Провадження № 22-ц/779/956/2017
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Матківський
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Максюти І.О., Мелінишин Г.П.

секретаря Капущак С.В.

з участю апелянта ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 10 квітня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом та після уточнення позовних вимог просив ухвалити рішення про зобовязання ОСОБА_1 не чинити йому перешкод у вихованні малолітніх синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та у спілкуванні з ними. Встановити спосіб його участі у вихованні малолітніх синів.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що 03.09.2011 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб від якого народилось двоє синів: ОСОБА_3 і ОСОБА_4. Рішенням суду від 28.07.2016 даний шлюб розірвано, неповнолітніх дітей залишено проживати з матірю. Колишня дружина чинить перешкоди йому у спілкуванні та вихованні дітей, порушуючи його право на виховання дітей.

Позивач після уточнення способу участі у вихованні дітей просив встановити порядок участі у вихованні двох дітей, а саме: шляхом тривалих побачень першої та третьої суботи і неділі кожного місяця (дві доби), без присутності матері, за місцем його проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 з обовязковим поверненням дітей до місця їх постійного проживання; побачень з понеділка по пятницю з 16-00 по 20-00год., без присутності матері, за попередньою домовленістю із матірю, не порушуючи режиму дня дітей; кожного року в день народження дітей в зручний для матері дітей час протягом чотирьох годин, без присутності матері; після досягнення шестирічного віку шляхом спілкування та спільного відпочинку з синами протягом зимових, весняних, літніх та осінніх канікул, у рівних частках з матірю, за попередньою домовленістю між собою батьків щодо конкретної дати початку побачень з синами, за місцем його проживання ІНФОРМАЦІЯ_3, або в місцях відпочинку, без присутності матері, з обовязковим поверненням синів до місця їх постійного проживання.

Ухвалою суду від 05.10.2016 року до участі у справі залучено орган опіки і піклування в м. Івано-Франківську.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у вихованні малолітніх синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та у спілкуванні з ними.

Встановлено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні малолітніх синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, наступним чином:

1) до досягнення дітьми 6-річного віку:

- шляхом побачень першої та третьої суботи або неділі кожного місяця (тобто двічі на місяць), за попередньою домовленістю з матірю, з 15-00 до 20-00год без присутності матері, не порушуючи режиму дня дітей, з обовязковим поверненням дітей до місця їх постійного проживання;

2) з досягненням дітьми 6-річного віку:

- шляхом тривалих побачень першої та третьої суботи і неділі кожного місяця з 10-00 години суботи до 18-00 години неділі, без присутності матері, за місцем проживання ОСОБА_2 по вул.. Ст.Будного 22/33 у м.Тернопіль з обовязковим поверненням дітей до місця їх постійного проживання, не порушуючи режиму дня дітей.

3) шляхом побачень двічі на тиждень (з понеділка по пятницю) з 16-00 по 20-00год., за попередньою домовленістю із матірю, не порушуючи режиму дня дітей.

4) кожного року в день народження дітей в зручний для матері дітей час протягом чотирьох годин, без присутності матері, за попередньою домовленістю з матірю дітей.

5) після досягнення шестирічного віку шляхом спілкування та спільного відпочинку з синами протягом зимових, весняних, літніх та осінніх канікул, у рівних частках з матірю, за попередньою домовленістю між собою батьків щодо конкретної дати початку побачень з синами, за місцем проживання ОСОБА_2 по вул. С.Будного 22/33 у м. Тернопіль, або в місцях відпочинку, без присутності матері, з обовязковим поверненням синів до місця їх постійного проживання.

У задоволенні решта вимог відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянт у скарзі зазначає, що суд не забезпечив ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не зясував, чи мали місце обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Позивач на очах дітей побив її та покинув сімю. Після рішення суду 14.09.2016 року про розірвання шлюбу, позивач уже наступного дня звернувся до суду з даним позовом, що є не що іншим, як помстою за те, що вона вирішила офіційно розлучитись. ОСОБА_2 жодного разу не намагався побачитись з дітьми, він не подав жодного доказу про чинення нею перешкод у зустрічах з дітьми. Сини відвикли від батька і не сприймають його, як члена сімї. Також надаючи дозвіл на спілкування позивача з дітьми без її присутності, суд не врахував інтереси дітей. Судом не вимагався висновок спеціаліста-психолога. Крім цього, судом не враховано інтереси дітей при визначенні місця побачень батька з дітьми, оскільки зміна обстановки і оточення може негативно вплинути на їх моральний та психічний стан.

Апелянт вважає, що суд не надав оцінки тому факту, що батько тривалий час не відвідує дітей, не врахував вік дітей та їх ставлення до батька, тому ухвалив не законне рішення яке слід скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши доповідача, апелянта, яка вимоги скарги підтримала, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дітей, батько дітей має бажання приймати участь у їх вихованні, а спілкування позивача з дітьми не перешкоджає їх нормальному розвитку.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5,6).

Рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 23.02.2017 року №104 надано висновок, яким рекомендовано встановити батькові такий порядок участі у вихованні дітей: перша та третя субота місяця з 15.00год. до 20.00год.; друга та четверта неділя місяця з 15.00год. до 20.00год. у присутності матері; спілкування та спільного відпочинку з синами протягом зимових, весняних, літніх та осінніх канікул, за попередньою домовленістю між собою батьків (а.с.43-46).

Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Такі ж положення містяться в ч.3 ст.11, ст.15 Закону України "Про охорону дитинства".

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені в суді у порядку, встановленому законом.

Отже, відповідно до вищезазначених положень закону, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Судом встановлено, що батьки неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 проживають окремо, кожен із батьків позитивно характеризується, кожен із них має належні умови для проживання і виховання дитини та піклується про розвиток дитини, батько і сини прихильно ставляться один до одного і потребують спілкування між собою. Позивачу чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми і відповідач не погоджується із запропонованими батьком способами участі у вихованні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач визначив достатній на його думку час для бачення з синами, шляхом встановлення порядку участі у вихованні двох дітей, а саме: шляхом тривалих побачень першої та третьої суботи і неділі кожного місяця (дві доби), без присутності матері, за місцем проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 з обовязковим поверненням дітей до місця їх постійного проживання; шляхом побачень з понеділка по пятницю з 16-00 по 20-00год., без присутності матері, за попередньою домовленістю із матірю, не порушуючи режиму дня дітей; кожного року в день народження дітей в зручний для матері дітей час протягом чотирьох годин, без присутності матері; після досягнення шестирічного віку шляхом спілкування та спільного відпочинку з синами протягом зимових, весняних, літніх та осінніх канікул, у рівних частках з матірю, за попередньою домовленістю між собою батьків щодо конкретної дати початку побачень з синами, за місцем проживання ОСОБА_2В

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про усунення перешкод у спілкуванні та участі у вихованні дітей.

Його висновок про відмову в задоволенні вимог в частині дводобового безперервного перебування хлопчиків на вихованні в позивача до 6-ти років, з врахуванням і віку, і інтересів дітей, а також вимоги про побачення з понеділка по пятницю в певний час, колегія суддів також вважає обгрунтованим.

У матеріалах справи міститься висновок виконакому Івано-Франківської міської ради, яким рекомендовано порядок зустрічей батька з малолітніми дітьми. З цим висновком погоджується і відповідач, однак звернула увагу на те, що переїзд дітей у такому віці в іншу область може негативно вплинути на їх моральний та психічний стан.

Правильно по суті вирішивши спір суд першої інстанції визначаючи у пункті 2 способу участі позивача у вихованні дітей з досягненням ними 6-річного віку шляхом тривалих побачень першої та третьої суботи і неділі кожного місяця з 10-00 години суботи до 18-00 години неділі, без присутності матері, за місцем проживання ОСОБА_2 по вул. Ст.Будного 22/33 у м. Тернопіль з обовязковим поверненням дітей до місця їх постійного проживання, не порушуючи режиму дня дітей без погодження на це з матірю дітей не врахував у повній мірі доводи матері, що навіть у такому віці дітям тяжко буде переносити переїзд до місця проживання батька враховуючи відстань між населеними пунктами. Відповідач ОСОБА_1 у засіданні апеляційного суду пояснила, що за бажанням батька, він може спілкуватись із дітьми по місцю їх проживання. При досягненні більш зрілого віку не буде заперечувати у переїзді на кілька днів до батька, підтвердила записами у медичній картці сина, що після перебування сина у місті Тернополі він хворів.

Ураховуючи положення наведених норм закону, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Тому колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції спосіб участі батька у вихованні дітей у пункті 2, тобто переїзд їх у такому віці на 2 дні без згоди матері до міста Тернополя є передчасним і таким, що не відповідає інтересам дітей. У зв»язку із зазначеною обставиною колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 218, 309, 308, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 10 квітня 2017 року змінити.

Пункт 2 визначеного судом способу участі ОСОБА_2 у вихованні синів викласти у слідкуючій редакції.

З досягненням ними 6-річного віку: шляхом тривалих побачень першої та третьої суботи і неділі кожного місяця з 10-00 години суботи до 18-00 години неділі, без присутності матері, за місцем проживання ОСОБА_2 по вул. Ст. Будного 22/33 у місті Тернополі за домовленістю з матірю дітей з обовязковим поверненням дітей до місця їх постійного проживання, не порушуючи режиму дня дітей.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_5