У Х В А Л А

іменем україни

30 серпня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Експобанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Експобанк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Експобанк» (далі - ПАТ КБ «Експобанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 10 грудня 2007 року ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 18 тис. доларів США на строк до 09 грудня 2014 року. На забезпечення виконання умов цього договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_4 договір поруки. У результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 27 квітня 2015 року складає 42 165,97 доларів США та 20 023 грн. 23 коп. і яку позичальник та його поручитель, незважаючи на вимоги, не погасили.

Враховуючи викладене, ПАТ КБ «Експобанк» просило стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 42 165,97 доларів США та 20 023 грн. 23 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року, позов ПАТ КБ «Експобанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Експобанк» прострочену заборгованість за кредитом у сумі 3 197,41 доларів США; прострочену заборгованість за процентами у сумі 231,60 доларів США, пеню за тілом кредиту у сумі 517,18 доларів США та пеню за відсотками у сумі 26 доларів США. У задоволенні решти вимог, у тому числі й щодо поручителя - ОСОБА_4, відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Експобанк» просить скасувати судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов до позичальника, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «Експобанк» пропустило строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за черговими платежами до 20 травня 2012 року. Крім того, суд послався на те, що договір поруки в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України є припиненим, оскільки банк звернувся до суду після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Апеляційний суд погодився із висновками районного суду, зазначивши при цьому також про те, що часткове погашення ОСОБА_3 кредиту не є перериванням строку позовної давності, оскільки він сплачував щомісячні платежі, а не погашав вже існуючу заборгованість.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції в частині вимог до позичальника ОСОБА_3 не відповідає.

Судами встановлено, що 10 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Експобанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти розмірі 18 тис. доларів США на строк до 09 грудня 2014 року.

На забезпечення виконання умов цього договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_4 договір поруки.

Пред'являючи позов, ПАТ КБ «Експобанк» посилалось на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 27 квітня 2015 року складає 42 165,97 доларів США та 20 023 грн. 23 коп. і яку позичальник та його поручитель, незважаючи на вимоги, не погасили.

Щодо вимог банку до поручителя ОСОБА_4, то судове рішення апеляційної інстанції є правильним і законним.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від установлення строку її дії на підставі договору чи закону, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

З настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

З часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за овердрафтом) пред'явити вимоги до поручителя.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року № 6-1265цс16 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 припинив сплачувати заборгованість за кредитом у листопаді 2008 року, строк дії договору закінчився 09 грудня 2014 року, а до суду із позовом банк звернувся 21 травня 2015 року, тобто поза межами шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Отже, при вирішенні спору щодо стягнення заборгованості за кредитом із поручителя суди вірно визначилися із характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги в цій частині вказаних висновків суду не спростовують, а посилання на необхідність стягнення з поручителя заборгованості із непрострочених щомісячних платежів безпідставні, оскільки договір кредиту закінчився 09 грудня 2014 року.

Вирішуючи позов ПАТ КБ «Експобанк» до позичальника ОСОБА_3, суди не врахували того, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність ‒ це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року № 6-1996цс16 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дав належної оцінки посиланням банка на переривання строку позовної давності шляхом визнання заборгованості, викладених у листах ОСОБА_3 від20 березня 2012 року та від 02 вересня 2014 року щодо погашення кредиту, відсотків, встановлення черговості погашення кредиту та повідомлення про заборгованість, отже, не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позову до ОСОБА_3

При цьому посилання апеляційного суду на те, що ОСОБА_3 погашав лише чергові платежі, а не прострочену заборгованість є передчасними, без аналізу квитанцій, оскільки, зокрема, банк посилався на те, що призначенням платежу у квитанціях від 09 липня 2010 року, від 10 серпня 2010 року, від 10 листопада 2010 року, від 06 грудня 2010 року та від 10 лютого 2011 року сплатив саме прострочену частину кредиту, а не чергові платежі.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині стягнення кредитної заборгованості із позичальника ОСОБА_3, судом апеляційної інстанції не встановлені, судове рішення апеляційної інстанції в цій частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Експобанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «Експобанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «Експобанк» до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості як з поручителя залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська