Номер провадження: 22-ц/785/6688/17
Номер справи місцевого суду: 496/851/15-ц
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Біляївської міжрайонної прокуратури Одеської області та ОСОБА_3 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30.07.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, треті особи: Біляївська міжрайонна прокуратура Одеської області, Біляївський районний відділ (з обслуговування Біляївського району та м. Теплодар) ГУМВС України в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органу досудового розслідування,

встановила:

25.02.2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органу досудового розслідування, посилаючись на те, що 07 квітня 2013 року слідчим СВ Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району та м. Теплодар) ГУ МВС України в Одеській області відкрито кримінальне провадження відносно нього за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України. В цей же день йому повідомлено про підозру у скоєнні злочину та затримано до обрання запобіжного заходу.

09 квітня 2013 року відносно нього застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання та в забезпечення цивільного позову, ухвалою слідчого судді накладено арешт на його майно - автомобіль «MAZDA BONGO», реєстраційний номер НОМЕР_1 та два ключі.

Ухвалою суду від 24 травня 2013 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника про скасування арешту.

27 жовтня 2015 року вироком Біляївського районного суду Одеської області його виправдано за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, у зв'язку з недоведенням, що кримінальне правопорушення вчинене саме ним, запобіжний захід та арешт майна скасовано.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2014 року вказаний вирок залишено без змін.

Під вартою він знаходився 20 місяців 9 днів, з них три дні під вартою в ІВС Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району та м. Теплодар) ГУМВС України в Одеській області.

З початку досудового розслідування він був підданий погрозам та залякуванням, якщо не зізнається у скоєнні злочину, то йому буде призначено максимальне покарання.

При допитах, навіть у судовому засіданні, його відкрито обвинувачували у брехні та вимагали оговорити себе.

Така поведінка впливала на його душевний стан. Крім того, до кримінальної відповідальності притягувалася також ОСОБА_4, з якою він співмешкає.

У його присутності вона також зазнавала приниження, психічний тиск та вислуховувала погрози відносно себе та дітей. Він має трьох дітей, відносно яких висловлювали погрози про те, що вони можуть стати сиротами або їх здадуть в інтернат, так як батьки будуть позбавлені волі.

Весь період слідства та судового розгляду під арештом знаходився належний йому автомобіль «MAZDA BONGO», реєстраційний номер НОМЕР_1, що також негативно впливало на його емоційний стан. Відсутність транспортного засобу привела до відчуття дискомфорту, обмеження у правах, порушення звичного укладу життя та вимагала від нього додаткових зусиль для організації нормального життя.

Після тривалого знаходження автомобіля на штрафному майданчику деякі деталі неможливо використовувати.

Безпідставне притягнення до кримінальної відповідальності, безробіття, почуття провини перед сім'єю, що не може належним чином забезпечити, дати належне виховання та матеріальне забезпечення спричинили сильні душевні, моральні страждання.

Моральну шкоду він оцінив в 500 000 грн., які просив стягнути на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

Також просив стягнути витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн.

Представник третьої особи Біляївської міжрайонної прокуратури Одеської областізаперечував проти задоволення позову.

Справа розглянута у відсутність представника Державної казначейської служби України, третьої особи Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району та м. Теплодар) ГУМВС України в Одеській області.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30.07.2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь позивача 24 713,70 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

В решті позовну заяву залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про зміну даного судового рішення в частині суми стягнення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі Біляївська міжрайонна прокуратура Одеської областіставить питання про скасування зазначеного судового рішення із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22.10.2015 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та Біляївської міжрайонної прокуратури були задоволені частково, рішення суду першої інстанції було скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено (а.с.101-103).

Однак, ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено частково, рішення апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.144-145).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У відповідності до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 7 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994р. передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

За змістом п.1 ст. 2 та ст. 3 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду. У наведених в ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається): моральна шкода.

З огляду на викладене, є безпідставними і необґрунтованими доводи заявника апеляційної скарги - Біляївської міжрайонної прокуратури Одеської областіпро те, що позовні вимоги до прокуратури є необґрунтованими, з посиланням на те, що з матеріалів справи не вбачається винних дій прокуратури у завданні позивачу моральної шкоди.

У відповідності до ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Пунктом 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

За змістом пункту 3 вказаної Постанови Пленуму під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п. 9 вищевказаної Постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 07 квітня 2013 року відносно позивача було відкрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 185, ч. ст. 185 КК України.

09 квітня 2014 року відносно нього застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання.

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 09 квітня 2015 року накладено арешт на автомобіль «MAZDA BONGO», реєстраційний номер НОМЕР_1 та два ключі.

Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2014 року обвинувачений за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України ОСОБА_3 виправданий у зв'язку з не доведенням, що кримінальне правопорушення вчинене ним (а.с. 4-5).

16 грудня 2014 року апеляційним судом Одеської області вказаний вирок залишено без змін, тобто вирок набрав законної сили (а.с. 6-7).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного у обґрунтованого висновку про те, що внаслідок незаконного перебування під слідством і судом позивачеві була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у порушенні його прав людини і громадянина, нормальних життєвих зв'язків та душевних стражданнях, оскільки він протягом трьох діб перебував в ізоляторі тимчасового утримання, після чого відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання, змушений був їздити до слідчого, суду. Крім того, позивач був позбавлений можливості використовувати транспортний засіб в інтересах сім'ї, оскільки має трьох дітей, проживає в селі, яке знаходиться на віддалі від автодоріг, з'єднуючих м. Одеса та районний центр.

За наведених обставин суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.

У відповідності до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що Законом України «Про Державний бюджет на 2015 рік» встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у розмірі 1218 грн. на місяць.

Оскільки ОСОБА_3 перебував під слідством і судом з 07 квітня 2013 року по 16 грудня 2014 року, тобто 20 місяців і 9 днів, то розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим 24713,70 грн. (1218 грн. х 20 місяців)+(1218 грн./31 х 9 днів).

Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що справа апеляційним судом перегладяться в 2017 році, до цього часу позивач ОСОБА_3 не отримав відшкодування завданої йому моральної шкоди, у зв'язку з чим даний розмір має бути відрахований із мінімальної заробітної плати на час перегляду судового рішення, тобто на 2017 рік.

Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» встановлено, що у 2017 році мінімальна заробітна плата складає 3200 грн. на місяць.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, з урахуванням засад розумності та справедливості, приходить до висновку про стягнення з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку в рахунок відшкодування моральної шкоди 65 500 грн., що є не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (3200 грн. х 20 місяців 9 днів = 65 494 грн.)

В частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн., рішення суду в апеляційному порядку не оскаржується.

Крім викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що як було вказано вище, згідно ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12.

Таким чином, враховуючи, що суд першої інстанції мав у справі постановити ухвалу не рішення, колегія суддів вважає за необхідне постановити у справі ухвалу, якою, окрім іншого,назву оскаржуваного процесуального документу «Рішення» Біляївського районного суду Одеської області від 30.07.2015 року, замінити на «Ухвала».

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги ОСОБА_3 частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

В свою чергу, заявник апеляційної скарги - Біляївська міжрайонна прокуратура Одеської області не надала суду доказів в обґрунтування своїх доводів, у зв'язку з чим її апеляційна скарга підлягає відхиленню.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованою є ухвала, ухвалена на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду ухвалено відповідності до вимог матеріального і процесуального права, однак не в повній мірі відповідає вищезазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, у зв'язку з чим рішення суду слід змінити та збільшити розмір завданої моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Державної Казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 із 24 713,70 грн. до 65 500 грн.

Назву оскаржуваного процесуального документу «Рішення» Біляївського районного суду Одеської області від 30.07.2015 року, замінити на «Ухвала».

В іншій частині судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Біляївської міжрайонної прокуратури Одеської областівідхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30.07.2015 року змінити та збільшити розмір завданої моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Державної Казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 із 24 713,70 грн. до 65 500 грн. (шістдесят п'ять тисяч п'ятсот гривень).

Назву оскаржуваного процесуального документу «Рішення» Біляївського районного суду Одеської області від 30.07.2015 року, замінити на «Ухвала».

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра