Справа № 458/55/16 Головуючий у 1 інстанції: Федитник І.Д.
Провадження № 22-ц/783/134/17 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О.Я., Савуляка Р.В.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 17 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 / правонаступники ОСОБА_6 та ОСОБА_3/ до ОСОБА_2 про зобов»язання усунути перешкоди у користуванні будинком та звільнити житлове приміщення , -

в с т а н о в и л а:

20.01.2016 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунунення перешкод у користуванні будинком та звільнення житлового приміщення, яке належить йому на праві власності.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що є єдиним власником житлового будинку в с.Мала Волосянка по вул. Центральна, 68 Турківського району Львівської області. У його житловому будинку, крім нього, проживають: дружина ОСОБА_4, дочка ОСОБА_7 та внук ОСОБА_8. Відповідач у 2012 року вселився в будинок в якості співмешканця доньки ОСОБА_3 та проживає в такому без реєстрації. Відповідач є психічно хворою людиною, інвалідом другої групи загального захворювання, погано ставиться до його дружини та до нього, знущається з них, незважаючи на їх похилий вік та немічність, постійно провокує скандали та сварки та наносить їм побої, без його згоди користується господарськими спорудами, належними до будинку. З цього приводу вимушений був з дружиною звертатись до поліції. Важає, що відповідно до ст.391 ЦК України має право, як власник майна, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Зобов»язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_5 в здійсненні права власності на будинковолодіння шляхом зобов»язання звільнити житлове приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1. Вирішено питання судового збору.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9

Вважає його необґрунтованим, незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з»ясуванням усіх обставин справи.

Зазначає, що відповідач вселився в житловий будинок, що належить ОСОБА_5, за його згодою та згодою його дружини. За весь час проживання у вказаному житловому будинку між сторонами не було конфліктів, а оскільки позивач та його дружина є особами похилого віку, відповідач допомагав їм у веденні господарства. Вважає, що обставини, викладені у позовній заяві, та на яких ґрунтуються висновки суду першої інстанції є надуманими та такими, що не підтверджені належними доказами у справі.

Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не враховано положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», згідно якого відсутність письмової згоди членів сім»ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Вважає, що факт того, що позивач та його дружина надавала усну згоду на проживання відповідача в їхньому будинку підтверджується такими доказами як акт обстеження від 20.02.2013 року, проведений комісією Явірської сільської ради та акт обстеження від 20.02.2013 року, проведений комісією Ясенице-Замківської сільської ради, в яких зазначено, що ОСОБА_2 з 01.10.2010 року проживає у ОСОБА_5

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 року Виконавчим комітетом Явірської сільської ради Турківського району Львівської області, серія НОМЕР_1 /а.с. 91/.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27.12.2016 року до участі в справі в якості правонаступників залучено ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які згідно свідоцтва про право на спадщину від 02.11.2016 року успадкували майно позивача, а саме: ОСОБА_6 - 5/6 частини будинковолодіння в АДРЕСА_1, ОСОБА_3 - 1/6 частину будинковолодіння в АДРЕСА_1.

Згідно письмового повідомлення ОСОБА_6 від 10.04.2017 року, адресованого апеляційному суду Львівської області, правонаступник позивача - ОСОБА_6 позов підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутності / а.с. 135-136 /.

Правонаступник ОСОБА_3 позов ОСОБА_5 не підтримує.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що позивач був власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1, що підтверджується технічним паспортом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.12.2015 року.

У житловому будинку проживають та зареєстровані: ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_13, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою Явірською сільською радою Турківського району Львівської області від 16.12.2015 року.

Відповідач у спірному будинку проживає з 2012 року в якості цивільного чоловіка доньки позивача - ОСОБА_3, хоча є зареєстрованим у АДРЕСА_2.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та зобов»язуючи ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_5 в здійсненні права власності на будинковолодіння шляхом зобов»язання звільнити житлове приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1, районний суд виходив з того, що відповідач вселився у спірне жиле приміщення без згоди позивача та згоди членів його сім»ї, проживаючи у житловому приміщенні та користуючись господарськими будівлями та спорудами, гаражем та іншим майном всупереч волі позивача, перешкоджає останньому у здійсненні права користування та розпорядження належним йому майном, дії відповідача призводять до виникнення конфліктів, відповідач має інше постійне місце проживання.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.

Відповідно до положень ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Згідно ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач вселився у спірне житло у 2012 році за згодою власника житла, про що свідчить відсутність судових спорів про виселення з нього, з 2012 року постійно проживав у такому, вів з сім»єю позивача спільне господарство, а тому набув усіх прав члена сім»ї власника житла.

Факт постійного проживання відповідача з 2012 року в будинку позивача підтверджується актом обстеження від 20.02.2013 року, складеним комісією Явірської сільської ради та актом обстеження від 20.02.2013 року, складеним комісією Ясенице-Замківської сільської ради.

Враховуючи, що позивачем не доведено неможливість спільного проживання з відповідачем, який постійно проживає у належному йому на праві власності будинку, а виселення такого із займаного ним жилого приміщення, як члена сім»ї власника будинку, можливе лише з підстав, визначених Законом, підстав для задоволення позову ОСОБА_5 / правонаступники ОСОБА_6 та ОСОБА_3/ та зобов»язання відповідача усунути перешкоди в користуванні таким шляхом звільнення будинку колегія суддів не вбачає.

З наведених мотивів, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 /правонаступники ОСОБА_6 та ОСОБА_3/.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_9 задовольнити.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 17 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 /правонаступники ОСОБА_6 та ОСОБА_3/ до ОСОБА_2 про зобов»язання усунення перешкод у користуванні будинковолодінням в АДРЕСА_1 та звільнення жилого приміщення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

Савуляк Р. В.