінальному провадженні проводяться слідчі дії, слідство не завершено, особу, яка шахрайським способом могла заволодіти кредитною карткою та грошовими коштами позивача не встановлено.

Таким чином, доводи позивача про те, що він не отримував кредитну картку та про вчинення іншими особами шахрайський дій з останньою, не доведені на час розгляду справи належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що письмова претензія позивача направлена на адресу Банку 11.04.2016 (а.с.12) та внесення відомостей за його заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України (а.с.89) не можуть бути належними та допустимими доказами на підтвердження того, що зняття коштів з карткового рахунку ОСОБА_2 здійснено третіми особами внаслідок шахрайських дій. Вирок у кримінальній справі чи постанова суду, які б набрали законної сили, та свідчили про те, що переказ коштів з карткового рахунку позивача здійснені третіми особами, відсутні.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.

Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).

Платіжна картка є електронним платіжним засобом, відтак порушення правил щодо здійснення операцій таким платіжним засобом само по собі не дає підстав для визнання недійсним договору про надання банківських послуг.

За обставин викладених вище колегія суддів вважає, що позивачем не доведено наявність підстав про визнання недійсним кредитного договору від 17 липня 2013 року по відкритому Банком рахунку № 5043. Тому в задоволенні цієї позовної вимоги місцевим судом відмовлено вірно.

Що стосується висновків суду першої інстанції щодо обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог про визнанням недійсними кредитної заборгованості, штрафних санкцій та пені, нарахованих за умовами спірного договору, то колегія суддів позбавлена можливості надати їм оцінку, виходячи з наступного.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів було встановлено, що позовні вимоги про визнанням недійсними кредитної заборгованості, штрафних санкцій та пені, нарахованих за умовами спірного договору, були предметом розгляду в суді першої інстанції (як вбачається із описової та мотивувальної частини рішення), однак під час ухвалення рішення не були вирішені.

Ці обставини стали підставою для зняття справи з апеляційного розгляду та її повернення до місцевого суду для ухвалення додаткового рішення, що відображено в ухвалі Апеляційного суду Полтавської області від 22 червня 2017 року.

20 липня 2017 року справа повернута до апеляційного суду без виконання ухвали від 22 червня 2017 року, в звязку з неможливістю утворити той самий склад суду внаслідок закінчення повноважень у судді Сайко О.О. 17.05.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду.

Згідно ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд.

Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обовязки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах (абз. 1, 2 п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»).

За обставин викладених вище, доводи апеляційної скарги в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнанням недійсними кредитної заборгованості, штрафних санкцій та пені не можуть бути оцінені та розглянуті апеляційним судом.

Вірно встановивши фактичні обставини у справі та провівши аналіз норм матеріального права в сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про наявність беззаперечних підстав для визнання недійсним кредитного договору не беруться до уваги. Апеляційна скарга в цій частині не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а в цілому повторює обґрунтування підстав заявленого позову, яким судом першої інстанції вірно надана оцінка.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в повній мірі ґрунтуються на законі та встановлених фактичних обставин у справі, які підтверджені належними і допустимими доказами, норми матеріального права застосовані вірно.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 13 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_5

Судді: (підпис) ОСОБА_6 (підпис) ОСОБА_7

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1