Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/9936/16-ц Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 27 березня 2017 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановив:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (надалі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із зазначеним позовом. Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 19482,79 грн. В обґрунтування заявлених вимог Банк зазначав, що 06.12.2007 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Відповідач умов договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.10.2016 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 19482,79 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 2927,73 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 12221,13 грн., заборгованості за пенею та комісією 2929,99 грн., а також штрафних санкцій: 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 903,94 грн. - штрафу (процентна складова).

Рішенням Корольвського районного суду м.Житомира від 27 березня 2017 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Банк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Банку. На думку апелянта, судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин ст.ст.257,258 ЦК України. Вважає, що поза увагою суду залишилась обставина щодо подовження дії договору. Тобто, зобов?язання, які не виконанні у межах річного строку дії договору, при подовженні останнього продовжують існувати. А тому, вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту і процентів, нарахованих в межах останніх трьох років підлягають задоволенню. Саме така думка викладена у постанові ВСУ №6-160 цс14 від 19.11.2014 року.

Розглянувши справу в межах, доводів апеляційної скарги, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 06.12.2007 року ОСОБА_3 звернувся з письмовою заявою до ПАТ КБ "Приватбанк" про надання йому кредиту, та отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписавши вказану заяву, відповідач погодився з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, й погодився з тим, що зазначена заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку є договором про надання банківських послуг, укладеним з банком.

Згідно п.3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, та Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст.525,526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України і одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Відповідач не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, яка згідно із розрахунком Банку, станом на 31.10.2016 року складає 19482,79 грн.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якої просив відповідач (а.с.74).

При цьому судом враховано, що згідно зі ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а спеціальна позовна давність про стягнення неустойки (штрафу, пені) один рік ( ст.ст.257,258 ЦК).

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4.ст.267 ЦК).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою, кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

В даному випадку, останній платіж в сумі 2927,73 грн. відповідач вніс 30.11.2010 року, що вбачається із розрахунку заборгованості (а.с.4 на звороті).

Копія платіжної картки відповідача №150865, свідчить про те, що термін її дії визначений до 11/11 тобто, до листопада 2011 року Проте з позовом до суду Банк звернувся лише 28.11.2016 року, тобто поза межами строку позовної давності.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно вважав, що звертаючись до суду 28.11.2016 року, позивач втратив право на стягнення заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів (ст.266 ЦК України), а тому позов не підлягає до задоволення у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: