Номер провадження: 22-ц/785/1416/17
Головуючий у першій інстанції Прохоров П. А.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановила:

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру, загальною площею 32,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що належить відповідачу на праві власності (далі - спірна квартира).

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що він є правонаступником кредитора у кредитному договорі №2006/13-2.06/909, що укладений між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 від 07.11.2006 року, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 42000,00 доларів США. строком до 06.11.2015 року, під 13 % річних (далі - Кредитний договір).

Оскільки позичальник свої обов'язки з погашення кредиту не виконувала, то станом на 31.07.2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 80462,34 доларів США. Належне виконання обов'язків позичальника з повернення кредиту було забезпечено шляхом укладення договору іпотеки між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3, відповідно до умов якого іпотекодавець передав банку в іпотеку спірну квартиру.

Виходячи з наведених обставин, вказуючи на розрахунки заборгованості за Кредитним договором та посилаючись на положення діючого законодавства, позивач просив суд задовольнити позов.

Представник позивача звернувся до суду з заявою про вирішення справи за його відсутності, обставини та вимоги, викладені у позові - підтримав, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Справа була розглянута у відсутність відповідача при заочному розгляді справи.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» були задоволені.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового - про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

До суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь справі, не з'явились, будучи неодноразово належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с.146-152),у зв'язку з чим та на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач у справі є іпотекодателем спірної квартири по Кредитному договору, а тому має відповідати у повному обсязі по кредитній заборгованості.

З таким висновком повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно стос. 610, 629 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1054 ЦК України перебачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач повністю виконав вимоги по Кредитному договору і надав позичальнику грошові кошти у сумі 42 000 доларів США.

Однак, боржник ОСОБА_4 порушила умови Кредитного договору щодо погашення кредитної заборгованості і процентів за користування ним.

У відповідності до п.п. 3.3.7., 3.3.9. Кредитного договору, позичальник зобов'язана сплачувати проценти в розмірі, передбаченому п. 1.1. цього договору та комісії в розмірах та в порядку, визначеному п.п.2.4., 2.5. цього договору.

Пункт 3.2.3. Кредитного договору встановлює, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником або майновим поручителем- обов'язків, визначених цим договором, кредитор має право вимагати від позичальника або від майнового поручителя дострокового виконання ним всіх своїх зобов'язань за Договором кредиту.

Таким чином, неналежне виконання взятих на себе зобов'язань ОСОБА_4 призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка станом на 31.07.2015 року згідно з розрахунком заборгованості, який долучено до матеріалів справи (а.с.19-21), становить 1902287,42 грн. в еквіваленті грошового зобов'язання 80462,34 доларів США за курсом НБУ на 14.01.2016 року, та яка включає в себе: суму заборгованості за кредитом - 860644,65 грн. (еквівалентно 36403,27 дол. США), суму заборгованості за відсотками - 718784,62 грн. (30402,92дол. США), розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 103686,31 грн. (4385,69 дол. США), розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 223900,24 грн. (9470,46 дол. США).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в якості забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором, між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 07.11.2006 року було укладено договір іпотеки №2197 (нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою 1.1, за реєстровим № 52, згідно з яким відповідач як іпотекодавець передав Банку в іпотеку спірну квартиру (далі - Договір іпотеки).

За погодженням сторін вартість предмета іпотеки склала 266000,00 грн., що на час укладення угоди було еквівалентним 52673,27 доларам США.

Відповідно до п. 4.1 Договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання іпотечного майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на іпотечне майно- спірну квартиру, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3

При цьому, суд також обгрунтовано не застосував до спірних правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки згідно витягу (інформаційної довідки №51612554 від 14.01.2016 року,на ім'я відповідача, окрім спірної квартири, зареєстровано право власності і на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.42).

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що суд безпідставно задовольнив позовні вимоги, враховуючи, що грошові кошти брала в кредит ОСОБА_4, а тому вона і повинна бути відповідачем у справі, проте позов до неї взагалі не пред'явлений, то колегія судів зазначає наступне.

Так, оскільки відповідач ОСОБА_3 є іпотекодателем по Кредитному договору, то він нарівні з боржником ОСОБА_4 має відповідати по кредитним зобов'язанням, однак в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, право вибору відповідача у справі по кредитним правовідносинам належить позивачеві, тобто в даному випадку ПАТ «Укрсоцбанк» належить право вибору пред'явлення позову до позичальника ОСОБА_5 і до іпотекодавця ОСОБА_3, або до кожного окремо.

В даному випадку позивач обрав спосіб захисту шляхом пред'явлення позовних вимог лише до іпотекодавця ОСОБА_3, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ «Укрсоцбанк» та дати, з якої вона перестала виконувати свої обов'язки по Кредитному договору, оскільки сума заборгованості зазначена в письмовому розрахунку позивача, доданому до матеріалів справи (а.с.19-21), та який відповідачем не спростований. Із вказаного розрахунку також вбачається, що боржник ОСОБА_5 перестала погашати кредит у встановленому розмірі, починаючи з 06.11.2008 року, оскільки останній платіж вона здійснила 05.11.2008 року.

З цих підстав також необгрунтованими є доводи заявника апеляційної скарги про те, що у позивача не було правових підстав для звернення до суду з даним позовом, оскільки строк виконання Кредитного договору не збіг.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи із вимог, передбачених ч.2 ст.1050 ЦК України, про що вказано вище, та згідно якої якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи, що позичальник ОСОБА_5 порушила свої зобов'язання по поверненню кредиту, починаючи з 06.11.2008 року, то із вказаної дати в ПАТ «Укрсоцбанк» виникло право дострокового звернення до суду з позовом як до боржника ОСОБА_5, так і до іпотекодавця ОСОБА_3

Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що дане рішення є підставою для виселення всіх осіб із спірної квартири, у тому числі двох неповнолітніх осіб, оскільки оскаржуваним судовим рішенням жодним чином не вирішувалось питання про виселення будь-кого із спірної квартири.

Інших доводів незаконності судового рішення заявник апеляційної скарги суду не надав, у тому числі щодо вартості спірної квартири, тобто не заперечував щодо вартості спірної квартири, яка була встановлена за домовленістю сторін при укладенні Договору іпотеки.

Разом з тим, ухвалюючи судове рішення, суд в його резолютивній частині вказав, що стягнення на іпотечну квартиру слід звернути шляхом реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів, за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності в межах процедури виконавчого провадження.

Однак, за змістом частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду за процедурою, передбаченою ч.6 ст. 38 вказаного Закону.

Згідно вказаної норми права ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Таким чином, встановлення початкової ціни предмета іпотеки є обов'язком суду, яка встановлюється або за домовленістю сторін, або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд України в своїй постанові від 28 березня 2017 року, у справі № 6-2284цс16.

Відповідно до положень абзацу 7 ч.7 ст.360-7 ЦПК України, Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 7 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно до положень абзацу 2 ч.7 ст.360-7 ЦПК України, Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Виходячи з викладеного, та з метою визначення початкової ціни предмета іпотеки, за заявою представника заявника апеляційної скарги - ОСОБА_6 ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 березня 2017 року у справі була призначена судова товарознавча експертиза для визначення ринкової вартості спірної квартири (а.с.124).

Однак, в подальшому ні заявник апеляційної скарги ОСОБА_3, ні його представник ОСОБА_6 протягом майже 5 місяців не вжили жодних заходів для проведення експертизи, не сплатили її вартість, не дивлячись не неодноразові листу суду, які були отримані ОСОБА_6 (а.с.131,132, 139, 140) про необхідність сплатити грошові кошти за проведення експертизи у сумі 2851,20 грн.

Зазначені обставини свідчать про зловживання відповідачем ОСОБА_3 і його представником ОСОБА_6 процесуальним правом, з метою затягування строку розгляду справи, яка перебуває в провадженні суду апеляційної інстанції з 29.11.2016 року (а.с.79).

Більше того, будучи неодноразово належним чином повідомленими про час і місце судового засідання по розгляду даної справи, призначеного на 29.08.2017 року, на 13.00 год., ні заявник апеляційної скарги, ні його представник до суду не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, що додатково свідчить про зловживання ними процесуальним правом (а.с.146, 151, 152).

У зв'язку з викладеним, та виходячи з вимог, передбачених ч. 1 ст. 146 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у відсутність заявника апеляційної скарги та його представника на підставі наявних у справі доказів.

Виходячи з того, що суд мав встановити початкову ціну предмета іпотеки, про що йшлося вище, колегія суддів вважає за необхідне встановити цю ціну, яка була визначена за домовленістю сторін в Договорі іпотеки, тобто 266 000 грн. Встановити іншу початкову ціну предмета іпотеки, колегія суддів позбавлена можливості.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення та в абзаці другому резолютивної частини рішення слова: «за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності в межах процедури виконавчого провадження» замінити словами наступного змісту: «за початковою ціною 266 000 грн., яка встановлена за домовленістю сторін в Іпотечному договорі».

Також колегія суддів вважає за необхідне в абзаці першому резолютивної частини рішення вказати про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому колегія суддів виходить із вимог, передбачених ст. 303 ЦПК України, згідно яких суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його не спростовують, однак рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду змінити.

В абзаці першому резолютивної частини рішення після слова «задовольнити» доповнити словом «частково».

В абзаці другому резолютивної частини рішення слова: «за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності в межах процедури виконавчого провадження» замінити словами наступного змісту: «за початковою ціною 266 000 грн., яка встановлена за домовленістю сторін в Іпотечному договорі».

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2016 року змінити.

В абзаці першому резолютивної частини рішення після слова «задовольнити» доповнити словом «частково».

В абзаці другому резолютивної частини рішення слова: «за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності в межах процедури виконавчого провадження» замінити словами наступного змісту: «за початковою ціною 266 000 грн., яка встановлена за домовленістю сторін в Іпотечному договорі».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра