Справа 370/695/17
Провадження № 2/370/524/17
РІШЕННЯ

Іменем України заочне

04.09.2017 року Макарівський районний суд Київської області

у складі: судді Мазки Н.Б.,

із секретарем Черковською Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Макарів Макарівського району Київської області цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості згідно договору про користування електричною енергією,

В с т а н о в и в:

Позивач ПАТ «Київобленерго» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про користування електричною енергією №47/62 від 25.02.2000 року, просив стягнути солідарно з останніх заборгованість за користування електроенергією в сумі 7208,91 гривні, судовий збір в сумі 1600,00 гривень, посилаючись на те, що 25.02.2000 року між ним, позивачем та ОСОБА_3 укладено договір про користування електричною енергією №47/62 в житловому будинку за адресою: село Гавронщина, вул.Жовтнева, 26, Макарівського району Київської області. З наданої інформації Гавронщинської сільської ради ОСОБА_4 помер 26.10.2011 року, в будинку за вказаною адресою зареєстровані та проживають його дружина ОСОБА_1, дочка ОСОБА_2 та шестеро онуків, які після смерті ОСОБА_4 продовжували споживати електричну енергію та здійснювали часткові оплати. Внаслідок несплати за спожиту електричну енергію за вказаною адресою, виник борг, що враховуючи показники лічильника 4248 кВт складає 7208,91 гривень. На момент звернення до суду відсутні письмові звернення відповідачів з повідомленням про виявлення в платіжному документі помилкових показань приладу обліку та виставлених сум, а також прохання проведення відповідного перерахунку вартості спожитої електроенергії відповідно до фактичних показників приладу обліку, а також відсутня заява на укладання договору розстрочки сплати боргу.

Представник позивача ОСОБА_5 подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечила.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленими про час, місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №588, в судове засідання не зявилися, причини неявки не повідомили.

04.09.2017 року судом прийнята ухвала про заочний розгляд справи.

Встановлено, що 25.02.2000 року між позивачем та ОСОБА_4 укладений договір №47/62 про користування електричною енергією, за адресою: с. Гавронщина, вул. Жовтнева, 26, Макарівського району Київської області (а.с.5-7).

Згідно розрахунку заборгованості, борг за спожиту електроенергію за адресою: село Гавронщина, вул. Жовтнева, 26, Макарівського району Київської області, станом на березень 2017 року складав 7208,91 гривень (а.с.12).

Згідно довідки Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області №374 від 08.12.2016 року, житловий будинок за адресою: село Гавронщина, вул.Жовтнева, 26, Макарівського району Київської області, рахується за ОСОБА_4, проте останній 26.10.2011 року помер, разом з ним зареєстровані та проживали: дружина ОСОБА_1, дочка ОСОБА_2 та шестеро онуків (а.с.9).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно із ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізована постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізовані опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоча у ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обовязком споживача є оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Крім того, такого висновку дійшов Верховний суд України своєю постановою від 20.04.2016 року №6-2951цс15, а саме: відсутність укладення договору з позивачем не позбавляє відповідача обовязку оплатити надані йому послуги в межах строку позовної давності.

Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються вимогами п.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яким передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обовязки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обовязком оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обовязком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Крім того, обовязком сплатити надані й спожиті послуги випливає також з положення ч.1 ст.11 ЦК України про те, що цивільні права та обовязки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивач надав послуги, які відповідач отримав, але не оплатив.

Керуючись вимогами ч.1 ст.11 ЦК України, п.1 ст.13, ст.20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.10, 60, 226 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» (р/р 8482 в ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 322669, , ідентифікаційний податковий номер 68), заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 7208,91 гривень (сім тисяч двісті вісім гривень 91 копійка).

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» (р/р 7301 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346, код ЄРДПОУ 23243188) витрати по оплаті судового збору у розмірі 1600,00 гривень (одна тисяча шістсот гривень 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте за заявою відповідача судом, що його ухвалив, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду набирає законної сили в загальному порядку відповідно до ст.223 ЦПК України.

Суддя