14.09.2017 Справа № 2-671/09
УХВАЛА

14 вересня 2017 року м. Камянка

Камянський районний суд Черкаської області у складі

головуючого судді Шкреби В.В.,

при секретарі Дяченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Камянка скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про визнання бездіяльності в.о. начальника Міжрайонного відділу ДВС по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3, повязаної з навмисним невиконанням рішення Камянського районного суду Черкаської області від 14.10.2009 року на підставі виконавчого листа від 10.07.2015 року № 2-671/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів протиправною та незаконною, постановлення окремої ухвали з цього приводу,

в с т а н о в и в :

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною скаргою.

В своїй скарзі просив визнати бездіяльність працівника ДВС по виконанню судового рішення, допущену в період часу з 08.10.2015 по 26.07.2017 року.

До суду надійшли заяви сторони скаржника про розгляд скарги у їх відсутність.

Також, представник ДВС надав суду свої письмові заперечення, в яких вказав, що певний час не представлялось можливим виконати рішення суду через відсутність відомостей про ідентифікаційний код боржника та не повідомлення останнім про своєї місце роботи. Просив судовий розгляд проводити у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, уважно вивчивши доводи сторін, суд приходить до наступних висновків.

Стаття 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення оскаржуваного рішення державного виконавця) передбачала, що державний виконавець зобовязаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі, в тому числі державний виконавець у відповідності до п.3 ч.3 ст. 11 цього Закону має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Таке ж право надане державному виконавцю п.3 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», який діє на час розгляду заяви, тобто в редакції Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII, який набрав чинності 05.10.2016 року.

Вказана позиція суду повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року № 6-62цс14, зі змісту якої випливає, що відсутність даних про ідентифікаційний номер боржника не є виправданням бездіяльності державного виконавця, який використовуючи свої повноваження належним чином цю обставину може встановити.

Дослідженням наданих суду копій виконавчого провадження встановлено, що доводи скаржника про бездіяльність державного виконавця в період часу з 08.10.2015 по 26.07.2017 року знаходять своє підтвердження, так як державним виконавцем в цей період не використано всіх передбачених законодавством повноважень, зокрема і щодо перевірки майнового стану боржника і витребування відомостей про його ідентифікаційний номер для встановлення факту працевлаштування та отримання доходів. Зазначені доводи скаржника щодо бездіяльності державного виконавця останнім не спростовані, так як, докази, які б підтверджували зворотнє, суду не надані.

У звязку з вищезазначеним, скарга в цій частині підлягає задоволенню.

Між тим, скаржник просив визнати бездіяльність державного виконавця внаслідок халатного ставлення до своїх обовязків, тоді як стаття 387 ЦПК України чітко визначає, які рішення суд має прийняти за результатами розгляду скарги і повноважень суду на встановлення причин субєктивного відношення державного виконавця до вчинених дій або бездіяльності не передбачає.

Також, суд вважає, що оцінка дій державного виконавця з точки зору дотримання останнім вимог законодавства як державним службовцем, не відноситься до питань, які підлягають вирішенню судом в даній категорії цивільних справ.

Щодо вимог скаржника про зобов'язання компетентних органів вирішити питання про притягнення державного виконавця до дисциплінарної відповідальності, то суд не вбачає підстав для задоволення скарги в цій частині з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦПК України, якою врегульовано право на звернення із скаргою до суду, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судові рішення, які можуть бути прийняті за результатами розгляду скарги, визначені ст. 387 ЦПК України. Так, згідно вказаної норми, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, предметом вимог заявника в даній категорії цивільних справ, є вимога про відновлення його порушених прав і свобод. Відповідно, суд за наслідками розгляду скарги, в разі її обґрунтованості, має право ухвали судове рішення виключно про визнання рішення, дії чи бездіяльності неправомірною та про усунення порушень або в інший спосіб поновлення порушених прав і свобод заявника.

Вимога скаржника щодо вирішення питання дисциплінарної відповідальності державного виконавця, не пов'язана безпосередньо із поновленням прав і свобод заявника як сторони виконавчого провадження та не відповідає можливим способам захисту таких порушених прав чи свобод.

Крім того, як вбачається з роз'яснень, викладених в п. 18 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах, суд не має права зобовязувати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Між тим вирішення питання щодо притягнення державного виконавця до дисциплінарної відповідальності, відноситься до виключної компетенції відповідних посадових осіб органів Державної виконавчої служби.

Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави для ухвалення судового рішення щодо зобов'язання компетентних осіб ініціювання питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ДВС.

Вирішуючи питання щодо постановлення судом окремої ухвали, суд керується наступним.

Згідно ч. 1 ст. 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу.

Таким чином, постановлення окремої ухвали є правом суду та з огляду на положення ЦПК України не може бути предметом вимог заявника, які ним заявляються в порядку, передбаченому Розділом 7 вказаного Кодексу. Крім того, суд враховує, що згідно положень Розділу 7 ЦПК України належним способом захисту прав і свобод заявника є постановлення судом ухвали за наслідками розгляду його скарги на дії державного виконавця, в якій судом зазначається на виявлені порушення закону з боку державного виконавця. Також постановлення окремої ухвали можливе лише за умови встановлення судом причин та умов, що сприяли вчиненню порушення, проте з'ясування вказаних причин та умов виходить за межі доказів, які були досліджені судом під час розгляду даної скарги. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали з питань, які були предметом скарги та вирішені судом по суті під час розгляду даної цивільної справи.

Керуючись ст. 208-210, 383, 386, 387 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про визнання бездіяльності в.о. начальника Міжрайонного відділу ДВС по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3, повязаної з навмисним невиконанням рішення Камянського районного суду Черкаської області від 14.10.2009 року на підставі виконавчого листа від 10.07.2015 року № 2-671/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів протиправною та незаконною, постановлення окремої ухвали з цього приводу - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність в.о. начальника Міжрайонного відділу ДВС по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3, повязану з невиконанням рішення Камянського районного суду Черкаської області від 14.10.2009 року на підставі виконавчого листа від 10.07.2015 року № 2-671/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів за період часу з 08 жовтня 2015 року по 26 липня 2017 року.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в пятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя :