АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/735/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2183/17Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Чумак О.В.

суддів Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

при секретарі Ткаченко Т.І.

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вказаним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

В обґрунтування позову зазначила, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 30.05.2015 року з вини відповідача ОСОБА_4, їй завдано тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Діями ОСОБА_7, вина якого встановлена ухвалою суду від 16.01.2016 р., їй було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 15764,30 грн., яка складається з витрат на ліки в сумі 5381,30 грн., пошкодження її мобільного телефону «Samsung GT-S7562 Galaxy S Duos» вартістю 1540,00 грн., пошкодження велосипеду жіночого «АИСТ», вартістю 3163,00 грн., витрат на придбання продуктів харчування, в зв'язку з тим, що через травмування та тривале лікування вона не могла обробляти свій город, щоб забезпечити себе продуктами на рік, в сумі 5680,00 грн.

Крім цього, неправомірними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що під час скоєння злочину відносно неї та лікування вона перенесла сильну фізичну біль, незручності, тривалий час лікується від травми ноги, яка в даний час постійно болить та не поновила повністю свої функції, не може самостійно рухатися.

З урахуванням цього, позивач просила стягнути з ОСОБА_7, а у разі відсутності у нього майна, достатнього для відшкодування завданої ним матеріальної та моральної шкоди, стягнути з його батьків ОСОБА_5, ОСОБА_6 на її користь 15764 грн. 30 коп. матеріальної шкоди та з урахуванням поданих уточнень до позову - 300 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 червня 2017 рокупозов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 4860,41 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди та 45000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 49860,41 грн..

У разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_4 майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, вказану суму або частку, якої не вистачає до вказаної суми, стягнути на користь ОСОБА_3 солідарно з його батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в розмірі 367,47 грн. з кожного.

З рішенням суду першої інстанції не погодилася позивач ОСОБА_3, яка в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, прохає змінити рішення в частині стягнення на її користь матеріальної та моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Також прохає стягнути з відповідачів витрати за проведення судово-медичної експертизи в сумі 1505 грн., посилаючись на те, що за станом здоровя не змогла надати в суді першої інстанції докази сплати за експертизу.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення сторін, представника відповідачів ОСОБА_2, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як убачається з матеріалів справи, встановлено місцевим судом та ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16.01.2016 року, що 30 травня 2015 року, близько 22 години, ОСОБА_4В.Я, не маючи посвідчення водія, керував мотоциклом «VIPER V200N», який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія СХХ№ 444753 належить його батькові ОСОБА_5, в с. Гаркушинці Миргородського району по вул. Леніна в районі будинку 16-б і в порушення вимог п.п. 2.1 «а», 12.1 Правил дорожнього руху, де зазначено: «водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення; під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, не впорався з керуванням та допустив падіння з мотоцикла, який почав неконтрольовано рухатися по напрямку руху мотоцикла, де відбувся контакт мотоцикла із стоячою ОСОБА_3

Згідно висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_3 в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого трьохщиколоткового перелому зліва з підвивихом стопи до зовні, рвано-забійну рану правої гомілки, синців, що розташовані на правій сідниці з переходом на задньо-зовнішню поверхню правого стегна, на лівій сідниці з переходом на задньо-зовнішню поверхню лівого стегна, які по ступеню тяжкості відносяться до пошкоджень середнього ступеня тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров'я.

Вказаною ухвалою ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та застосовано до нього примусовий захід виховного характеру у вигляді застереження. Ухвала набрала законної сили 16 лютого 2016 року (а.с.9-10 т.1). Під час розгляду кримінального провадження цивільний позов ОСОБА_3 не заявлялвся.

Зазначені обставини встановлені також матеріалами кримінального провадження № 541/3247/15-к про застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_7 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, які оглянуті у судовому засіданні при розгляді справи в суді першої інстанції.

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 1/16 від 11.12.2015 р. в діях ОСОБА_7 вбачаються невідповідності з вимогами п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв'язку з виникненням даної пригоди.

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи №28 від 02.02.2017 року, при огляді членами експертної комісії 31.01.2017 року ОСОБА_3 було встановлено діагноз: Консолідований після металоостеосинтезу 3-хкісточковий перелом лівої гомілки. Лімфостаз. Комбінована контрактура лівого гомілково-ступневого суглобу. Післятравматична нейропатія (30.05.2015 року) лівого велико- та малогомілкових нервів з парезом лівої ступні (відсутня функція згинання і розгинання), чутливими і трофічними розладами. Стійке різке порушення функції опори та ходи лівої нижньої кінцівки, що є наслідком травми, отриманої нею під час дорожньо-транспортної пригоди 30.05.2015 року. Тілесні ушкодження ОСОБА_3 відносяться до тяжких за ознакою розладу здоров'я, поєднаного зі стійкою втратою загальної працездатності не менш ніж на одну третину (а.с.205-219).

У зв'язку з отриманою під час ДТП травмою, позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Миргородської ЦРЛ з 31.05. по 24.06.2015 року, з 16.07. по 27.07.2015 року, з 14.08. по 29.08.2015 року, з 29.09. по 05.10.2015 року, а 10.06.2015 була прооперована, що підтверджується медичними картами стаціонарного хворого №№ 4158/414, 5406/548, 6220/640, 7367/765.

Як убачається з медичної карти стаціонарного хворого № 19341, позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні ОТВ Полтавської обласної клінічної лікарні ім.М.В.Скліфосовського з 14.10. по 29.10.2015 року та їй проведено операцію на лівій голені.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_7 позивачці ОСОБА_3 завдана майнова шкода, яка підлягає стягненню з останнього на її користь.

Висновки місцевого суду відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на законі, виходячи з такого.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною сьомою ст. 128 КПК України встановлено, що особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст. 1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Дослідивши обставини справи, здійснивши аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що внаслідок ДТП, яке сталося 30.05.2015 р. з вини ОСОБА_7, ОСОБА_3 завдано майнову шкоду, розмір якої становить 4860,41 грн. та підтверджується наданими позивачкою в суді першої інстанції копіями чеків на придбання ліків та лікування (а.с.13-18 т.1), які призначалися їй у звязку з отриманими травмами в ДТП, що узгоджується з інформацією у медичних картах стаціонарного хворого та обґрунтовано взяті до уваги місцевого суду як належні докази понесених витрат на лікування.

Також колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про недоведеність позивачкою факту пошкодження мобільного телефону та велосипеду, а також щодо розміру витрат на придбання продуктів харчування та необхідність їх придбання у зазначеному позивачкою обсязі саме внаслідок дій відповідача ОСОБА_7

За вказаних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 4860,41 грн. у відшкодування завданої майнової шкоди.

Обґрунтовуючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, яку позивачка оцінює в 300000 грн., остання послалася на те, що через неправомірні дії відповідача їй було завдано сильних душевних страждань та інші негативні наслідки, які вона відчуває до теперішнього часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч.ч. 2,3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (із змінами), розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_7 позивачці ОСОБА_3 заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з ушкодженням її здоров'я внаслідок ДТП з вини відповідача.

При визначенні розміру відшкодування, суд першої інстанції виходив з принципів розумності і справедливості; врахував ту обставину, що позивач перенесла фізичний біль та страждання, які зазнала у зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень середньої тяжкості, тривалий час лікувалась в умовах стаціонару, перенесла неодноразове оперативне втручання та до цього часу не може відновити звичний для неї спосіб життя.

Також районний суд вірно взяв до уваги те, що немайнова шкода заподіяна позивачці неумисними діями відповідача ОСОБА_7, який є неповнолітнім, ту обставину, що після ДТП 30.05.2015 р. відповідачі сплатили кошти за лікування позивачки, що підтверджується копіями чеків та квитанцій на придбання ліків та медичних засобів на загальну суму 7944,03 грн. (а.с.56-64 т.1).

Як пояснила сама ОСОБА_3 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, відповідачі відвідували її у лікарні, приносили продукти харчування, проте згодом припинили приходити до неї.

Згідно пояснень відповідачів, вони відвідували позивачку в лікарні, приносили їй продукти харчування, проте припинили приходити до неї у звязку з тим, що син позивачки почав їм погрожувати.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_7 на користь позивачки ОСОБА_3 45000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Також суд першої інстанції обґрунтовано застосував до правовідносин положення ст. 1179 ЦК України, взявши до уваги неповнолітній вік відповідача ОСОБА_7 (16 років) та дійшов висновку про те, що в разі відсутності у нього майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, визначена сума шкоди або частка, якої не вистачає до вказаної суми, підлягає стягненню на користь позивача з його батьків - відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в солідарному порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з рішенням суду в частині стягнення майнової та немайнової шкоди належними доказами не підтверджені, вірних висновків суду першої інстанції не спростовують, тому на увагу колегії суддів не заслуговують.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, колегія суддів встановила, що ОСОБА_3 понесені витрати на проведення судово-медичної експертизи в сумі 1505,80 грн., на підтвердження чого до апеляційної скарги додані квитанція від 31.01.2017 р. та рахунок-фактура (т. 2 а.с. 35,36).

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки неподання позивачкою до суду першої інстанції доказів на підтвердження розміру понесених витрат за проведення судово-медичної експертизи в сумі 1505,80 грн. було зумовлено поважними причинами, зокрема станом здоровя позивачки внаслідок отриманих у ДТП ушкоджень, неможливістю самостійно рухатися, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення в частині визначення розміру судових витрат та стягнути з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на її користь витрати за проведення судово-медичної експертизи, у сумі 1505,80 грн., по 501,93 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.п. 3,4 ст. 309, ст.ст. 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 червня 2017 року змінити в частині визначення розміру судових витратза проведення судово-медичної експертизи.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 витрати за проведення судово-медичної експертизи по 501,93 грн. з кожного.

В іншій частині рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ ОСОБА_10

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду ОСОБА_11ОСОБА_1