Справа № 477/1212/17
Провадження № 2/477/779/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Семенової Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Сірюк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

27 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності земельну ділянку площею 0,1243 га, що розташована за адресою: с. Мішково-Погорілове, вул. Інгульська, 74 Вітовського району Миколаївської області, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту серії МК № 063205, виданого Мішково-Погорілівською сільською радою 29 вересня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 48.

В обґрунтування позову зазначає, що 11 липня 2005 р. позивач купив у відповідача ОСОБА_2 житловий будинок по вул. Інгульська, 74 в селі Мішкове-Погорілове Вітовського району Миколаївської області. Вказаний договір укладений письмово та нотаріально посвідчено. Незважаючи на ту обставину, що купівля-продаж житлового будинку, проводилась сторонами у законний спосіб, земельна ділянка площею 0,1243 га, яка надана для обслуговування вказаного житлового будинку належить ОСОБА_3, з яким ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу вказаного будинку та земельної ділянки 08.11.2004 року. Після укладення договору відповідач ОСОБА_2 не оформила на себе право власності на спірну земельну ділянку. ОСОБА_3 помер, після його смерті право власності на спірну земельну ділянку, спадкоємцями не переоформлювалась та на даний час на праві власності за документами належить покійному.

Звернувшись до органів реєстрації прав на нерухоме майно позивачу було відмовлено в реєстрації права власності на житловий будинок, оскільки не було надано правовстановлючий документ, що посвідчує право власності на земельну ділянку виданий на ім'я позивача.

Посилаючись на перехід до неї права власності щодо вказаної земельної ділянки із придбанням житлового будинку, на обслуговування якого вказана ділянка була передана у власність, а також неможливість підтвердження своїх прав в позасудовому порядку, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач Мішково-Погорілівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, надіслала до суду листа про слухання справи за відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, причину неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи судом повідомлена своєчасно за місцем мешкання (а.с. 50).

Вивчивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів судом встановлено наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 08.11.2004 року приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_4, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 придбала житловий з господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку площею 0,1243 га для їх обслуговування, що розташовані за адресою: с. Мішково-Погорілове, вул. Інгульська, 74 Вітовського району Миколаївської області(а.с. 9-10).

В свою чергу, ОСОБА_2 після укладення договору купівлі-продажу не зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку, державного акту не отримала.

11.07.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_4, згідно з яким ОСОБА_1 придбала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 74, що розташований по вул.Інгульській в с. Мішково-Погорілове Вітовського району Миколаївської області, зареєстрований в реєстрі за номером 577. Факт реєстрації договору підтверджено витягом з Державного реєстру правочинів № 1209155 від 11.07.2005 р.(а.с. 12).

Водночас, земельна ділянка площею 0,1243 га, яка надана для обслуговування вказаного житлового будинку не зазначена предметом договору-купівлі продажу.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК № 063205 земельна ділянка площею 0,1243 га, що розташована за адресою: с.Мішково-Погорілове, вул. Інгульська, 74 Вітовського району Миколаївської області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належить ОСОБА_3 (а.с. 44).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ФП № 185505 ОСОБА_3 помер 23 серпня 2013 року, актовий запис № 1 (а.с. 18).

В матеріалах справи відсутні відомості щодо нікчемності чи визнання вказаних договорів купівлі-продажу недійсними в порядку визначеному чинним законодавством, чи вирішення питання про визнання спадщини, після смерті ОСОБА_3, відумерлою, в порядку ст. 1277 ЦК України.

Крім цього, належність позивачу житлового будинку № 74 по вул.Інгульській в с. Мішково-Погорілове Вітовського району Миколаївської області, також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7785762 від 15.07.2005 року та технічним паспортом на вказаний житловий будинок, в якому саме ОСОБА_1 вказана його власницею (а.с. 13-17).

Підстави, з яких позивач була змушена звернутись до суду із цим позовом підтверджується рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 20 червня 2017 року, яким зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та обтяжень для надання ОСОБА_1 правовстановлюючого документу, що посвідчує її право власності на земельну ділянку (а.с. 43).

Рішенням державного реєстратора від 01.08.2017 року позивачу відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень через відсутність правовстановлюючого документа на ім'я позивача (а.с. 51).

Встановивши вказані обставини, суд вважає, що між сторонами виникли відносини щодо визнання права власності на земельну ділянку, яка надана для обслуговування житлового будинку без зміни цільового призначення та існує причина, яка перешкоджає встановити це право у позасудовому порядку.

Так, згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України (в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.07.2005р.), право власності на землю гарантується Конституцією України.

Право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 120 ЗК України (в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.07.2005 р.), при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Разом з тим, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, як і у даному випадку, слід враховувати наступне.

Відповідно до положень ст. 120 ЗК України - у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість.

Вищевказана позиція також висловлена в постановах Верховного Суду України від 12.10.2016р. у справах за № 6-2225цс16 та № 6-2099цс16.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Враховуючи наведене вище, що за даними правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку її власником до цього часу рахується ОСОБА_3, який помер, положення ст. 120 ЗК України, ст. 377, 381 ЦК України, набуття позивачем права власності на житловий будинок, для обслуговування якого передана у власність спірна земельна ділянка, що позивачем вичерпано можливість в адміністративному порядку доведення своїх прав стосовно спірного нерухомого майна (земельної ділянки) як власника, а відтак, за положеннями ст. 16 ЦК України її право підлягає захисту судом.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 про визнання право власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,1243 га, розташовану за адресою: с. Мішково-Погорілове, вул.Інгульська, 74 Вітовського району Миколаївської області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії МК № 063205, виданого Мішково-Погорілівською сільською радою на підставі свідоцтва про спадщину за законом посвідченого Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області, зареєстрованого за № 2-480 від 02.07.2004 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності за № 48.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання його копії.

Суддя Л.М.Семенова