КОПІЯ УКРАЇНА
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 683/319/17
Провадження № 22-ц/792/1620/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі:

Пастощука М.М. (головуючий)

Спірідонової Т.В., Ярмолюка О.І.

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Ясен-Поділля» на рішення Старокостянтинівського районного суду від 27 липня 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ясен-Поділля» м. Старокостянтинова про поновлення на роботі, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з позовом до ТОВ «Ясен-Поділлля», з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_3 просив суд поновити пропущений з поважних причин строк для звернення до суду для вирішення трудового спору; поновити позивача з 6 травня 2016 року на посаді вантажника складського господарства у ТОВ «Ясен-Поділля»; зобов`язати товариство нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 травня 2016 року по день поновлення на роботі.

У позовній заяві зазначається, що позивач працював у ТОВ «Ясен-Поділля» на посаді вантажника складського господарства. В травні 2016 року ОСОБА_3 був призваний на строкову військову службу та був направлений на проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .

Наказом ТОВ «Ясен-Поділля» № 195к від 06.05.2016 року позивача було звільнено з роботи у зв`язку із призовом на військову службу на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України. Звільнення з роботи під час проходження військової служби позивач вважає незаконним та таким що здійснене з порушенням ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 3 ст. 119 КЗпП України, оскільки пільги щодо збереження місця роботи та компенсації середнього заробітку розповсюджуються і на громадян, які призвані на строкову військову службу.

Також ОСОБА_3 вказує на поважність причин пропуску строку на звернення до суду з позовом у зв`язку з призовом та проходженням військової служби.

Враховуючи викладене ОСОБА_3 просив суд позов задовольнити.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 27 липня 2017 року ОСОБА_3 поновлено строк для звернення до суду з позовом.

Поновлено ОСОБА_3 з 6 травня 2016 року на посаді вантажника складського господарства у ТОВ «Ясен-Поділля» м. Старокостянтинова.

Зобов`язано ТОВ «Ясен-Поділля» м. Старокостянтинова нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 травня 2016 року по день його поновлення на роботі.

Постановлено, що рішення в частині поновлення на посаді, нарахування та виплати середнього заробітку за місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з ТОВ «Ясен-Поділля» м. Старокостянтинова на користь держави 1280 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ «Ясен-Поділля» просить скасувати вказане рішення суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На підтвердження незаконності рішення суду зазначається, що при постановленні рішення суд не дав належної оцінки доказам на які посилалося товариство у своїх запереченнях на позовні вимоги.

Звільнення позивача відбулося за п. 3 ст. 36 КЗпП України на підставі заяви ОСОБА_3 та повістки Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка надійшла на адресу товариства з чіткою вимогою звільнити ОСОБА_4 з займаної посади та виплатити йому вихідну допомогу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Позивачу були виплачені усі передбачені законом виплати та компенсації.

Суд неправильно застосував ч. 3 ст. 36, ч. 3 ст. 119 КЗпП України, положення яких поширюються виключно на особливий період або період мобілізації, а якщо у країні відсутній особливий період або мобілізація, то діє загальний порядок припинення трудового договору за ч. 3 ст. 36 КЗпП України.

В період призову ОСОБА_3 і звільнення його з роботи за ч. 3 ст. 36 КЗпП України особливий період в Україні не діяв, тому застосовувати ч.ч. 3, 4 ст. 119 КЗпП України і зберігати за працівником місце роботи у відповідача не було жодних законних підстав.

Крім того судом першої інстанції порушені вимоги ч. 1 ст. 209, ст. 157 ЦПК України.

В засіданні апеляційного суду представник ТОВ «Ясен-Поділля» Грицишин О.П. апеляційну скаргу підтримала з викладених у ній мотивів.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав, у її задоволенні просив відмовити.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 10к від 2 січня 2015 року ОСОБА_3 прийнято на роботу на посаду вантажника складського господарства ТОВ «Ясен-Поділля» м. Старокостянтинова.

Наказом № 195к від 6 травня 2016 року позивача звільнено з посади вантажника складського господарства товариства у зв`язку з призовом на військову службу за п. 3 ст. 36 КЗпП України. В наказі відсутні відмітка про ознайомлення позивача з його змістом.

Трудова книжка позивача знаходиться у ТОВ «Ясен-Поділля».

Відповідно до повістки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка видана призовнику ОСОБА_3 , згідно з Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», останнього було призвано на строкову військову службу та наказано 10 травня 2016 року прибути для відправки на збірний пункт.

Згідно повідомлення ТВО військового комісара Старокостянтинівського ОМВК від 23 січня 2017 року № 138 призовник ОСОБА_3 був призваний Старокостянтинівським ОМВК на строкову службу 11 травня 2016 року.

З 22 червня 2016 р. солдат ОСОБА_3 , який призваний на строкову військову службу, знаходиться на військовій службі у Білгород-Дністровському прикордонному загоні м. Білгород-Дністровський.

Згідно Указу Президента України «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2016 році» в травні червні 2016 року було проведено весняний призов.

Враховуючи вимоги ст. 36, ч. 3 ст. 119 КЗпП України, ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р., № 2232-XII суд першої інстанції прийшов до висновку, що ч. 3 ст. 119 КЗпП України не містить обмеження, що гарантії для призваних на строкову військову службу надаються лише в особливий період, а тому призов є підставою для увільнення від роботи незалежно від того, чи оголошено мобілізацію, чи триває особливий період.

За таких обставин суд знайшов підстави для задоволення позову ОСОБА_3 .

Проте з таким висновком суду погодитися не можна через неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу;

Згідно ч. 3 ст. 119 КЗпП України (в редакції на час звільнення позивача з роботи та призову на строкову військову службу) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За ч. 2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р., № 2232-XII (в редакції станом на травень 2016 р.) громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Вказані норми надають гарантії щодо збереження місця роботи, посади і середнього заробітку за працівниками призваними на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Апеляційним судом встановлено, що наказом ТОВ «Ясен-Поділля» 195к від 6 травня 2016 року ОСОБА_3 звільнено з посади вантажника складського господарства товариства у зв`язку з призовом на військову службу за п. 3 ст. 36 КЗпП України. Підставою для звільнення була повістка військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка надійшла на адресу ТОВ «Ясен-Поділля», та оповіщення керівнику підприємства в вимогою звільнити ОСОБА_4 з займаної посади та виплатити вихідну допомогу у розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (а.с.3- 5).

11 травня 2016 року призовник ОСОБА_3 був призваний

Старокостянтинівським ОМВК на строкову військову службу (а.с. 4).

З 22 червня 2016 р. солдат ОСОБА_3 , який призваний на строкову військову службу, знаходиться на військовій службі у Білгород-Дністровському прикордонному загоні м. Білгород-Дністровський.

На час звільнення позивача ОСОБА_3 з роботи, призову на строкову військову службу та проходження військової служби рішення (указ) Президентом України про мобілізацію не приймалося, воєнний стан не вводився, особливий період не діяв.

Таким чином, пільги передбачені ч. 3 ст. 119 КЗпП України, ч. 2 ст. 39 Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р., № 2232-XII на позивача не поширюються.

За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про поновлення на роботі, зобов`язання нарахувати і виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ясен-Поділля» задовольнити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду від 27 липня 2017 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий підпис

Судді підписи

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду М.М. Пастощук

=================================================================

Головуючий у І інстанції Завадська О.П.
Доповідач - Пастощук М.М. Категорія № 54, 55