Ухвала

іменем україни

20 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Сектору медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області про захист честі і гідності, за касаційними скаргами ОСОБА_3 на ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 липня 2016 року, від 20 липня 2016 року та від 7 листопада 2016 року,

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Сектору медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області про захист честі і гідності.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 8 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

З рішенням не погодився ОСОБА_3, звернувся з апеляційними скаргами, просив звільнити його від сплати судового збору за апеляційне оскарження.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 липня 2016 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. Апеляційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків скарги, а саме сплати судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2016 року повторну апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 8 червня 2016 року залишено без руху з підстав несплати судового збору та невідповідності апеляційної скарги вимогам ст. 295 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області

від 7 листопада 2016 року повторну апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 8 червня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

У касаційних скаргах ОСОБА_3 просить скасувати ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 липня 2016 року,

від 20 липня 2016 року та від 7 листопада 2016 року, посилаючись на порушення судом норм процесуального права

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Визнаючи неподаною та повертаючи ОСОБА_3 апеляційні скарги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що останній, у наданий йому судом строк, не усунув недоліки апеляційних скарг, а саме не сплатив судовий збір.

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 121, 297 ЦПК України суддя, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог ст. 295 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення її без руху, про що повідомляє відповідну особу і надає строк для виправлення недоліків. Якщо автор скарги у встановлений строк виправить недоліки, скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше скарга вважається неподаною та повертається суб'єкту звернення.

З матеріалів справи вбачається, що 8 червня 2016 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ухвалено рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_4, Сектору медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області про захист честі і гідності.

Звертаючись з апеляційними скаргами на рішення місцевого суду, ОСОБА_3 посилався на скрутне матеріальне становище, відсутність майна та доходів.

На підтвердження скрутного фінансового становища

ОСОБА_5 надано довідку Державної податкової інспекції

в м. Івано-Франківськ про відсутність доходів.

Відмовляючи ОСОБА_5 у звільненні від сплати судового збору та залишаючи апеляційні скарги без руху, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності заявником скрутного матеріального становища. Спростовуючи додані до апеляційної скарги довідки про відсутність доходів зазначав, що відсутність доходів у заявника за певні періоди часу не свідчить про його дійсний матеріальний стан.

При цьому зазначав, що заявником не надано акта обстеження матеріально-побутових умов, довідок із банківських установ про відсутність коштів на його депозитних рахунках чи наявність кредитних зобов'язань, довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність у нього права приватної власності на нерухоме майно, довідок з реєстраційних органів про наявність або відсутність рухомого майна, зокрема, транспортних засобів.

Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.1 постанови пленуму від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», з наступними змінами та доповненнями, судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Частиною 3 ст. 82 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір» передбачають, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою звільнити її від сплати судового збору.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, не врахував, що особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на апеляційне оскарження рішення суду.

З урахуванням наведеного, оскаржувані ухвали апеляційного суду не можуть залишатись в силі та з підстав, передбачених п. 2

ч. 1 ст. 342 ЦПК України, підлягають скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 липня

2016 року, від 20 липня 2016 року та від 7 листопада 2016 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька
М.К. Гримич О.В. Кафідова І.М. Фаловська