Справа № 573/1780/17
Провадження №2/573/665/17
У х в а л а

про залишення позовної заяви без руху

"31" серпня 2017 р. Суддя Білопільського районного суду Сумської області Кліщ О.В. під час вирішення питання про відкриття провадження по цивільній справі за позовом Приватного підприємства Юридичної компанії «Калінін ОСОБА_1» в інтересах позивача ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Слобожанщина Агро», треті особи: ОСОБА_3, Відділ Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок їх витребування та повернення власникам,

встановив:

29 серпня 2017 року Приватне підприємство Юридична компанія «Калінін ОСОБА_1» в інтересах позивача ОСОБА_2 звернулося до суду із вказаною позовною заявою, у якій просить:

- визнати шість договорів оренди, укладених між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та Приватним сільськогосподарським підприємством «Слобожанщина Агро» недійсними;

- повернути з незаконного володіння Приватним сільськогосподарським підприємством «Слобожанщина Агро» земельні ділянки, які на праві власності належать ОСОБА_3, ОСОБА_2.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України визначено, що позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна, при чому з комплексного аналізу вказаної статті ЦПК України випливає, що ціна позову визначається станом на момент пред'явлення позову.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності роз'яснено, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Визначена позивачем ціна позову, зокрема щодо нерухомого майна, має бути підтверджена висновком суб'єкта оціночної діяльності, який має відповідну ліцензію на здійснення такої діяльності. Відповідно, правильність сплати судового збору залежатиме від вказаної ціни позову.

З позовної заяви вбачається, що позивач ставить вимогу майнового характеру щодо повернення земельних ділянок, однак не зазначає ціни позову станом на момент пред'явлення позову, що не відповідає приписам статті 80 ЦПК України та, в свою чергу, впливає на визначення розміру судового збору.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

У відповідності до ч. 2 ст. 79 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за позовну вимогу немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у еквіваленті становить 640 грн. 00 коп. та за позовну вимогу майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у еквіваленті становить від 640 грн. 00 коп. до 8 000 грн. 00 коп.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі, коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Водночас, п.п. 12 та 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах роз'яснено судам, що у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Відповідно до пунктів 15 та 16 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про затосування судами заонодавства про сцдов витрати у цивільних справах» Пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI.

До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці (наприклад, якщо позовну заяву про визнання договору (правочину) недійсним подано без вимоги застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК). За подання до суду таких заяв сплачується судовий збір згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI.

Для з'ясування питання про те, які вимоги відносяться до майнових, а які - до немайнових, суди повинні також враховувати роз'яснення, викладені у пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин".

Розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

З позовної заява вбачається, що позивач фактично ставить шість вимог немайнового характеру, а саме: визнання шістьох договорів оренди землі недійсними.

При цьому, слід зауважити, що позивачем до позовної заяви додана одна квитанція про сплату судового збору на загальну суму 1 920 грн. 00 коп., що, в свою чергу, не відповідає приписам Закону України «Про судовий збір» і ЦПК України щодо необхідності сплати судового збору за кожну вимогу немайнового та майнового характеру, а також сплати судового збору за вимогу майнового характеру в залежності від ціни позову.

Також з позовної заяви вбачається, що позивач ставить три вимоги майнового характеру: про витребування у відповідача трьох земельних ділянок та повернення їх власникам.

Таким чином, позивачем не надано доказів сплати судового збору в порядку та розмірі визначених Законом України «Про судовий збір».

З матеріалів справи вбачається, що договори оренди були укладені з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3, але незрозуміла позиція представника ОСОБА_2, який в позовній заяві ставить ОСОБА_3 третьою особою. Законодавство визначає відмінні ознаки третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, та позивача: позивач бажає, щоб суд задовольнив його вимоги, а третя особа заінтересована в такому вирішенні спору, що виключає можливість повного задоволення вимог як позивача, так і відповідача. Також можна виділити такі ознаки сторін цивільної справи, як виникнення між ними матеріально-правового спору, що стало підставою для відкриття провадження; у них наявні протилежні інтереси, що зумовлює їх протистояння один одному. Таким чином, виходячи з позовних вимог, вбачається, що процесуальний статус ОСОБА_3 має бути визначено як статус позивача з обов»язками та правами згідно з законодавством (сплатою судового збору).

В доданому до справи договорі №08/17 від 13 квітня 2017 року, виявлено, що в ньому зазначено, що ОСОБА_2 діє від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності НМА 458773 від 13 квітня 2017 року, але копію довіреності до справи не долучено.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, є підстави для залишення вказаної позовної заяви без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 35, 36, 119-121, 210 та 293 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Позовну заяву Приватного підприємства Юридичної компанії «Калінін ОСОБА_1» в інтересах позивача ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Слобожанщина Агро», треті особи: ОСОБА_3, Відділ Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок їх витребування та повернення власникам - залишити без руху та надати позивачу для усунення недоліків строк 5 днів, який обчислюється з моменту отримання позивачем ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачу виконати вимоги ухвали суду щодо:

- зазначення ціни позову за майновими вимогами;

- надання доказів сплати судового збору в порядку та розмірі визначених Законом України «Про судовий збір»;

- надання копії довіреності НМА 458773 від 13 квітня 2017 року від імені ОСОБА_3 на ім»я ОСОБА_2.

У випадку не виконання вимог ухвали у зазначений суддею строк, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя