Справа №463/4305/17
Провадження №4-с/463/69/17
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження за скаргою

31 серпня 2017 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Гирич С. В., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова, -

в с т а н о в и л а :

заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця та просить визнати протиправними дії старшого державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 щодо накладення арешту та заборони відчуження квартири АДРЕСА_1, скасувати арешт та заборону відчуження.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З доданих до скарги документів вбачається, що на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт та заборону відчуження як майна ОСОБА_3 із зазначенням підстав обтяження: постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 950-8,08.09.2009 року, Личаківський ВДВС ЛМУЮ, державний виконавець Маркіна Л.Г.

Як вбачається із матеріалів скарги, заявник не є стороною виконавчого провадження. Зазначає, що є власником вказаної квартири.

В ході розгляду справи №62850цс15 Верховний Суд України 13 січня 2016 року розглянув справу, предметом якої була скарга на дії державного виконавця та висловив правову позицію, згідно якої, у випадку оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України, прийнятого 18 березня 2004 року, розгляд таких скарг здійснюється за правилами цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ.

У разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України 1963 року, а також у разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця особами, які не є учасниками виконавчого провадження така скарга підлягає розгляду відповідно до ст. 181 КАС України. Аналогічна позиція викладена у Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних а кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року.

Окрім цього, заявник в скарзі посилається на положення ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту в порядку позовного провадження.

Разом з тим, в аспекті поданої скарги, з врахуванням положень пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України, приходжу до переконання про відсутні підстави для прийняття скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, а тому аналогічно з позовним провадженням слід відмовити в відкриті провадження.

На підставі викладеного і керуючись ст.383 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

відмовити у відкритті поводження за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст. 294 ч.2 ЦПК України до Апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Гирич С. В.