Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/984/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.09.2017смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді: Єгорової Н.І.,

при секретареві: Маковецькій Л.А.,

за участю представника: ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Шляховий» про проведення розрахунку, видачі довідки, відшкодування моральної шкоди за незаконні дії відповідача та стягнення заробітку за весь час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Шляховий» про проведення розрахунку, видачі довідки, відшкодування моральної шкоди за незаконні дії відповідача та стягнення заробітку за весь час затримки розрахунку, посилаючись на те, що починаючи з 14.04.1971р. по 31.12.1997р. ОСОБА_2 працював у радгоспі «Шляховий», Доманівського району, правонаступником якого є ТДВ «Шляховий», на різних посадах. Після звільнення його з роботи трудова книжка залишилася на підприємстві. В 2007р. після отримання позивачем трудової книжки, він дізнався, що був звільнений з роботи 05.04.1996р. на підставі п.5ст.40 КЗпП України. ОСОБА_2 вважає дане звільнення незаконним, так як працював в господарстві по грудень 1997р., даний факт, на його думку, встановлений рішенням суду від 03.06.2015р. ТДВ «Шляховий» не провело повного розрахунку з позивачем при його звільнені з роботи, не виплатило повністю заробітну плату в період його роботи на підприємстві, а на даний час не видає ОСОБА_2 довідку про середню заробітну плату за останні 2 роки його роботи з розшифровкою помісячно і не видає повного наказу про його звільнення з роботи, чим порушує його права, передбачені Конституцією України. За підрахунками позивача заборгованість по невиплаченій йому заробітній платі складає 2641703.44 крб. Розмір невиплаченої відповідачем заробітної плати за весь час затримки розрахунку, тобто з моменту звільнення з 05.04.1996р. по день звернення з позовом до суду, складає 30396.87 грн. ОСОБА_2 вважає, що відповідно до вимог трудового законодавства строк позовної давності на виплату середньої зарплати за весь час затримки необмежений. Незаконні дії відповідача, що спричинили незаконне звільнення ОСОБА_2 з роботи, затримка видачі трудової книжки, не здійснення розрахунку по зарплаті, позбавлення його права на земельний пай, спричинили йому моральну шкоду, які він оцінює в 100 000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримали повністю і просили зобовязати ТДВ «Шляховий» здійснити розрахунок з позивачем, видати довідку про його середню заробітну плату за останні роки роботи 1996-1997рр.; видати копію наказу про його звільнення; стягнути з підприємства 30000грн. за затримку виплати зарплати з моменту його звільнення , тобто з 05.04.1996р. по день винесення рішення; стягнути з ТДВ «Шляховий» моральну шкоду в розмірі 100000 грн. за їх незаконні дії по відношенню до позивача.

Представник відповідача ТДВ «Шляховий» ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив в їх задоволенні відмовити. Представник відповідача вважає, що оскільки наказ про звільнення ОСОБА_2 з роботи не скасований, заборгованість по заробітній платі ним не доведена, підстав для відшкодування йому заробітної плати за час затримки виплати зарплати не має. Довідка про отриману ним заробітну плату за останні роки роботи та витяг з наказу про звільнення позивачу підприємством надані, а тому підстав для задоволення позову не має.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працював в радгоспі «Шляховий», правонаступником якого є ТДВ «Шляховий» , з 14 квітня 1971р. на різних посадах до 05.04.1996р. Наказом № 9к позивач був звільнений з роботи на підставі п.5 ст.40 КЗпП України за невихід на роботу більше 4 місяців поспіль, про що свідчить копія витягу з наказу..

Після звільнення з роботи, ОСОБА_2 продовжував працювати на даному підприємстві до 31 грудня 1997р., так як з наказом про його звільнення його не ознайомили. В 2007р., при отриманні позивачем трудової книжки, йому стало відомо про звільнення з роботи за невихід на роботу більше 4 місяців поспіль.

Рішенням Доманівського районного суду від 03.06.2015р. звільнення ОСОБА_2 з 05.06.1996р. на підставі п.5 ст.40 КЗпП України було визнано незаконним. Зобовязано ВАТ «Шляховий» внести зміни в трудову книжку позивача щодо формулювання підстав та дати звільнення, зазначивши звільнення ОСОБА_2 з 31 грудня 1997р. на підставі п.1ст.40 КЗпП України. Стягнуто з ВАТ «Шляховий» на користь ОСОБА_2 3702.51 грн. не нарахованої та не виплаченої заробітної плати і 500грн.моральної шкоди

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 26 серпня 2015р. рішення Доманівського районного суду від 03.06.2015р. було скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволені позову ОСОБА_2 до ТДВ «Шляховий» про зміну дати і формулювання причин звільнення з роботи, покладення обовязку, стягнення грошових сум. Підставою прийняття такого рішення, апеляційна інстанція зазначила пропуск позивачем строку звернення до суду за вирішенням трудового спору без поважних причин.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.02.2016р. рішення апеляційного суду Миколаївської області від 26.08.2015р. залишено без змін.

Позивач вважає, що оскільки рішенням Доманівського суду від 03.06.2015р. факт незаконного звільнення його з роботи встановлений , його непотрібно доказувати. Крім того, на підставі пояснень свідків, допитаних в судовому засіданні, підтверджений факт продовження трудової діяльності ОСОБА_2 до грудня 1997р., що є підставою для вимагання розрахунку і стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку.

Однак, беручи до уваги скасування рішення районного суду , зміни до трудової книжки ОСОБА_2 внесені не були, наказ про його звільнення з роботи не був скасований, а тому на даний час вважається законним.

Згідно довідки №32 від 11 серпня 2017р., виданої ТДВ «Шляховий», про заробітну плату ОСОБА_2 за період з 01.01.1993р. по 15.04.1996р., заробітна плата позивачу нараховувалася за фактично відпрацьовані дні.

Згідно ст..94 КЗпП України- заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст..97 КЗпП України- оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може проводитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами

Аналізуючи досліджену судом довідку про заробітну плату, судом встановлено, що заробітна плата позивачеві нараховувалися за відпрацьований час, що не суперечить вимогам трудового законодавства.

Нарахування представником позивача ОСОБА_2 заборгованості по ненарахованій та невиплаченій заробітній платі в мінімальному розміру, що складає 2641703.44крб. за період з 1993р. по 1996р., за місяці, коли відпрацьований час не визначений, суперечить вимогам трудового законодавства, і не може бути прийнятий судом як доказ невиплати позивачеві заробітної плати за місяці, де вихододні не зазначені.

Заборгованість по заробітній платі, на день звільнення позивача з роботи, підприємством не підтверджена, а позивачем не доведена.

Позивач просить зобовязати ТДВ «Шляховий» здійснити з ним розрахунок, видати довідку про середню заробітну плату за останні два роки роботи на підприємстві за 1996-1997рр. та видати копію наказу про звільнення його з роботи.

Із матеріалів справи вбачається, що довідку про заробітну плату за період з 01.01.1993р. по 1996р. з розшифровкою помісячно, за відпрацьовані дні позивачеві надана, про що свідчить копія довідки долучена ним до позову.

Витяг з наказу про звільнення його з роботи, також підприємством виданий, що підтверджується копією витягу з наказу № 9-к від 05.04.1996р. по радгоспу «Шляховий» долученого позивачем до позову.

Однак, позивач наполягає про надання йому повного наказу про звільнення його з роботи, так як вважає, що витяг з наказу не є повним документом, який свідчить про порушення його права.

Беручи до уваги , що наказ № 9-к від 05.04.1996р. по радгоспу «Шляховий», крім інформації щодо звільнення ОСОБА_2 з роботи, містить в собі і інші відомості відносно інших осіб, що не стосується позивача, суд вважає, що параграф 1 щодо звільнення з радгоспу ОСОБА_2 згідно пункту 5 статті 40 КЗпП України ( неявка на роботу більше чотирьох місяців) є документом, що містить повну інформацію стосовно звільнення особи з роботи.

Зважаючи, що довідка про заробітну плату та наказ про звільнення з роботи позивачеві підприємством надані, суд приходить до висновку, що спір в даній частині позову відсутній.

Вирішуючи питання, щодо здійснення розрахунку підприємством із звільненим з роботи ОСОБА_2, суд бере до уваги відсутність підстав нарахування та стягнення заборгованості по зарплаті позивачу, яка б давала підстави для стягнення середнього заробітку за час затримку виплати заробітної плати. Розмір заробітку за весь час затримки розрахунку, позивач нарахував в сумі 30396.87 грн., починаючи з 05.04.1996р., із розрахунку 5361 дн. Х 5,67 грн.= 30396.87 грн.

Відповідно до ст.117 КЗпП України- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст..116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи з положень даної статті, вбачається, що середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені виплачується у разі наявності заборгованості по заробітній платі на день звільнення, яку позивач в судовому засіданні не довів..

Рішенням Доманівського районного суду від 08.07.2016р. в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Шляховий» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в сумі 29285грн. 55 коп. та стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 грн. було відмовлено. Ухвалою апеляційної інстанції дане рішення було залишено в силі.

Зважаючи, на зазначене рішення, спір про стягнення з ТДВ «Шляховий», на користь ОСОБА_2, середньої заробітної плати за час затримки, вже вирішувався судом, але при розгляді зазначеного спору позивач не зазначав суму заборгованості заробітної плати, яке підприємство начебто заборгувало ОСОБА_2 на відміну від спору, який розглядається судом на даний час.

Представник позивача просить відшкодувати ОСОБА_2 моральну шкоду за спричинені незаконними діями підприємства, моральні стражданні, які виразилися у незаконному звільненні, невиплаті зарплати, усунення від отримання земельного паю та інші дії.

Відповідно до ч 1ст.237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих звязків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідком порушення законних прав працівника.

Із-за недоведеністю фактів порушення прав ОСОБА_2 при його звільненні з роботи в квітні 1996р.та здійснені з ним розрахунку, підстав для відшкодування моральної шкоди у суді не має. Спір щодо порушення права ОСОБА_2 на земельний пай, виходить за межі даного позову і тому не підлягає оцінці моральна шкода за дані дії.

Зважаючи на викладене, підстав для задоволення вимог позивача суд не знаходить, а тому в задоволені позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст.5,6,8,10,11,60,209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Шляховий» про проведення розрахунку, видачі довідки, відшкодування моральної шкоди за незаконні дії відповідача та стягнення заробітку за весь час затримки розрахунку- відмовити.

Рішення набирає чинності після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Апеляційне оскарження проводиться в порядку ст.294,295 ЦПК України.

Суддя : ОСОБА_4