У Х В А Л А

5 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення коштів в порядку зворотної вимоги (регресу),

в с т а н о в и л а:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 10 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 травня 2016 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково, стягнуто на її користь з ОСОБА_4 5 828,98 доларів США в порядку зворотної вимоги (регресу). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, судові рішення першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень першої, апеляційної та касаційної інстанцій та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 544 ЦК України та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня, 11 травня 2016 року та постанови Верховного Суду України від 2 липня 2014 року, 16 вересня 2015 року, 10 лютого 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, задовольняючи позовні вимоги про стягнення коштів в порядку зворотної вимоги (регресу) суд першої інстанції, з висновками якого погодились й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що кредит було отримано позивачем в інтересах сім'ї та за ці кошти придбано майно, яке визнано спільною сумісною власністю подружжя і поділено між сторонами у рівних частинах (по 1/2 частині), а тому вимоги позивачки про стягнення з відповідача половини сплачених нею особисто коштів на погашення кредиту в сумі 5 828,98 доларів США є обґрунтованими.

Разом з тим у справі, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року в якій надана як приклад неоднакового застосування норм матеріального права, суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що спір щодо придбаного у шлюбі майна між сторонами остаточно не вирішено, а поділ боргових зобов'язань між подружжям є можливим або одночасно із проведенням поділу шлюбного майна, або після проведення такого поділу в повному обсязі.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справі, судове рішення в якій надане заявником для порівняння, встановлені інші фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Висновки щодо застосування статті 544 ЦК України зроблені судом касаційної інстанції в ухвалі про перегляд якої подано заяву не суперечать висновкам зробленим судом в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року.

Постанови Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року та 10 лютого 2016 року, на які посилається заявник в своїй заяві, ухвалені у справах про стягнення заборгованості за кредитним договором, а постанова від 2 липня 2014 року - про стягнення заборгованості за договором позики.

Отже, у справах наявні інші підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені інші фактичні обставини, що не свідчить про невідповідність судового рішення викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення коштів в порядку зворотної вимоги (регресу) до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
Я.М. Романюк