АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4536/17 Справа № 193/706/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Патинка А. Г. Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Григор'євої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Зобов'язано Новоюлівську сільську раду Софіївського району Дніпропетровської області видати ОСОБА_5 трудову книжку № 657525. Стягнуто з Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 травня 2015 року до 25 червня 2015 року включно у розмірі 3078 грн. 40 коп., після відрахування з неї передбачених законом податків та обов'язкових платежів, а також 150 грн. на відшкодування моральної шкоди. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати (том 1 а.с.35-38).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Новоюлівська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі (том 1 а.с.42-46).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року апеляційну скаргу Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області задоволено. Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди (том 1 а.с.121-124).

24 лютого 2016 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 1 а.с. 159-162).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року апеляційну скаргу Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області задоволено. Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди (том 1 а.с.209-212).

29 березня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 2 а.с. 38-40).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи ухвали ВССУ від 24 лютого 2016 року та від 29 березня 2017 року колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Як вбачається з матеріалів справи, 5 березня 2008 року ОСОБА_5 прийнята на роботу у КП «Відродження плюс» на посаду головного бухгалтера. На підставі рішення сесії Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області від 13 січня 2011 року № 51-4/VІ позивача затверджено на посаду директора КП «Відродження плюс» та укладено з нею контракт строком на п'ять років - з 13 січня 2011 року до 13 січня 2016 року. 8 липня 2013 року ОСОБА_5 була звільнена з посади директора КП «Відродження плюс» на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2014 року, що набрало законної сили 14 січня 2015 року, ОСОБА_5 поновлено на посаді директора КП «Відродження плюс» та на її користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 9 липня 2013 року до 4 листопада 2014 року.

Згідно з розпорядженням сільського голови Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року ОСОБА_5 з 30 січня 2015 року поновлено на роботі.

17 лютого 2015 року ОСОБА_5 подала заяву до Новоюлівської сільської ради про розірвання контракту та звільнення її з посади директора КП «Відродження плюс» згідно зі ст. 38 КЗпП України.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 7 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, КП «Відродження плюс» про стягнення компенсації за невикористані відпустки та оплати вимушеного прогулу за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди позов задоволено частково. Стягнуто з КП «Відродження плюс» на користь ОСОБА_5 5616 грн. 10 коп. в рахунок компенсації за невикористані відпустки. У решті позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення оплати вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким стягнуто з Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_5 15392 грн. в рахунок відшкодування заробітної плати за час вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 5 листопада 2014 року до 19 травня 2015 року та 200 грн. на відшкодування моральної шкоди.

20 травня 2015 року ОСОБА_5 повторно подала заяву про звільнення з посади директора КП «Відродження плюс» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Згідно відповіді Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року ОСОБА_5 повідомлена про те, що її звільнення за заявою від 20 травня 2015 року неможливе як повторне, оскільки її звільнено із займаної посади директора КП «Відродження плюс» 17 лютого 2015 року за розпорядженням сільського голови від 17 лютого 2015 року № 2-к на підставі поданої нею заяви, надісланою поштою та їй запропоновано надати до Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області трудову книжку серії АВ № 556508 від 13 січня 2011 року для внесення запису про поновлення на роботі на підставі рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 14 січня 2015 року та звільнення на підставі поданої нею раніше заяви, оскільки трудова книжка № 657525, виписана власноручно ОСОБА_5 і надана до сільської ради 30 січня 2015 року у зв'язку з поновленням на роботі, долучена до матеріалів кримінального провадження № 000223 від 23 квітня 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України (підробка і використання трудової книжки).

У ч. 2 ст. 47 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993року № 58, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

У п. 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників встановлено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Скасовуючи рішення апеляційного суду, Колегія суддів ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначила, що суд не з'ясував, чи надавалась ОСОБА_5 така згода та чи надсилалось їй повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, не звернув уваги на твердження позивача про те, що в трудових книжках, виписаних Новоюлівською сільською радою Софіївського району Дніпропетровської області, не внесений запис від початку її роботи у КП «Відродження плюс» з 5 березня 2008 року на посаді головного бухгалтера та не перевірив її доводів про те, що згідно з трудовою книжкою № 800224 вона звільнена з роботи з 26 травня 2015 року, а згідно з довідкою Пенсійного фонду України від 1 серпня 2016 року, ще рахується працюючою у КП «Відродження плюс».

Також, затримка видачі належним чином оформленої трудової книжки призводить до вимушеного прогулу працівника.

Згідно зі ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

У п. 3, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Також судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, зазначив, що скасовуючи попереднє рішення апеляційного суду, суд касаційної інстанції в ухвалі від 24 лютого 2016 року зазначив про те, що суду необхідно перевірити чи правомірно було вилучено майно (трудова книжка ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 від 5 березня 2008 року) на підставі протоколу огляду від 20 липня 2015 року, складеного слідчим СВ Софіївського РВ ГУ МВС України у Дніпропетровській області, відповідно до вимог глав 15, 16 КПК України та чи є відповідний правовий акт щодо накладення арешту на тимчасово вилучене майно, однак наведені вимоги залишились не виконаними.

При вирішенні спору колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожна особа має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.. 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_5 посилалась на те, що відповідач Новоюлівська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області не видала наказ про її звільнення з посади директора КП «Відродження плюс» на підставі поданої неї заяви про звільнення від 20 травня 2015 року та не видала їй трудову книжку, що призвело до вимушеного прогулу та позбавило її можливості офіційно працевлаштуватись на іншу роботу, у зв'язку з чим вона просила стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції погодився із доводами позивача та вважав доведеною вину підприємства у невидачі трудової книжки, що є підставою для стягнення з нього середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому суд не звернув уваги на наявність у справі даних, які визнані сторонами, про те, що на ім'я ОСОБА_5 упродовж її роботи в КП «Відродження плюс» було виписано три трудових книжки із серійними номерами: НОМЕР_2 від 05 березня 2008 року (том 1 а.с.5), НОМЕР_3 від 13 січня 2011 року (том 1 а.с.6) та НОМЕР_4 від 13 січня 2011 року (том 1 а.с.28).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, не з'ясувавши в повному обсязі фактичні обставини справи, дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Наявні в матеріалах справи докази, які є належними та допустимими, в розумінні ст.. 57-59 ЦПК, підтверджують, що позивач будучи прийнятою на роботу 05 березня 2008 року на посаду головного бухгалтера в КП «Відродження плюс» на підставі наказу № 10 від 05 березня 2008 року, виданого директором ОСОБА_6, не надала підприємству свою трудову книжку для здійснення в ній запису про прийняття на роботу.

Після покладення на неї обов'язків з обліку та ведення трудових книжок працівників КП «Відродження плюс», позивач ОСОБА_5 виписала собі власноручно нову трудову книжку із серійним номером НОМЕР_1 здійснивши в ній запис № 1 від 05 березня 2008 року про прийняття її на посаду головного бухгалтера, пояснивши в суді апеляційної інстанції, що вона загубила свою первісну трудову книжку (а.с.5).

Такий запис суперечить вимогам п. 5.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерством юстиції та Міністерством соціальної політики України № 58 від 29 липня 1993 року (з наступними змінами) (далі - Інструкція), оскільки у випадку, якщо особа загубила трудову книжку, вона зобов'язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи, де їй має бути видана інша трудова книжка із записом «Дублікат».

Крім того, цей запис вчинено з порушенням п. 5.3 зазначеної Інструкції, згідно якого, якщо працівник до влаштування на підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Оглянута в с удовому засіданні вказана трудова книжна із серійним номером НОМЕР_1 містить напис «Дублікат», але в ній відсутній запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство. Зазначена трудова книжна знаходить у позивачки.

Будучи затвердженою на посаді директора Комунального підприємства "Відродження Плюс" на підставі рішення сесії Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області від 13 січня 2011 року № 51-4/VІ та після укладення сторонами контракту терміном на п'ять років з 13 січня 2011 року по 13 січня 2016 року, ОСОБА_5 власноручно внесла до своєї трудової книжки запис №2 від 10 січня 2011 року про переведення її з посади головного бухгалтера на посаду директора КП «Відродження плюс» на підставі наказу № 20 від 10 січня 2011 року (том 1 а.с.5).

Такий запис протирічить п. 4.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», оскільки його мала здійснити уповноважена особа Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, проте ОСОБА_5 не надала Сільській раді свою трудову книжку і зберігала її на підприємстві, яке очолювала, що було визнано позивачем в суді апеляційної інстанції.

Згідно із письмовими запереченнями ОСОБА_5 на апеляційну скаргу відповідача, в липні 2013 року позивач забрала з підприємства свою трудову книжку НОМЕР_1 та зберігала її вдома (том 1 а.с. 85-87).

Будучи звільненою 08 липня 2013 року з посади директора "КП "Відродження Плюс" позивач не надала Сільській раді свою трудову книжку для здійснення відповідного запису, що підтверджується тими ж письмовими запереченнями, згідно яких вона надала до Сільської ради свою трудову книжку НОМЕР_5 після першої вимоги згідно розпорядження сільського голови «Про поновлення на роботі» від 29 січня 2015 року №1-к (том 1 а.с. 86).

Після поновлення ОСОБА_5 на роботі на підставі рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 14 січня 2015 року, Сільська рада виписала на ім'я позивача ще одну трудову книжку з серійним номером НОМЕР_3 від 13 січня 2011 року та внесла туди запис №1 від 13 січня 2011 року про переведення позивача на посаду директора КП «Відродження плюс» на підставі рішення сесії сільської ради № 51-4/VІ від 13.01.2011 року та №2 від 08 липня 2013 року про звільнення ОСОБА_5 з посади директора КП «Відродження плюс» згідно ст. 36 п. 8 КЗпП України на підставі рішення сесії сільської ради № 250-24/VІ від 08.07.2013 року (том 1 а.с.6).

Зазначена трудова книжка НОМЕР_3 відправлена на адресу ОСОБА_5 рекомендованим поштовим відправленням 07 березня 2014 року та отримана позивачем 15 березня 2014 року (том 1 а.с. 22, 23), що остання підтвердила в судовому засіданні

Із рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року вбачається, що згідно з розпорядженням сільського голови Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області №1-к від 29 січня 2015 року ОСОБА_5 від 30 січня 2015 року було поновлено на роботі, а 17 лютого 2015 року вона подала заяву до Новоюлівської сільської ради про розірвання контракту та звільнення її з посади директора КП «Відродження плюс».

При розгляді справи за позовом ОСОБА_5 до Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, КП «Відродження плюс» про стягнення компенсації за невикористані відпустки рішенням суду від 07 квітня 2015 року на її користь стягнуто компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 5616,10 грн., яка розрахована саме станом на 17 лютого 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року встановлено, що виконання рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року, про поновлення ОСОБА_5 на роботі було затримано відповідачем з 05 листопада 2014 року по 19 травня 2015 року, у зв'язку з чим з Новоюлівської сільської ради на користь ОСОБА_5 стягнуто 15392,00 грн. в рахунок відшкодування вимушеного прогулу (том 1 а.с.7-9).

На виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року сільським головою видано розпорядження № 8-к від 26 травня 2015 року, відповідно до якого дата звільнення ОСОБА_5 згідно розпорядження сільського голови від 17 лютого 2015 року №32-к визнана недійсною, а директора КП «Відродження плюс» ОСОБА_5 звільнено з 20 травня 2015 року за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України (том 1 а.с. 27).

Згідно довідки голови ліквідаційної комісії по КП «Відродження плюс» № 98 від 30 червня 2015 року, з моменту звільнення ОСОБА_5 в липні 2013 року передачі документів по вказаному підприємству не проводилось, оскільки остання на роботу умисно не з'являлась, при прийнятті документів КП «Відродження плюс» особові справи працівників і трудові книжки були відсутні разом з печаткою КП «Відродження плюс» і штампом, також була відсутня особова справа і трудова книжка ОСОБА_5 (том 1 а.с. 54).

У зв'язку з цим, на ім'я позивача Сільська рада виписала третю трудову книжку із серійним номером НОМЕР_6 від 13 січня 2011 року та здійснила до неї наступні записи: № 1 від 13 січня 2011 року про переведення позивача по переводу на посаду директора КП «Відродження плюс» на підставі рішення сесії сільської ради № 51-4/VІ від 13.01.2011 року; №2 від 08 липня 2013 року про звільнення ОСОБА_5 з посади директора КП «Відродження плюс» згідно ст. 36 п. 8 КЗпП України на підставі рішення сесії сільської ради № 250-24/VІ від 08.07.2013 року; №3 від 29 січня 2015 року про те, що запис за №2 є недійсним; №4 від 29 січня 2015 року про поновлення позивача на роботі КП «Відрядження плюс» на підставі розпорядження сільського голови №1-к від 29 січня 2015 року; №5 від 17 лютого 2015 року про звільнення з роботи за власним бажанням згідно ст.. 38 КЗпП України на підставі розпорядження сільського голови №2-к від 17 лютого 2015 року; №6 від 26 травня 2015 року про те, що запис №5 є недійсним, та № 7 від 26 травня 2015 року про звільнення позивача з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі розпорядження сільського голови №8-к від 26 травня 2015 року (том 1 а.с. 28).

17 червня 2015 року трудову книжку із серійним номером НОМЕР_4 відповідач надіслав рекомендованим поштовим відправленням № 532 на адресу позивача на підставі її письмової заяви від 20 травня 2015 року (том 1 а.с. 10, 96, 25, 58, 59).

Як встановлено апеляційним судом раніше, ОСОБА_5 не заперечувала факт отримання трудової книжки НОМЕР_6. Разом з тим зазначила про свою незгоду із записами, які відповідач здійснив у ній, оскільки вони не містять запису про її прийняття на роботу головним бухгалтером КП «Відродження плюс» від 05 березня 2008 року.

Щодо трудової книжки із серійним номером НОМЕР_1 від 05 березня 2008 року, яку суд витребував від відповідача на вимогу ОСОБА_5, то колегією суддів встановлено, що дана трудова книжка вилучена на підставі протоколу огляду від 20 липня 2015 року, складеного слідчим СВ Софіївського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області (а.с. 101).

При цьому колегія суддів вважає, що вилучення трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05 березня 2008 року є правомірним, оскільки проведене в межах досудового розслідування по кримінальному провадженню, що перебувало в провадженні слідчого Софіївського ВП Корецького С.В., зокрема долучена до матеріалів кримінального провадження № 0000223 за постановою слідчого (том 1 а.с.183).

Так, матеріалами справи встановлено, що за заявою Сільської ради Софіївським районним відділом УМВС України в Дніпропетровській області порушено кримінальне провадження №0000223 від 23 квітня 2015 року за ст.358 КК України за фактом виготовлення підробного документу та його використання, до якого і була долучена надана позивачем до Сільської ради трудова книжка із серійним номером НОМЕР_1, оскільки в ній власноручно зроблені позивачем записи завірені привласненою нею печаткою підприємства КП «Відродження плюс», яка проходить по іншому кримінальному провадженню №0000756 відносно ОСОБА_5, порушеному за ст. 357 КК України - викрадення, привласнення документів, штампів, печаток, заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем, або їх пошкодженням.

На підтвердження цих фактів відповідачем надані копії клопотань Новоюлівської сільської ради від 24 червня 2015 року про долучення до матеріалів кримінального провадження № 0000223 в якості доказу трудової книжки серії НОМЕР_2 та про вилучення оригіналів почерку з метою проведення технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи записів, здійснених в цій трудовій книжці.

24 жовтня 2016 року заступник начальника СВ Софіївського відділення поліції Дніпродзержинського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області майор поліції Сидорський Д.В, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України постановив закрити кримінальне провадження №0000223 від 23 квітня 2015 року за фактом підробки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 трудової книжки за ознаками ст. 358 ч. 1 КК України, закрити - у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Повернути ОСОБА_5 вилучений в ході слідства дублікат трудової книжки НОМЕР_7 (том 2 а.с.21).

Дії слідчого по вилученню трудової книжки та доручення її до матеріалів кримінальної справи не оскаржувалися.

В межах розгляду цивільної справи, суд позбавлений права надавати оцінку діям процесуальної особи в межах кримінального провадженя, а також приймати будь-які рішення з приводу вилучення документів або доказів з кримінальної справи.

На цей час вказана трудова книжка знаходиться на зберіганні у ОСОБА_5, яку вона надала для огляду в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції (копія долучена до справи).

Виходячи з аналізу зазначених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов'язку видати ОСОБА_5 трудову книжку серії НОМЕР_2 від 05 серпня 2008 року, оскільки висновок місцевого суду про те, що вона перебуває в розпорядженні відповідача, не відповідає обставинам справи. До того ж, як підтверджено матеріалами справи на момент звернення з даним позовом до суду та протягом всього розгляду справи по суті спірна трудова книжка не перебувала у володінні у відповідача, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Також безпідставними є посилання ОСОБА_5 на неправильність записів, здійснених відповідачем у зазначеній трудовій книжці, оскільки відповідно до положень п. 2.6. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис, до якого позивач не позбавлена можливості звернутись.

Відповідно до вимог, ст.10, 60 ЦПК, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням того, що зазначені вище трудові книжки знаходяться на зберіганні у ОСОБА_5, остання не надала доказів того, що вона зверталась до відповідача з проханням внести будь-які записи або виправлення до трудових книжок та надала таку можливість шляхом представлення відповідачу цих книжок.

У зв'язку із зазначеним, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, оскільки, як встановлено, відповідач 17 червня 2015 року надіслав на адресу позивача трудову книжку із серійним номером НОМЕР_6, і ця трудова книжка, як і трудова книжка серії НОМЕР_2 від 05 серпня 2008 року перебуває у ОСОБА_5 на руках.

Після звернення позивачки з питанням про внесення виправлень до трудової книжки до відповідача, остання не позбавлена права на звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5, у зв'язку із чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст. 309 ч. 1 п. 3, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: