АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/1505/17 Номер провадження 22-ц/786/2228/17Головуючий у 1-й інстанції Сьоря С. І. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів: Абрамова П.С., Хіль Л.М.

за участю секретаря Гнатюк О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 14 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, після уточнення вимог, просила ухвалити рішення, яким встановити факт її проживання однією сім'єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5, який помер 26 січня 2017 року, у період з травня 2002 року по січень 2017 року.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що проживала з ОСОБА_5 однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу близько 15 років, вели спільне господарство, робили ремонти у її квартирі та квартирі покійного, мали спільний бюджет, їздили відпочивати до АР Крим, з друзями і родичами разом зустрічали свята, коли захворів ОСОБА_6 позивачка доглядала його і поховала на місці своєї матері.

Рішенням Крюківського районного суду Полтавської області від 14 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показанням свідків та іншим доказам, які в сукупності свідчать про її з ОСОБА_5 спільний побут, спільний бюджет та спільне проживання.

Колегія суддів, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду, якщо визнає, що суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до договору купівлі продажу квартири від 07.02.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. за реєстровим №1196, ОСОБА_5 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.16).

Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї і реєстрацію), яка видана 09.08.2007 року, місце проживання ОСОБА_5 у встановленому законом порядку з 20.02.2001 року було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.17).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, що видане Кременчуцьким ВРЕР, з 13.09.2011 року за ОСОБА_5 на праві власності зареєстровано автомобіль НОМЕР_1 (а.с.14).

Згідно листа Кременчуцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області від 24.03.2017 року за № 705/12.27-04-31, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року( а.с.11).

За життя ОСОБА_6 мав ряд захворювань, з приводу яких неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров'я, зокрема:

- з 22.12.2014 року по 03.01.2015 року у Кременчуцькій першій міській лікарні ім.Богаєвського О.Т. (виписка із медичної карти стаціонарного хворого №9056)( а.с.20),

- з 05.01.2015 року по 04.02.2015 року у Полтавській обласній клінічній лікарні ім.М.В.Скліфасовського (виписка із медичної карти стаціонарного хворого №111)(а.с.22),

- з 14.05.2015 року по 21.05.2015 року у Кременчуцькій першій міській лікарні ім.Богаєвського О.Т. (виписка із медичної карти стаціонарного хворого №3520)(а.с.24),

- з 23.05.2015 року по 02.06.2015 року у Кременчуцькій першій міській лікарні ім.Богаєвського О.Т. (виписка із медичної карти стаціонарного хворого №3520)(а.с.27),

- з 10.08.2015 року по 28.08.2015 року у Третій міській лікарні м.Кременчука (виписка із медичної карти стаціонарного хворого №3491)( а.с.28),

- з 09.03.2016 року по 18.03.2016 року у Кременчуцькій першій міській лікарні ім.Богаєвського О.Т. (виписка із медичної карти стаціонарного хворого №1711)( а.с.29),

- з 04.10.2016 року по 14.10.2016 року у Кременчуцькій першій міській лікарні ім.Богаєвського О.Т. (виписка із медичної карти стаціонарного хворого №6858)( а.с.30).

Згідно паспорту серії НОМЕР_3, який видано 19.09.2003 року Крюківським РВ УМВС України в Полтавській області, місце проживання ОСОБА_2 у встановленому законом порядку з 05.03.1991 року було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4, а з 14.06.2006 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3

Із наданих позивачкою копій фотокарток вбачається, що на них зображені: ОСОБА_6 із ОСОБА_2 у різних місцях, ОСОБА_6 із родичами ОСОБА_2 та ОСОБА_6 із його родичами (а.с.33-40).

03.03.2017 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_9 з метою оформлення своїх спадкових прав на отримання в подальшому свідоцтва про право на спадщину після померлого 26 січня 2017 року ОСОБА_5 Постановою від 06.03.2017 року №113/02 31 приватний нотаріус відмовив ОСОБА_2 у заведенні спадкової справи відносно майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 та у видачі в подальшому свідоцтва про право на спадщину (а.с.10).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою суду не надано належних доказів того, що остання разом із ОСОБА_5 спільно проживали і були пов'язані спільним побутом, за виключенням нетривалого періоду часу у лютому 2015 року, коли останній фактично проживав у квартирі за зареєстрованим місцем проживання позивача, та не надано доказів того, що мали місце спільні витрати, які були спрямовані на забезпечення їх життєдіяльності як сім'ї, в тому числі і витрати, які пов'язані із придбанням майна, оплатою житлово- комунальних послуг, ремонтом квартир та лікуванням, а факти відвідування ОСОБА_2 ОСОБА_5 та здійснення за ним догляду, під час перебування його у лікарнях, їх спільний відпочинок в АКР Крим та на базах відпочинку, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту спільного проживання та ведення спільного господарства, не можуть свідчити про те, що між останніми склались усталені відносини, які притаманні подружжю.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, які зводяться до незгоди з оцінкою судом першої інстанції наданих у справу доказів, колегія суддів виходить з такого.

За ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Згідно з рішенням Верховного Суду України у справі 6-97цс11 для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Верховний Суд України у справі № 6-135цс13, зазначив, зокрема, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо:

1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);

2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови від 21.12.2007 р. N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Таким чином, предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, передусім виступає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім'ї: спільне проживання, пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами першою і четвертою ст. 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

На підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач просила взяти до уваги показання допитаних в судовому засіданні свідків, фотокартки.

Колегія суддів, проаналізувавши показання допитаних свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 у їх сукупності з іншими доказами приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.212, ст.215 ЦПК України - дав їм правильну оцінку, відобразивши мотиви своїх висновків у рішенні суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 14 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: П.С.Абрамов

Л.М.Хіль

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов