Справа № 128/969/17
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

15 вересня 2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Саєнко О.Б., при секретарі- Кіяниця А.О., без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до судді Вінницького міського суду Вінницької області (екс- судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області) ОСОБА_3, Державного казначейства України про спростування недостовірної інформації, визнання жертвою та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року до провадження Вінницького районного суду Вінницької області з Апеляційного суду Вінницької області, за визначеною апеляційним судом підсудністю, надійшла позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Судді Вінницького міського суду Вінницької області (екс- судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області) ОСОБА_3, Державного казначейства України про спростування недостовірної інформації, визнання жертвою та стягнення моральної шкоди.

Поданий позов позивачі обґрунтований тим, що 23.03.2011 року екс - суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_3 надрукувала лист № 7134, копію якого скерувала начальнику Саксаганського РВ КМУ УМВС в Дніпропетровській області, прокурору Саксаганського районну м. Кривого Рогу та їм.

Позивачі вважають, що даним листом ОСОБА_3 розповсюдила недостовірну інформацію про те, що вони проявили неповагу до суду та просила порушити проти них кримінальну справу або притягнути до адміністративної відповідальності за ст. 185-3 КпАП України.

Зазначають, що 07.04.2011 року дільничний інспектор, на виконання листа ОСОБА_3 № 7134, склав відносно позивача ОСОБА_2 протокол за ст. 185-3 КУпАП. 20.06.2011 року вказаний протокол розглянув суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_4 , який визнав ОСОБА_2 винним в неповазі до суду.

Вказують, що 18.07.2011 року вищезазначену постанову суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Румянцев П.О. скасував , в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного порушення, передбаченого ст. 185 -3 КУпАП, закривши провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Вважають, що таким чином суддя Ан О.В. завербувала проти них прокуратуру, міліцію, суддю Прасолова В.М., бо діяла за межами повноважень, на користь відповідача ОСОБА_5, невістка якого працювала з ОСОБА_3 секретарем судових засідань. Зазначають, що ОСОБА_5 казав їм, що він платив ОСОБА_3, щоб вона їх посадила і таку типову поведінку ОСОБА_3 , вони спостерігали і по другим їхнім справам. Зазначають, що замість самовідводів суддя Ан О.В. приймала справи до свого розгляду та порушувала їхні права багато разів на користь відповідача ОСОБА_5

Зазначають, що лист № 7134 судді Ан О.В. від 23.03.2011 року, як вони вважають, з недостовірною інформацією, вивчався, оголошувався, розглядався необмеженим колом посадових осіб. Вказують, що розповсюджена в ньому інформація спричинила їм моральні страждання, вони втратили довіру до суду. Зазначають, що сама ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_5 хабар, а їх вона принизила. Також, їх запитували сусіди про те, чого до них почав ходити дільничний.

Вказують, що в листі № 7134 суддя Ан О.В. зазначає, що ухвалою суду від 09.07.2010 року по справі № 2-2520/10,- позов залишений без розгляду, але копію даної ухвали їм суддя не направила.

Зазначають, що вони з 09.07.2010 року тричі письмово зверталися до суду із проханням надіслати копії вищевказаної ухвали, і на їхню третю заяву від 23.03.2011 року суддя Ан О.В. в цей же день надрукувала і розіслала лист № 7134з недостовірною інформацією і направила його по трьом адресам.

Також зазначають, що 24.03.2011 року ОСОБА_5 сказав їм, що він заплатив ОСОБА_3В гроші, щоб вона їх посадила, а 31.03.2011 року вони вже отримали лист № 7134. Таким чином, вважають, що суддя Ан О.В. за гроші ОСОБА_5 вийшла за межі повноважень по справі № 2-2520/10 та відпрацьовувала хабар ОСОБА_5, який казав їм, що він, як член партії Регіонів разом з суддею Ан О.В. доведуть їх до нар.

Зазначають, що ухвалу суду вони отримали на їхню пяту заяву в серпні 2011 року, майже через рік. Її надіслав їм голова суду.

На їх думку, факт розповсюдження ОСОБА_3 недостовірної інформації підтверджується постановою судді Апеляційного суду Дніпропетровської області Румянцевим П.О. від 18.07.2011 року, який скасував постанову судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_4 від 20 червня 2011 року, у зв'язку з відсутністю в їхніх діях події і складу адміністративного порушення. Провадження по справі відносно ОСОБА_2 закрито за п.1 ст. 247 КУпАП.

Вважають, що не вони, а суд, суддя Ан О.В. проявила до них неповагу, оскільки не направила їм ухвалу та розповсюдила про них недостовірну інформацію з використанням та зловживанням службовими правами і недбалим відношенням до посадових обов'язків, з використанням посади в корисних інтересах.

Зазначають, що діями судді Ан О.В. їм завдана моральна шкода, яка полягала в душевних стражданнях, які вони випробовували в зв'язку з противоправною поведінкою судді Ан О.В., бо вона замість того, щоб надіслати їм вищевказану ухвалу, надіслала в міліцію та прокуратуру непотрібний нікому лист. Їх права порушені саме розповсюдженням недостовірної інформації про них.

Вказують, що з 17.06.2010 року випробували почуття безпомічності і розгубленості. Ще з попереднього судового засідання, в якому ОСОБА_3 публічно, при відповідачеві критикувала їхню позовну заяву та 17.06.2009 року прийняла ухвалу про перенесення засідання на 09.07.2010 року і записала в ухвалі ОСОБА_6, замість А.А., отриманням листа №7134 від 23.03.2011 року по 18.07.2011 року, тобто по закриття адміністративного провадження, а потім ще до отримання копії ухвали по справі № 2-2520/10, яку вислав голова суду 05.09.2011 року, тобто почуття безпомічності і розгубленості тривало більше одного року.

Моральну шкоду оцінюють в 50 000 гривень, кожному по 25 000 гривень.

Також вказують, що не направленням їм ухвали суддя Ан О.В. вийшла за коло повноважень судді , чим суддя намагалася нашкодити їм. Також діяла в інтересах підлеглих, знайомих, за гроші, що на їх думку підтверджується злагодженими діями відповідача і судді.

За вказаних обставин , позивачі просять суд:

1)визнати, що, відповідно інформаційного листа ВСС від 13.02.2012 р. №6-182/0/4-12 щодо деяких спірних питань судової практики застосування ст. 1176 ЦК України, визнати, що екс - суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_3 23.03.2011р. надрукувала лист № 7134 і направила його начальнику Саксаганського РВ КМУ УМВС в Дніпропетровській області, прокурору Саксаганського районну м. Кривого Рогу, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 -не пов'язаний із здійсненням суддею Ан О.В. правосуддя;

2) визнати, що екс - суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_3 23.03.2011р., надрукувавши лист № 7134 і розіславши його начальнику Саксаганського РВ КМУ УМВС в Дніпропетровській області, прокурору Саксаганського районну м. Кривого Рогу, ОСОБА_1 і ОСОБА_2А, розповсюдила в листі недостовірну інформацію про неповагу до суду зі сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2;

3) визнати, що екс - суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_3 23.03.2011р., надрукувавши лист № 7134 і розіславши його начальнику Саксаганського РВ КМУ УМВС в Дніпропетровській області, прокурору Саксаганського районну м. Кривого Рогу, ОСОБА_1 і ОСОБА_2А, протягом одного року не направляла позивачам копію ухвали по справі № 2 - 2520/10 проявила до них неповагу;

4) визнати ОСОБА_1 і ОСОБА_2 жертвами діяльності судді Ан О.В. ;

5) стягнути з Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 50 000 гривень моральної шкоди за розповсюдження, екс - суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_3 23.03.2011р., недостовірної інформації в листі № 7134, який було розіслано начальнику Саксаганського РВ КМУ УМВС в Дніпропетровській області, прокурору Саксаганського районну м. Кривого Рогу.

В судове засідання 15.09.2015 року сторони по справі не зявились.

Позивачі в позовній заяві просили справу розглядати у їх відсутності , позов підтримали.

Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач суддя Вінницького міського суду Вінницької області (екс-суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області) ОСОБА_3 та представник відповідача Державного казначейства України в судове засідання двічі не зявилися без поважних причин, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у їх відсутність на адресу суду не надходило.

Тому суд, у порядку ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи, про що суд 03.08.2017 року виніс відповідну вмотивовану ухвалу ( а.с.89)

Вивчивши позов , дослідивши надані письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення виходячи з такого.

Судом встановлено, щоухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу під головуванням судді Ан О.В. від 09.07.2010 року по справі № 2-2520/10 позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_8 про усунення причин користування майном і стягнення шкоди та додатковий позов ОСОБА_1, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_8 про відсторонення з земельної ділянки залишено без розглядучерез не усунення недоліків позовної заяви. Також даною ухвалою було повернуто позивачу сплачене держмито. Ухвала набрала законної сили 16.07.2010 року (а.с. 11, 23).

23.03.2011 року суддею Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_3за вих. № 7134 було направлено лист прокурору Саксаганського району м. Кривого Рогу, начальнику Саксаганського РВ КМУ УМВС в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 і ОСОБА_11 наступного змісту: «До Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу надійшла заява-скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 23.03.2011 року.З приводу викладеного в заяві пояснюємо, що 09.07.2010 року справу 2-2520/10 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення причин користування майном та стягнення шкоди було залишено без розгляду, про що постановлено хвалу та вирішено питання про повернення судових витрат.04.10.2010 року від заявника ОСОБА_2 надійшла заява про повернення судових витрат. 26.10.2010 року заявнику було надано відповідь.Надсилаємо заяву від 23.03.2011 на вашу адресу для вирішення питання про порушення кримінальної справи або притягнення до адміністративної відповідальності за ст.185-3 КпАП України ОСОБА_1 та ОСОБА_2А.».

На підставі листа судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_3за вих. № 7134 від 23.03.2011 року відносно ОСОБА_2 було складено протокол № 56112168 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КУпАП (а.с. 20).

20.06.2011 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_4 по справі № 3-1451/11 виніс постанову, якою звільнив ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності, що передбачена ст. 185-3 ч. 1 КУпАП, у звязку з малозначністю скоєного правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що «ОСОБА_2, який є стороною по цивільній справі № 2-2520/10 р., що знаходиться у провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, проявив неповагу до суду та встановлених в суді правил.ОСОБА_2 вину не визнав, та пояснив, що неодноразово звертався до суду з питаннявидачі копії ухвали про повернення судових витрат. Своєчасно вказаний документ не отримав, тому у зверненні від 23 березня 2011 року поставив питання, які є критикою на адресу працівниківсуду за неналежне виконання посадових обов'язків. Не вважає, що ця критика зроблена вобразливій формі. Кається у вчиненому» (а.с. 8, 21, 98).

Постановою судді судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області Румянцева П.О. від 18.07.2011 року у справі № 33-879/11 постанову судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 20.06.2011 року скасовано, а провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрито за п. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення (а.с. 9, 22).

З ксерокопії листа голови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_12 від 05.08.2011 року вбачається, що 05.08.2011 року на адресу ОСОБА_1, на її заяву від 27.07.2011 року, було надіслано копію ухвали по цивільній справі № 2-2520/10 від 09.07.2010 року про залишення її позову до ОСОБА_5, ОСОБА_8 про усунення причин користування майном і стягнення шкоди без розгляду (а.с. 10, 25).

З ксерокопії ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу під головуванням судді Ан О.В.від 23.05.2013 року по справі № 2-70/11 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні домоволодінням, стягнення матеріальної шкоди, завданої руйнацією будинку та відшкодування моральної шкоди, вбачається, що було задоволено самовідвід головуючого судді Ан О.В. Зі змісту даної ухвали вбачається, що самовідвід мотивований тим, що раніше на стадії відкриття провадження по справі перебував вказаний позов і був визнаний не поданим через те, що позивачі не усунули недоліки позовної заяви. Позивачі направляли багачисленні скарги надії судді в різні інстанції. Крім того, секретарем судового засідання в складі суду з головуючим суддею Ан О.В. певний час працювала ОСОБА_13 (невістка ОСОБА_5М.)(а.с. 12, 26).

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу під головуванням судді Ан О.В.від 17.12.2014 року по справі № 214/2732/14-ц позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_5про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди за завдання тілесних ушкоджень залишено без розгляду у звязку з повторною відсутністю позивача в судовому засіданні (а.с. 13, 24).

Відповідно до ксерокопії листа голови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_14 за № 01-25/31/2017 року від 26.01.2017 року, адресованого ОСОБА_1, вбачається, що цивільна справа № 2-2520/10 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення причин користування майном та стягнення шкоди була знищена у звязку зі спливом строків зберігання (а.с. 96).

Відповідно до листа голови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_14 за № 25001/2017 року від 15.08.2017 року, адміністративні матеріали по справі № 3-1451/11 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 були знищені за минуванням строків зберігання (а.с. 97).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з наступного:

Згідно із ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Однак не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні ст. 10 Конвенції з прав людини.

Стаття 10 Конвенції з прав людини захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані. При умові дотримання параграфу 2 статті 10 вказаної Конвенції, право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд, окремим аспектом якого є право на доступ до правосуддя, не є абсолютним (у рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «ОСОБА_15 де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися із позовом.

Відповідно до статті 125 Конституції України в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві. Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду правосуддя».

Таким чином, на сьогодні чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Верховний Суд України у правовій позиції, викладеній у постанові від 01.03.2017 року у справі № 6-3139цс16, яка повинна враховуватися судами відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, зазначає, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин, слід дійти висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Пленум Верховного Суду України у розясненнях, викладених у п. 10 постанови від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади» звертає увагу судів на те, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

Верховний Суд України у правовій позиції, викладеній у постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-440 цс15 зазначив, що спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме : у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обовязок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

У вказаному позивачами ОСОБА_16 листі ВСС від 13.02.2012 року № 6-182/0/4-12 щодо деяких спірних питань судової практики, судам і розяснювалося, що

розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), повязаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Також в цьому листі зазначається, що застосування положення ч.6 ст. 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема, суду, які не повязані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог № 1, № 2, № 3 і № 4, предявлених до Судді Вінницького міського суду Вінницької області (екс- судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області) ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки вона не є належним відповідачем у даній справі.

Зазначена позиція суду узгоджується із роз*ясненнями, викладеними в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», відповідно до якого суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Суд вважає , що належним відповідачем за даним позовом є Держава Україна в особі Державного казначейства України.

Позивачі пред*явили позовну вимогу до даного відповідача, в якій просять суд стягнути на їх користь моральну шкоду у розмірі 50000 гривень, завдану розповсюдженням екс суддею Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_3 23.03.2011р. недостовірної інформації в листі № 7134, який було розіслано начальнику Саксаганського РВ КМУ УМВС в Дніпропетровській області, прокурору Саксаганського районну м. Кривого Рогу.

Суд вважає за необхідне відмовити позивачам у задоволені цієї вимоги до відповідача Державного казначейства України, за необґрунтованістю, оскільки суд вважає, що лист суддя Ан О.В. від 23.03.2011 року за № 7134 склала у звязку із здійсненням нею правосуддя по цивільній справі 2-2520/10 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення причин користування майном та стягнення шкоди, оскільки суддя вважала, що в діях позивача ОСОБА_2 вбачається прояв неповаги до суду.

Керуючись ст.ст.212-215, 224, 225 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Судді Вінницького міського суду Вінницької області (екс- судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області) ОСОБА_3, Державного казначейства України про спростування недостовірної інформації, визнання жертвою та стягнення моральної шкоди,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області , шляхом подачі апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Повне рішення суду виготовлено 19 вересня 2017 року .

Суддя: