АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3028/17 Головуючий 1 інст. - Єлізаров І.Є.
Справа № 643/7571/16-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» серпня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретарів: Каюкова Ю.В., Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту та визнання права користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до Харківської міської ради. В обґрунтування свого позову посилалася на те, що вона є цивільною дружиною ОСОБА_2 і проживала з ним однією сім'єю з липня 2009 року в квартирі АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2 на праві користуванні.

Зазначила, що більш як п'ять років вона, разом з її цивільним чоловіком, мешкали у вказаній квартирі однією сім'єю, мали взаємні права та обов'язки, вели спільне господарство, турбувалися один про одного, мали спільний бюджет, з якого вони купували продукти харчування та спільно сплачували житлово-комунальні послуги, спільно проводили поточні ремонти.

Вказала, що її вселення до спірної квартири вчинено за згодою наймача ОСОБА_2, який визнавав за нею право проживання як цивільної дружини - члена його сім'ї.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_2

Після смерті свого чоловіка вона залишилася проживати у квартирі АДРЕСА_1, яка була та залишається її постійним місцем проживання.

Зазначила, що домовленостей про порядок користуванням житловим приміщення між ними не було, тобто, вона, як член сім'ї наймача, має рівні з її цивільним чоловіком, нині померлим, права користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Просила встановити факт проживання однією сім'єю більше п'яти років ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме факт того, що вона постійно проживала разом з ОСОБА_2 однією сім'єю з липня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1; визнати за нею право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1; визнати за нею право на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 - задоволено, встановлено факт проживання однією сім'єю більше п'яти років ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме факт того, що ОСОБА_1 постійно проживала разом з ОСОБА_2 однією сім'єю з липня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_1 право на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2017 року заяву Харківської міської ради про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила заочне рішення - скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

При цьому посилалася на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що поданий позов не містить ані дати, ані підпису позивача; що позивачем не надано ордеру на право зайняття житлового приміщення, договору найму або рішення виконавчого комітету про визнання ОСОБА_2 наймачем, довідки про місце реєстрації та склад сім'ї, які б підтверджували, що ОСОБА_2 дійсно був наймачем спірної квартири, проживав та був зареєстрований в ній; що матеріали справи не містять доказів того, що позивач перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та відмови управління обліку та розподілу житлової площі Харківської міської ради у наданні цієї квартири; що в разі, якщо за позивачем буде закріплено спірну квартиру, будуть фактично значно поліпшено її житлові умови за відсутності об'єктивних умов це робити, замінивши орган місцевого самоврядування; що позивачем також не надано доказів щодо відсутності у власності або користуванні інших жилих приміщень в м. Харкові та за місцем постійної реєстрації; що матеріали справи містять ксерокопію паспорта позивача, з якої вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2; що у позивача відсутня письмова згода всіх членів сім'ї наймача на вселення до спірної квартири, відсутні письмові докази постійного проживання позивача у спірному жилому приміщенні, ведення з наймачем спільного господарства, відсутні докази того, що між позивачем та наймачем не було встановлено певного порядку користування жилим приміщенням; що позивачем не дотриманий встановлений житловим законодавством України порядок вселення до спірної квартири.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківської міської ради необхідно задовольнити, заочне рішення суду - скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 довела, що вона проживала разом з померлим більше п'яти років, тому набула право на користування житловим приміщенням в спірній квартирі АДРЕСА_1.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 5 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований за адресою в спірній квартирі: АДРЕСА_1, ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер. Спірна квартира не приватизована, є комунальною власністю Харківської міської ради.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року із змінами та доповненнями, згідно якої домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов'язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов'язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановленні цього факту важливе значення має з'ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім'єю спрямоване на довготривалі відносини.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, доказів того, що ОСОБА_1 проживала разом з померлим однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з липня 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_4, (їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації) матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Крім того, практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям; що якщо заявники прожили спільно близько 15 років, вони складають сім'ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв'язок існує поза шлюбом.

Посилання ОСОБА_1 на те, що підставою для встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації щлюбу є те, що вона була замовником організації та проведення поховання ОСОБА_2, не може свідчити про те, що ОСОБА_1 та померлий спільно проживали з липня 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_4, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово - експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Із роз'яснень, які містяться в пункті 9 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» (в редакції від 25 травня 1998 року) вбачається, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не є членом сім'ї померлого.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за іншою адресою. Доказів того, ОСОБА_1 проживала в спірній квартирі з липня 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Неповно з'ясувавши обставини, що мають значення для справи, не звернувши увагу на вимоги закону, суд першої інстанції ухвалив незаконне рішення.

Оскільки рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, воно підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Питання щодо стягнення судового збору в розмірі 1212, 40 грн. з ОСОБА_1 на користь Харківської області вирішено відповідно до частин 1, 5 статті 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч.2.ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради 1212,40 грн. судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії