АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника відповідача

ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору позики,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.07.2017 задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову - заборонено Державному підприємству «Сетам», Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, але не виключно та будь-яким особам здійснювати дії направлені на відчуження:

- житлового будинку який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 505,3 кв.м.;

- земельної ділянки площею 0,570 га, розміщеної за адресою: АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1;

- земельної ділянки площею 0,15 га, розміщеної за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_2;

- житлового будинку з наддвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 159,8 кв.м. (а.с. 10-12).

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. Вказує, що суд першої інстанції порушив вимоги процесуального закону, зокрема забезпечивши позов у такий спосіб фактично зупинив виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що є неприпустимим. Крім цього, суд не перевірив відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам (а.с. 15-19).

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином за відомими суду адресами, а тому колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову виходив з того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З вказаним висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у липні 2017 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору позики № 01-04/09 від 27.07.2011 укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 Позивач вказує на те, що означений договір у порушення вимог закону був укладений без її згоди, як одного із подружжя (а.с. 2-5).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.07.2017 відкрито провадження у справі (а.с. 6).

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову позивач вказував, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити реституцію за договором позики у зв'язку з реалізацією на торгах нерухомого майна, що є єдиним місцем проживання позивача та її дітей (а.с. 8, 9).

Відповідно до вимог частин 1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пункт 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Крім того, ч. 3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору, реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши відповідні норми процесуального права і врахувавши зміст позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для вжиття заходів забезпечення даного позову у визначений судом спосіб, оскільки обраний позивачем та застосований судом вид забезпечення позову не відповідає позовним вимогам, зокрема, позивачем заявлено вимоги про визнання недійсним договору позики, проте не заявлено жодних вимог стосовно права позивача на нерухоме майно, а тому виконання можливого рішення суду за даними позовними вимогами не залежить від перебування майна у власності відповідача чи іншої особи.

Відтак, обраний позивачем вид забезпечення позову не є співмірним з заявленими позовними вимогами. Крім цього, вказане майно було описане та арештоване державним виконавцем у зв'язку з виконанням судового рішення, яке набрало законної сили, про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 боргу за договором позики.

Отже, з урахуванням вимог Конституції України про обов'язковість виконання судових рішень, які набрали законної сили, та роз'яснень ВСУ викладених в п. 2 постанови Пленуму від 22.12.2009 № 9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до яких недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили - забезпечення позову у застосований судом спосіб є неприпустимим.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, а відтак оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312 п. 2, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору позики - скасувати.

Постановити нову ухвалу.

У задоволенні заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва