Справа № 2-339/11
Провадження № 6/522/226/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі заяву публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого листа до виконання, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2009 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ТОВ «ТЕРРАКС» ЛТД про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Під час розгляду справи ТОВ «ТЕРРАКС» ЛТД звернулось до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним.

Ухвалою суду від 30.09.2013 р. позов ТОВ «ТЕРРАКС» ЛТД залишено без розгляду.

Рішенням суду від 30.09.2013 р. позов ПАТ «Укрсоцбанк» було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ТОВ «ТЕРРАКС» ЛТД на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1 338 977,13 грн. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ТОВ «ТЕРРАКС» ЛТД на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по сплаті державного мита та ІТЗ у розмірі 606,67 грн. з кожного.

Дане рішення сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили 11.10.2013 р.

В березні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання.

В обґрунтування своєї заяви ПАТ «Укрсоцбанк» посилається на те, що виконавчі листи про стягнення з відповідачів заборгованості та судових витрат було отримано позивачем лише 05.12.2016 р. в той час, як строк їх предявлення до виконання сплив 11.10.2016 р., що позбавило позивача можливості своєчасно предявити їх до виконання.

Позивач зазначає, що 03.07.2014 р. він звернувся до суду з заявою про видачу копії рішення, що набрало законної сили, та виконавчих листів, однак отримав лише копію судового рішення з відміткою про те, що рішення не набрало законної сили, в той час, як, згідно з виконавчим листом, рішення набрало чинності 11.10.2013 р.

Також позивач повідомляє, що намагався врегулювати питання наявної заборгованості з відповідачем ОСОБА_1, проте досягти домовленості не вдалося.

З посиланням на викладені доводи, позивач просить поновити пропущений строк для предявлення виконавчих листів до виконання.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» у судове засідання не зявився, сповіщався належним чином, причини неявки не повідомив.

Представник боржника ТОВ «ТЕРРАКС» ЛТД проти задоволення заяви заперечував, зазначаючи при цьому, що заявник не звертався до суду про надання йому копії судового рішення та виконавчого документу для звернення його до виконання в примусовому порядку більш ніж два роки поспіль, а саме з липня 2014р.. Заявник фактично самоусунувся від здійснення своїх процесуальних прав та обов'язків і своєчасно не з'ясовував питання строку пред'явлення виконавчого листа до виконання та не звертався до суду з приводу отримання виконавчих листів та рішення суду на протязі вищевказаного строку.

Окрім того, на час винесення рішення суду 30.09.2013р. мав чинність Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. який втратив чинність з 5 жовтня 2016р. з набуттям чинності нового Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження», що діяла на час проголошення та набуття чинності рішенням суду передбачено, що строк предявлення виконавчого документу до виконання становить один рік. Таким чином заявник без поважних причин втратив можливість предявити виконавчий лист до виконання ще наприкінці 2015року. Оскільки, у липні 2014р. суд видав заявнику рішення суду із позначкою про не набрання ним законної сили, суд вже не був зобовязаний надсилати заявнику рішення після набрання ним законної сили, а мав його видати тільки за відповідною заявою. Таким чином, якщо заявник отримав рішення суду з позначкою про не набрання останнім законної сили, навіть якщо це сталось помилково, через сплив сплив 10-ти денного строку згідно ст. 294 ЦПК України, рішення суду автоматично набуло чинності для заявника. В свою чергу наступного разу заявник звернувся до суду через два з половиною роки. Та отримав виконавчі листи із помилкою, оскільки у виконавчому листі, строк його предявлення мав бути зазначений у один рік, з дати набрання рішенням суду законної сили, та у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р., що діяв на час розгляду справи та набрання чинності рішення суду.

Тому просив у задоволенні заяви про поновлення строку виконання виконавчих листів відмовити.

Представник ТОВ «ТЕРРАКС» ЛТД та представник ОСОБА_1 надали до суду заяву, у якій просили розглядати заяву про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчих листів до виконання без технічної фіксації.

Заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява ПАТ «Укрсоцбанк» задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 368 ЦПК України питання, повязані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу.

У відповідності до ч. 2 ст. 368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в сумі, видається один виконавчий лист.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

За правилами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років.

На підставі ч. 1 ст. 371 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для предявлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Чинне законодавство не містить вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого листа до виконання. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Проте, на думку суду, позивачем не надано доказів поважності причин, з яких виконавчий лист не було своєчасно предявлено до виконання.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вперше позивач з заявою про видачу копії рішення від 30.09.2013 р. та видачу виконавчих листів звернувся до суду в березні 2014 року, тобто, майже через 6 місяців після набрання рішенням законної сили (а.с. 210). Копія рішення була надіслана на адресу позивача 18.03.2014 р.

Повторно позивач звернувся з заявою про видачу копії рішення та виконавчих листів 03.07.2014 р., тобто майже через 4 місяці після минулого звернення (а.с. 212).

Наступного разу з заявою про видачу виконавчого листа позивач звернувся більше, ніж через рік 03.08.2015 р. (а.с. 214).

А остання заява позивача про видачу виконавчого листа була подана до суду через 1 рік та 4 місяці після подання попередньої заяви 02.12.2016 р. (а.с. 217). На вказану заяву позивачу було видано належним чином засвідчену копію судового рішення та виконавчі листи про стягнення суми заборгованості та судових витрат.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності дотримання принципу правової (юридичної) визначеності, які є невідємною, органічною складовою принципу верховенства права (зокрема, рішення у справах «Єлоєв проти України», «Новік проти України» та багато інших). В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування.

Положення Закону України «Про виконавче провадження», що обмежують строк на предявлення виконавчих документів до примусового виконання, є законодавчим втіленням принципу правової визначеності та встановлюють строк, протягом якого боржник може очікувати примусового виконання рішення, ухваленого не на його користь.

Протягом цього строку позивач (стягувач), який бажає примусово виконати рішення суду, повинен вжити всіх залежних від нього заходів для отримання виконавчого документу та предявлення його до примусового виконання.

Суд зазначає, що протягом часу, що минув з моменту набрання судовим рішенням законної сили, позивач, хоча і звертався кілька разів з заявами про видачу виконавчих листів, однак, між його зверненнями проходив значний проміжок часу. Не отримавши на свої заяви виконавчі листи, позивач не вчиняв дій, спрямованих на встановлення причин, з яких виконавчі листи не було видано, не оскаржував бездіяльності працівників апарату суду, що полягала в невидачі виконавчих листів.

За таких умов суд вважає, що позивач своєю пасивною поведінкою сприяв тому, що виконавчі листи не були примусово предявленні до виконання у встановлений законом строк. Отже, причини пропуску боржником зазначеного строку не є поважними.

Доводи позивача про те, що він намагався врегулювати питання щодо заборгованості з боржником особисто судом до уваги не приймаються, оскільки з доданих до заяви документів вбачається, що переписка стосовно можливості врегулювання спору шляхом реструктуризації заборгованості мала місце ще у 2012 році, тобто до ухвалення рішення у справі. Отже, правового значення для вирішення питання стосовно поновлення пропущеного строку на предявлення виконавчого документа до виконання вказані доводи не мають.

Керуючись ст. 371 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укросцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ТОВ «ТЕРРАКС» ЛТД про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя 19.09.2017