Справа №487/3940/17 30.08.2017 30.08.2017 30.08.2017
Справа № 487/3940/17 Суддя першої інстанції: Павлова Ж.П.
Провадження №22-ц//1953/17 Суддя-доповідач апеляційної інстанції: Крамаренко Т.В.

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Крамаренко Т.В.,

суддів Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Лептуга С.С.,

за участю: заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1
на ухвалу судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 1 серпня 2017 року по справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и л а :
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення в якій просив встановити факт, що він безпосередньо брав участь у роботах, пов`язаних з усуненням наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та працював у зоні відчуження в період з 31 липня 1986 року по 11 серпня 1986 року.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 1 серпня 2017 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 відмовлено на підставі п.1 ч.2 ст. 122, ст. 256 ЦПК України та роз`яснено заявнику його право на оскарження відмови відповідного органу до суду в порядку, визначеному КАС України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали, просив її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт, що він безпосередньо брав участь у роботах, пов`язаних з усуненням наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та працював у зоні відчуження в період з 31 липня 1986 року по 11 серпня 1986 року.

Встановлення зазначеного факту мотивує необхідністю отримання пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки рішенням Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області від 3 травня 2017 року №33/5 у призначенні пенсії йому відмовлено.

Заяву обґрунтовує тим, що трудова книжка та військовий квиток має відмітку про перебування у лавах Радянської Армії, який збігається з часом катастрофи на Чорнобильській АЕС, що також підтверджується довідкою військової частини від 16 листопада 1992 року №421, проте йому відмовили у зв`язку з відсутністю первинних документів, підтверджуючих період роботи в зоні відчуження.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі Закон),учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 15 Закону підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Статтею 55 Закону передбачені умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У вказаній статті зазначені категорії осіб, які постраждали це учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський АЕС та потерпілі від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст.ст. 234, 256 ЦПК України, та згідно з роз`ясненнями пункту першого 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Із вищевказаних нормативно-правових актів вбачається, що підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яким себе вважає заявник можуть бути тільки відповідні документи, а не рішення суду про встановлення того чи іншого факту.

За таких обставин, суддя вірно на підставі положень ст. ст. 122, 256 ЦПК України з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» відмовив у відкритті провадження.

Також суддя правильно зазначив, проте, що відмову відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржено заінтересованої особою до суду у порядку, передбаченого КАС України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а відтак не можуть бути підставою для скасуванню ухвали судді.

Таким чином, оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, а тому на підставі п. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 1 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова