ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/5824/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2017 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Даниленко В.В., розглянувши заяву представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації.

Разом з позовною заявою представником позивачів подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд заборонити відповідачу вчиняти дії шляхом заборони останній розповсюджувати або поширювати інформацію, яка порочить честь, гідність та ділову репутацію позивачів у мережі інтернет.

Дослідивши заяву та матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що вимога про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року (далі по тексту - Постанова Пленуму) забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Окрім того, у відповідності до змісту зазначеної Постанови Пленуму, забезпечення позову не може бути спрямованим на безпідставне обмеження конституційних прав як фізичних так і юридичних осіб, а відтак, врахувавши викладені у заяві про забезпечення позову вимоги, суд дійшов висновку, що заборона вчинення визначених у ній дії може порушити встановлені законодавством конституційні права осіб і взагалі суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Викладене свідчить про те, що заява про забезпечення позову не ґрунтується на законодавчо встановлених вимогах, а відтак задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: ДАНИЛЕНКО В.В.