Справа № 148/524/17
Провадження №2/148/374/17
04 вересня 2017 року Тульчинський районний суд Вінницької області
в складі: судді Штифурко Л.А.
секретаря Грох Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, не заперечив проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засіданні не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, з заявою про розгляд справи за його відсутності не звертався, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення у пресі.
За таких обставин у відповідності до вимог ст.224 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору.
Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
З копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3, виданого Вінницьким МРЕВ УДАІ УМВС України 06 жовтня 1999 року, судом встановлено, що власником транспортного засобу марки «АЗЛК 2141», державний номерний знак НОМЕР_2, 1991 року випуску, є позивач ОСОБА_1 (а.с. 22).
Відповідно до висновку експерта № 1/Е/17 від 23 лютого 2017 року з технічної точки зору виникнення даної дорожньої пригоди стало можливим через невиконання водієм автомобіля марки "ВАЗ-2101", державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_2 вимог п. 14.6-а ПДР України і при цьому, необхідно зауважити, що для виконання вказаних норм ПДР України у водія ОСОБА_2 не існувало перешкод технічного характеру. Визначення технічної можливості попередження даної дорожньої пригоди з боку водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3 та його технічна можливість від його дій не залежала, так як в даній дорожній ситуації водій на перехресті виконував маневр повороту праворуч, а тому з технічної точки зору в даній дорожній ситуації в діях водія АЗЛК-2141 ОСОБА_3 не виконання вимог ПДР України не вбачається (а.с. 30-33).
Аналізуючи дослдіжені в ході судового розгляду докази, суд приходить до висновку, що позивачу, як власнику транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано матеріальної шкоди. Дана шкода підлягає відшкодуванню саме відповідачем, оскільки з досліджених доказів вбачається саме його вина у вчиненні ДТП.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів . Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до постанови Пленуму ВСС з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо відшкодування шкоди, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, та вважає можливим задовольнити позов у цій частині.
Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 1200 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи та 1500 грн. за проведення автотехнічної експертизи, то в цій частині, позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем, його представником в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами понесення даних витрат позивачем.
З огляду на викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 640,00 грн. судового збору, 630,00 грн. витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, 4200,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього 5 470 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст ст. 1166, 1187, 1192, ЦК України, ст.ст. 10. 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 26 358 грн. 80 коп. (двадцять шість тисяч триста п'ятдесят вісім гривень вісімдесят копійок), а також 5 470 грн. (п'ять тисяч чотириста сімдесят гривень) судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час його проголошення, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Л.А. Штифурко