Справа № 752/254/17
Провадження по справі № 4-с/752/125/17
У Х В А Л А

Іменем України

10.08.2017 рокуГолосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Банк Столиця», на постанови державних виконавців Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 15.05.2012 р. у виконавчому провадженні № 29940603, яка винесена старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Гречухом О.Я.; визнати неправомірною та скасувати постанову від 29.11.2016 р. про накладення арешту на майно боржника у виконавчому провадженні № 29940603, яка винесена старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкером І.А.; визнати неправомірною та скасувати постанову від 30.11.2016 р. про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 29940603, яка винесена старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкером І.А. В обґрунтування скарги зазначено про те, що 22.12.2016 р., що ОСОБА_1 отримав у поштовому відділенні постанову старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маріуци Т.В. від 07.12.2016 р. про відкриття виконавчого провадження № 53061990, що підтверджується конвертом із супровідним листом старшого державного виконавця Маріуци Т.В. та зворотним повідомленням про вручення мені листа. Із вказаної вище постанови від 07.12.2016 р. про відкриття виконавчого провадження № 53061990 стало відомо про існування щодо нього виконавчого провадження № 29940603 від 21.11.2011 р., яке здійснювалося державними виконавцями Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ. Незважаючи на те, що з моменту відкриття вказаного виконавчого провадження № 29940603 від 21.11.2011 р. пройшло досить багато часу, йому не було відомо про нього та про рішення, які приймалися по даному виконавчому провадженні.

31.03.2011 р. ОСОБА_1 затримано по кримінальній справі та доставлено до слідчого, а 01.04.2011 р. Шевченківським районним судом м. Києва щодо нього було обрано запобіжний захід - тримання під вартою і було поміщено до Київського СІЗО, де він перебував до 15.04.2013 р.

Зазначені обставини підтверджуються довідкою про рух кримінальної справи та постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.04.2013 р.

Таким чином, ОСОБА_1 не знав і не міг знати про існування вказаного виконавчого провадження № 29940603 від 21.11.2011 р. та про рішення, що приймали по ньому державні виконавці.

Між тим, у вказаному виконавчому провадженні були прийняті 4-ри постанови, якими порушено його права як боржника.

В судовому засіданні скаржник та його представник вимоги скарги підтримав та просив суд про їх задоволення з викладених у скарзі підстав.

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги.

Представник ПАТ «Банк Столиця» в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши письмові матеріали справи,судом було встановлено наступне.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулює Закон України "Про виконавче провадження. Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно частини другої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 31 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Судом встановлено, 21.11.2011 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Маєвською Д.В. відкрито виконавче провадження ВП № 29940603 щодо виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Столиця» кредитної заборгованості в сумі 26 634 244,44 грн.

15.05.2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 21.11.2011 року винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 2 663 424,44 грн.

09.08.2012 року державним виконавцем Гречухом О.Я. описано майно боржника.

08.11.2013 р. та 29.11.2016 р. головним держаним виконавцем відділу примусового виконання рішень виконавчої служби України Гречухом О.Я. накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1

30.11.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошнером І.М. виконавчий документ повернуто стягувачеві.

Як зазначили в судовому засіданні сам скаржник та представник скаржника, постанови про стягнення виконавчого збору боржник не отримував, дані обставини підвередила допитана у судовому засіданні у якості свідка дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_8

Згідно вимог ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень були: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3 ) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Крім, того у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 перебував у Київському СІЗО у період з 2011 року по 15.04.2013 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 про неправомірність та скасування постанов органу Департаменту державної служби відділу примусового виконання рішень підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Керуючись ст. 387, 388 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору від 15.05.2012 р. у виконавчому провадженні № 29940603, яка винесена старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Гречухом О.Я.

Визнати неправомірною та скасувати постанову від 29.11.2016 р. про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 29940603, яка винесена старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністрества юстиції України Кошкером І.А.

Визнати неправомірною та скасувати постанову від 30.11.2016 р. про поверненян виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 29940603, яка винесена старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністрерства юстиції України Кошкером І.А.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка ї оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя