АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2614/17 Справа № 207/2581/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпр апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4, треті особи орган опіки та піклування адміністрації Південного району у м.Дніпродзержинську, орган опіки та піклування Центральної у м.Дніпрі ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою та визнання особи такою, що втратила право користування, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4, про усунення перешкод у користуванні квартирою та визнання особи такою, що втратила право користування, мотивуючи тим, що за договором купівлі-продажу від 12 грудня 2011 року вона придбала квартиру АДРЕСА_1 (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області.

Вказувала, що державну реєстрацію права власності на вказану квартиру здійснила 15 грудня 2011 року, втім на теперішній час у належній їй квартирі зареєстрована ОСОБА_5, яка є колишньою власницею квартири, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, (її донька).

Зазначала, що ОСОБА_5 померла 11 червня 2014 року, а малолітня ОСОБА_4 після народження була залишена матірю в пологовому будинку, яка була позбавлена батьківських прав і опікунами дівчинки стали ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Посилаючись на те, що малолітня ОСОБА_4 прописана за вищевказаною адресою, хоча фактично в квартирі не проживає, та з 2013 року мешкає з опікунами, а в неї, як у власниці виникають проблеми такі як сплата надмірних комунальних послуг, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2)чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4)яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що квартира АДРЕСА_3 (м.Дніпродзержинськ) на підставі договору купівлі-продажу від 12 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_7, належить ОСОБА_2Т.(а.с.7,8-9).

ОСОБА_5, мати малолітньої ОСОБА_4, померла 11 червня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.11).

Виконавчим комітетом Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради 23 травня 2013 року прийнято рішення №114 про створення прийомної сім'ї ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та влаштування в сім'ю малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.41).

Малолітня ОСОБА_4 була зареєстрована з 12 березня 2009 року у АДРЕСА_4 разом із матір'ю ОСОБА_8 (а.с.13)

Відповідно до рішення виконкому Баглійської районної у м.Дніпродзержинську ради від 17 липня 2013 року №116 "Про збереження житла", за малолітньою дитиною ОСОБА_4 закріплене та збережене право користування житлом у АДРЕСА_5 (а.с.62). Вказане рішення є чинним.

На звернення ОСОБА_9 та ОСОБА_6 щодо зняття з реєстрації по АДРЕСА_6 малолітньої ОСОБА_4, комісія з питань захисту прав дитини при адміністрації Південного району 04 травня 2016 року відмовила у знятті з реєстрації дитини (а.с.45-46).

Залишаючи позовні вимоги ОСОБА_2 без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними тощо до влаштування у відповідні заклади, та вважав вимоги необґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК Української РСР гарантовано право громадянина на житло.

Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом.

За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, наразі єдиним власником спірного домоволодіння є позивач ОСОБА_2, яка набула право власності на нього згідно з договором купівлі-продажу від 12 грудня 2011 року, що повністю підтверджується матеріалами справи.

Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.34 постанови Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07 лютого 2014 року №5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України №6-158цс14, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що квартира АДРЕСА_7 (Дніпродзержинськ) належала на праві приватної власності ОСОБА_10, який зареєстрував у даній квартирі свою племінницю ОСОБА_5, яка 11 червня 2014 року померла. До даної квартири, без згоди ОСОБА_10, була зареєстрована малолітня ОСОБА_4

12 грудня 2011 року ОСОБА_10 продав, а позивач ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_7 (Дніпродзержинськ).

Малолітня ОСОБА_4 не є членом сімї позивачки ОСОБА_2

Виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.

Отже, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Частина 4 ст.156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Колегія суддів звертає увагу, що дійсно статтею 18 ОСОБА_6 України «Про охорону дитинства» визначено, що діти члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ч.2 ст.12 ОСОБА_6 України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Втім, у даному випадку колегія суддів наголошує, що малолітня ОСОБА_4 не є членом сімї власниці квартири, як і не була членом сімї попереднього її власника, оскільки попередній власник ОСОБА_10 був лише дядьком її померлої матері та була зареєстрована без його згоди, а отже її права не можуть бути порушені.

Також колегія суддів звертає увагу на той факт, що опікун малолітньої ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_3 не заперечують проти задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 січня 2017 року з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 січня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4, треті особи орган опіки та піклування адміністрації Південного району у м.Дніпродзержинську, орган опіки та піклування Центральної у м.Дніпрі ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою та визнання особи такою, що втратила право користування задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_11