ухвала

іменем україни

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Вінницької міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою, за касаційними скаргами ОСОБА_4 та Вінницької міської ради на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із цим позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що він є власником 41/100 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач є власником іншої частки зазначеного домоволодіння.

На підставі рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради депутатів трудящих від 21 квітня 1954 року № 15/448 за домоволодінням була закріплена земельна ділянка, площею 2 219 кв. м, а відповідно до рішення виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих від 21 березня 1955 року № 8/282 - закріплена земельна ділянка, площею 1 479 кв. м.

Маючи намір приватизувати свою частку земельної ділянки, позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 22 листопада 2016 року, просив встановити порядок користування земельною ділянкою між ним та відповідачем за 5 варіантом, додатком 5, висновку судово-земельно-технічної експертизи від 20 вересня 2016 року № 294.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2016 року позов задоволено.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою, площею 1 000,00 кв. м, що по АДРЕСА_1 відповідно до варіанту № 5 додатку № 5 висновку судової земельно-технічної експертизи № 294 від 20 вересня 2016 року, виготовленого ТОВ «Подільський центр судових експертиз», за яким: ОСОБА_4 користується земельною ділянкою, площею 410,0 кв. м, ОСОБА_5 користується земельною ділянкою, площею 590,0 кв. м, решта земельної ділянки, якою фактично користуються сторони, в розподіл не включена.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 487,20 грн судового збору і 1/2 вартості проведеної судової експертизи в розмірі 2 750,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Вінницької міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено частково.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою, площею 1 469 кв. м, що по АДРЕСА_1 відповідно до варіанту № 3 додатку № 3 висновку судової земельно-технічної експертизи № 294 від 20.09.2016 року, виготовленого ТОВ «Подільський центр судових експертиз», за яким: ОСОБА_4 користується земельною ділянкою, площею 602,0 кв. м, ОСОБА_5 користується земельною ділянкою, площею 867,0 кв. м.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 487,20 грн судового збору за подачу позовної заяви та Ѕ вартості проведеної судової експертизи в розмірі 2 750 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Апеляційного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

У касаційній скарзі Вінницька міська рада просить скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що встановлення порядку користування лише на частину земельної ділянки, якою мають право користуватись сторони, порушить права відповідача, який має право на встановлення такого порядку щодо всієї ділянки, а не її частини. Також колегія суддів апеляційного суду взяла до уваги, що встановлення порядку користування щодо всієї земельної ділянки жодним чином не порушує права позивача і ніяким чином не обмежує у реалізації його права на безоплатну приватизацію частини земельної ділянки в межах встановлених у законі.

Визначаючи варіант за яким можливо встановити порядок користування земельною ділянкою між сторонами, колегія суддів апеляційного суду виходила з порядку користування, який фактично склався між сторонами і якому найбільше відповідає варіант № 3.

Доводи касаційних скарг щодо виходу за межі позовних вимог, а також щодо неналежного обґрунтування апеляційним судом встановлення порядку користування земельною ділянкою саме за варіантом № 3 є необґрунтованими.

Так, судами установлено, що позивач ОСОБА_4 є власником 41/100 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 10 вересня 1996 року.

Відповідач ОСОБА_5 є власником 59/100 часток цього ж домоволодіння на підставі договорів купівлі-продажу від 28 липня 1977 року і від 15 липня 1982 року.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради депутатів трудящих від 21 квітня 1954 року № 15/448 за домоволодінням АДРЕСА_1 було закріплено земельну ділянку, площею 2 730,0 кв. м, лишки земельної ділянки, площею 2 219,0 кв. м вирішено вилучити і зарахувати їх у міськземфонд.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 20 вересня 2016 року № 294, виготовленого ТОВ «Подільський центр судових експертиз», із спірної земельної ділянки за рішенням виконкому Вінницької міської ради від 07 лютого 1955 року було виділено в окреме домоволодіння (АДРЕСА_3) земельну ділянку, лінійними розмірами 20,0 м, 34,29 м, 15,0 м, 36,50 м, площею 600,0 кв. м.

Також за цим рішенням відрізано земельну ділянку, лінійними розмірами 30,0 м, 20,60 м, 30,0 м, 1,70 м, 19,02 м по АДРЕСА_2.

Відомості щодо того, яка саме площа земельної ділянки залишилась у користувачів земельної ділянки АДРЕСА_1 та була надана їм у власність чи користування, в матеріалах цивільної та інвентаризаційної справи відсутні.

Відповідно до проведених інструментальних обмірів земельної ділянки за фактично встановленими парканами по периметру, площа земельної ділянки АДРЕСА_1 становить 1 483,0 кв. м.

При врахуванні проходження межі земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1, площа земельної ділянки домоволодіння по АДРЕСА_1 буде становити 1 469,0 кв. м.

Експертом надано п'ять варіантів розподілу спірної земельної ділянки, при цьому у варіантах 1, 3, 4 - визначено загальну площу земельної ділянки в розмірі 1 469,0 кв. м, у варіантах 2, 5 - визначено загальну площу земельної ділянки в розмірі 1 000,0 кв. м.

Предметом спору є встановлення порядку користування земельною ділянкою, а тому вирішуючи спір суд не обмежений лише одним з варіантів на якому наполягає позивач і має право, з огляду на встановлені ним обставини по справі, враховуючи вимоги закону, права та інтереси сторін по справі, встановити порядок користування земельною ділянкою і за іншим варіантом.

Окрім цього, чинне законодавство не забороняє, не обмежує та не пов'язує право громадян на встановлення порядку користування земельною ділянкою в розмірах в яких вона закріплена або виділена, з їх правом на приватизацію земельної ділянки в розмірах не більше 0,10 гектара.

Крім того, положення ст. 121 ЗК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, адже право користування спірною земельною ділянкою виникло в позивача ще до прийняття Земельного кодексу України 2001 року, тоді як згідно з п. 7 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу Українигромадяни, що одержали у власність, у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

З матеріалів справи, а також з матеріалів інвентаризаційних справ на будинковолодіння АДРЕСА_2, АДРЕСА_1, АДРЕСА_3, вбачається, що з 1955 року, з часу прийняття рішення Виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих від 07 лютого 1955 року № 4/117 про відведення та виділення земельних ділянок, за будинковолодінням АДРЕСА_1 залишилось у користуванні громадян земельна ділянка у розмірі 1 530 кв. м. Після цього, будь-яких рішень про виділення або вилучення частини з даної земельної ділянки міською радою не ухвалювалось.

Експертом встановлено, що фактично власники будинковолодіння АДРЕСА_1 на сьогодні користуються земельною ділянкою площею 1 469 кв. м, тобто в межах площі ділянки, що відповідає рішенням виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих від 21 квітня 1954 року № 15/448 та від 07 лютого 1955 року № 4/117. А тому встановлення порядку користування земельною ділянкою, виходячи зі встановленої площі фактичного користування, є законним.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційних скарг не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Касаційну скаргу Вінницької міської ради відхилити.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.В. Ступак