РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2017 року Провадження №2/425/403/17

Справа №425/1407/17

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Гайворонська І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

До початку розгляду справи судом по суті, позивач подала заяву, якою просила суд розглянути справу без її участі, на підставі доказів, які є у матеріалах справи. А відповідач подав заяву про безумовне і добровільне визнання позовних вимог в повному обсязі. Також зазначив, що правові наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі, їх розяснення з боку суду не потребує, а розглянути справу та ухвалити рішення по суті спору просив за його відсутності.

За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснювався за відсутності позивача та відповідача, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась.

Позиція позивача полягала у тому, що у неї з відповідачем є спільна дитина, яка не досягла повноліття, а тому потребує утримання. І оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється від її утримання у грошовій формі, у розмірі, який складається з 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, з нього слід стягнути аліменти (у вказаному розмірі) у примусовому порядку, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач подав заяву, якою позовні вимоги визнав у повному обсязі та зазначив що робить це безумовно та добровільно, без будь-якого примусу, і правові наслідки визнання ним позову розуміє.

Тому суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини:

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та відповідач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.5).

У липні 2008 року, 10 числа, ОСОБА_4 народила дитину, хлопчика: ОСОБА_3, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, було зроблено відповідний актовий запис № 346 та видано свідоцтво про народження серії 1-ЕД №113922. При цьому батьком дитини записаний ОСОБА_2, а матір`ю ОСОБА_1 (а.с.6).

На час розгляду справи, названа дитина проживає з ОСОБА_4 та знаходиться на її утриманні, а відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не дає (а.с.3,9).

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, в межах яких між позивачем та відповідачем виник спір, у якості батьків, щодо утримання дитини, в якому відповідач, як батько, не утримує своєї дитини.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому із наступних мотивів:

Положення частини 1 і 2 статті 51 Конституції України гарантують, що кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

А положеннями частини 6 статті 7 та частини 1 статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обовязки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, та щодо дитини.

Статті 180 та 181 Сімейного кодексу України встановлюють обовязок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, за домовленістю між батьками.

При цьому, згідно частини 1 статті 15 Сімейного кодексу України, сімейні обовязки є такими, що тісно повязані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Отже, виходячи із змісту наведених норм матеріального права, невиконання відповідачем, як батьком дитини свого обовязку з її утримання до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, порушує право позивача, як матері дитини, на рівність обовязків між жінкою та чоловіком щодо дитини.

А тому, на підставі частини першої статті 55 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 Сімейного кодексу України порушене право позивача підлягає судовому захисту.

Відповідно до положень частини третьої статті 181, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, від дня предявлення позову.

Згідно з частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, яка діяла у період з 13 червня 2017 року (день предявлення позову) по 07 липня 2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не міг бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів суд враховував: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 Сімейного кодексу України).

Отже, оскільки позивач просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом шляхом стягнення з відповідача аліментів у розмірі однієї четвертої частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду (тобто з 13 червня 2017 року) та по 07 липня 2017 року (часу дії вказаної норми права), суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню.

При визначенні розміру аліментів, суд врахував положення частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, та те що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували незадовільний стан здоровя дитини, перебування чи необхідність перебування відповідача на стаціонарному лікуванні, наявність у відповідача інших дітей та/або непрацездатних батьків або інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів чи призначення його розміру у твердій сумі.

Проте суд врахував наявність документально підтвердженої інвалідності відповідача (3 група), але констатує, що як раз через це, судом і присуджено до стягнення мінімальний встановлений законом розмір аліментів на дитину.

Що стосується стягнення аліментів за період з 08 липня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття, суд виходить з такого.

З 08 липня 2017 року, положення частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України змінились і мінімальний розмір аліментів на одну дитину, за цією статтею склав не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а сам їх розмір повинен бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитину.

Змінились також обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Зокрема, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, починаючи з 08 липня 2017 року (часу дії норми права, що встановлює мінімальний розмір аліментів у більшому розмірі), незважаючи на прохання позивача, з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання дитини в у розмірі однієї четвертої частини з усіх видів його заробітку (доходу), але у бульшому розмірі, зокрема не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно. Оскільки такий розмір аліментів встановлений законом як мінімальний, а суд при винесенні рішення повинен керуватись найвищими інтересами дитини.

При визначенні розміру аліментів, суд врахував положення частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, та те що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували стан здоров'я та матеріальне становище дитини; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи; інші обставини, що мають істотне значення.

А також врахував наявність документально підтвердженої інвалідності відповідача (3 група), але констатує, що як раз через це, судом і присуджено до стягнення мінімальний встановлений законом розмір аліментів на дитину.

В силу положень пункту першого частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, також, слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Позивач на підставі пункту третього частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року звільнена від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії виходячи з положень статті 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік складає 640 гривень, і вказану суму, на підставі статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач повинен сплати до державного бюджету.

Проте суд враховує, що згідно положень частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Отже оскільки, в матеріалах цивільної справи міститься копія пенсійного посвідчення видана на імя ОСОБА_2, який є інвалідом 3 групи, суд вважає, що враховуючи таку ситуацію, що свідчить про його незадовільний майновий стан, відповідача, слід звільнити від сплати судового збору.

Таким чином, керуючись статтями 1-11,57-64,88,158-198,208,209,212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; адреса місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2; адреса зареєстрованого місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) аліменти на дитину ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) у розмірі однієї четвертої частини з усіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, за період з 13 червня 2017 року по 07 липня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; адреса місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2; адреса зареєстрованого місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) аліменти на дитину ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) у розмірі однієї четвертої частини з усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, з 08 липня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

Звільнити від сплати судового збору ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3).

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів, в межах суми виплат за один місяць (червень 2017 року), допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Д.С. Коваленко