АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/2831/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/928/17 Доповідач - Парандюк Т.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Сович Н.А.

та сторін - представника банку - Чорної С.П.; представника ОСОБА_2- ОСОБА_3; ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" про поділ спільного майна подружжя, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

В обгрунтування своїх вимог посилалася на те, що під час шлюбу, ними як подружжям, було придбано наступне майно: приміщення площею 109,3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_4, вартістю - 3610537,00 грн.; приміщення площею 101,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 вартістю - 1688131,00 грн.; домоволодіння, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6 вартістю - 731419,00 грн.; житловий будинок, А, загальною площею 161,1 кв.м., житловою площею 118,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_7 вартістю - 975900,00 грн.; нежиле приміщення, загальною площею 25,4 кв.м., що розташоване за адресою АДРЕСА_8, вартістю - 215544,00 грн.; земельна ділянка площею 600 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_3, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території Тернопільської міської ради за адресою: АДРЕСА_9, вартістю - 64 661,94 грн.

Загальна вартість майна становить 7286192,94 грн., тому в порядку поділу майна подружжя з врахуванням його вартості ОСОБА_2 просить поділити спільне майно подружжя, виділивши їй у власність майно загальною вартістю 3675655грн.94 коп., а саме:

- приміщення площею 101,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 вартістю - 1 688 131,00 грн.;

- домоволодіння, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 вартістю - 731 419,00 грн.;

- житловий будинок, А, загальною площею 161,1 кв.м., житловою площею 118,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10, вартістю - 975 900,00 грн.;

- нежиле приміщення, загальною площею 25,4 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_8, вартістю - 215544,00 грн;

- земельну ділянку площею 600 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_3, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території Тернопільської міської ради за адресою: АДРЕСА_9, вартістю - 64 661,94 грн.

- Приміщення площею 109,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, вартістю - 3 610 537,00 грн. - залишити ОСОБА_4

Оскільки частина майна, яке пропонується для поділу, знаходиться у іпотеці у банку, відповідно рішення у справі може впливати на права чи обов'язки банку, відтак ухвалою суду залучено ПАТ "Креді Агріколь Банк" до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 травня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" про поділ спільного майна подружжя - задоволено.

У порядку поділу майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, з урахуванням вартості:

- визнано за ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на наступне майно: Приміщення площею 101,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 вартістю - 1910330,00 грн., домоволодіння, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6 вартістю - 248530,00 грн., житловий будинок, А, загальною площею 161,1 кв.м., житловою площею 118,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_7 вартістю - 462480,00 грн., нежитлове приміщення, загальною площею 25,4 кв.м., що розташоване за адресою АДРЕСА_8, вартістю - 396750,00 грн. та земельну ділянку площею 600 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_3, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території Тернопільської міської ради за адресою: АДРЕСА_9, вартістю - 807590,00 грн.

- визнано за ОСОБА_4 (АДРЕСА_6 індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності на приміщення площею 109,3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_4, вартістю - 3767270,00 грн.

- стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 29205 грн. різницю вартості спільного майна подружжя за рахунок коштів внесених на депозитний рахунок Тернопільського міськрайонного суду відповідно до квитанції № 24 від 15.03.2017р.

- повернуто ОСОБА_6 з депозитного рахунку Тернопільського міськрайонного суду кошти в сумі 3354,47 грн., що внесені квитанцією № 24 від 15.03.2017р.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 6 890.00грн.

В апеляційній скарзі ПАТ "Креді Агріколь Банк" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позивачу відмовити у позові у повному обсязі, посилаючись на те, що суд не в повному обсязі з'ясував обставини справи, дав неналежну оцінку доказам у справі, що призвело до порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що позицію суду першої інстанції вважає помилковою, оскільки висновок суду про те, що жодним чином не порушуються права Банку при поділі майна, так як іпотечне майно залишається у вододінні і користування ОСОБА_4 не відповідають дійсності, враховуючи те, що договір іпотеки укладено між ФОП ОСОБА_4 та Банком, а рішення суду фактично змінює документ на право власності на іпотечне майно, що порушує права іпотекодержателя, у тому числі може бути підставою для будь-яких маніпуляцій з іпотечним майном з боку відповідача, який фактично позбувся права власності на все майно, крім іпотечного майна, тим самим уникаючи додаткової відповідальності щодо звернення стягнення на все майно по сімейних боргових зобов"язаннях. А тому даним рішенням повністю порушені майнові права Банку, враховуючи наявність непогашеної заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ "Креді Агріколь Банк" у сумі 386 557, 86 дол. США, а тому поділ майна є фактично неможливим до моменту повного погашення боргу відповідачем та враховуючи наявність судового процесу про стягнення боргу з ОСОБА_4 і накладення заборони відчуження на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4

У судовому засіданні представник ПАТ "Креді Агріколь Банк" - Чорна С.П. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи викладені в ній.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.02.1996 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.09.2008 року у справі №2-4231/08р.

У період перебування в шлюбі було придбано наступне нерухоме майно:

- Приміщення площею 109,3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_4, на підставі договору купівлі-продажу приміщення від 16.10.2004р., посвідчений 26.10.2004р. Шмограй Т.В., державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори, за реєстром №1-6332;

- Приміщення площею 101,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі-продажу приміщення від 05.05.2006 року, посвідчений 05.05.2006р. Кашанською М.І., державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори, за реєстром №1276;

- Домоволодіння, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_11, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.09.2006р., посвідченого 21.09.2006р. Денисюком І.Л., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу за реєстром №9094;

- Нежитлове приміщення площею 119.0 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_12 на підставі договору купівлі-продажу приміщення, посвідченого Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою 26.10.2004р. за реєстром №1-6333 та акту передачі комунального майна, складеного 26.10.2004р., запис в реєстровій книзі №1723 та двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.07.2007р., посвідченого Середою І.А., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу за реєстром №0430, які згодом в 2012-му році були реконструйовані ОСОБА_4 з використанням вищевказаних нежитлового приміщення площею 119 кв.м по АДРЕСА_13 та двокімнатної квартири АДРЕСА_14 у житловий будинок, А, загальною площею 161,1 кв.м., житловою площею 118,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_7 згідно Свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 27.12.2012р., виданого виконкомом Тернопільської міської ради на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради від 19.12.2012 №2208;

- Нежитлове приміщення, загальною площею 25,4 кв.м., що розташоване за адресою АДРЕСА_8, на підставі договору купівлі-продажу приміщення від 12.07.2007р., посвідченого 12.07.2007р. Білецькою Н.А., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу за реєстром №7688;

- Земельна ділянка площею 600 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_3, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території Тернопільської міської ради за адресою: АДРЕСА_9, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.09.2006р., посвідченого 21.09.2006р. Денисюком І.Л., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу за реєстром №9089.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.372 ЦК України, майно що є спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4-5 статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Вказане підтверджується правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18.01.2017 року у справі №6-2565 цс16.

ОСОБА_2 було внесено на депозитний рахунок суду 32 559,47 грн., що підтверджується квитанцією №24 від 15.03.2017р. (а.с.178), тобто виконано вимоги ч.ч.4-5 ст.71 СК України, а відтак перешкоди у проведенні реального поділу майна, - відсутні.

З огляду на фактичний перебіг строків розгляду справи та динаміку змін ринкової вартості нерухомого майна, 13.04.2017р. позивачем було подано актуалізовані звіти про оцінку майна станом на 12.04.2017р. з рецензіями на зазначені звіти, відповідно до яких вартість майна становить: приміщення площею 109,3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_4, вартістю - 3767270,00 грн.; приміщення площею 101,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 вартістю - 1910330,00 грн.; домоволодіння, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6 вартістю - 248 530,00 грн.; житловий будинок, А, загальною площею 161,1 кв.м., житловою площею 118,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_7 вартістю - 462 480,00 грн.; нежиле приміщення, загальною площею 25,4 кв.м., що розташоване за адресою АДРЕСА_8, вартістю - 396750,00 грн.; земельна ділянка площею 600 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_3, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території Тернопільської міської ради за адресою: АДРЕСА_9, вартістю - 807 590.00 грн.

Загальна вартість майна становить 7592950,00 грн.

Відповідач особисто погодився з висновками експертної оцінки вартості спільного майна подружжя та рецензії вказаної оцінки, проти отримання грошової компенсації різниці вартості часток не заперечив.

Із рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.09.2008 року у справі №2-4231/08р. про розірвання шлюбу вбачається, що підставою для розірвання шлюбу стало те, що протягом тривалого часу (1,5 року) до моменту подання позовної заяви подружжя шлюбних відносин не підтримувало, спільного господарства не вело. Шлюб розірвано 30.09.2008 року, а кредитний договір ОСОБА_4 уклав із банком 23.08.2008 року.

Згідно ч.3 ст.60 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Проаналізувавши матеріали справи, суд першої інстанції підставно прийшов до переконання, що кредитний договір №53/08-КІ від 23.09.2008 року укладений відповідачем не в інтересах сім'ї, а кошти, одержані ним використані не на задоволення потреб сім'ї, а на особисті потреби.

Заявником - Третьою особою не надано суду доказів, які б доводили, що кредитні кошти отримані ОСОБА_4 використані саме в інтересах сім'ї.

Щодо посилання представника третьої сторони на факт надання згоди позивачкою на передачу в іпотеку відповідачем приміщення по АДРЕСА_15 суд зауважує, що така згода стосувалася іпотечного, а не кредитного договору, що виключає можливість стверджувати, що можливий борг відповідача перед банком є боргом подружжя.

Вірним є висновок суду першої інстанції щодо залишення у володінні та в користуванні ОСОБА_4 приміщення АДРЕСА_16, площею 109,3 кв.м, вартістю 3767270 грн., яке перебуває в якості забезпечення по кредитному договорі №53/08-К1 від 23.09.2008 р., оскільки права банку, як іпотекодержателя по іпотечногму договорі, поділом майна подружжя не порушуються. Інше майно подружжя правильно залишено та передано у власність ОСОБА_2 зі сплатою різниці його вартості відповідачу по його ж згоді та внесені на депозитний рахунок суду.

Згоди позивачки на отримання відповідачем кредиту чи на укладення ним кредитного договору, котрий створював би обов'язки для подружжя з повернення коштів, - матеріали справи не містять, таким чином твердження представника третьої сторони про надання позивачкою ОСОБА_2 згоди на отримання кредиту є припущенням, натомість відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст.65 СК України у разі укладення одним з подружжя за час шлюбу договору позики (кредиту) в інтересах сім"ї предметом поділу спільного сумісного майна подружжя буде не тільки майно, а й борги за цим договором.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 14.09.2016 року №6-539цс16 вбачається, що "до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов"язаннями, що виникли в інтересах сім"ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім"ї, то цивільні права та обов"язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов"язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов"язання повинні враховуваватись при поділі майна подружжя.

Жодних доказів щодо того, що кредитний договір №53/08-КІ від 23.09.2008 року було укладено в інтересах сім"ї сторонами не надано, а тому зобов"язання за цим договором мають враховуватись при поділі майна.

Отже, безпідставними є твердження представника банку про те, що заборгованість відповідача за кредитним договором №53/08-КІ від 23.09.2008р., укладеним між відповідачем і банком, є боргом подружжя, оскільки спростовуються фактичними обставинами справи, так як на час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в апеляційній відсутні будь-які судові рішення, котрі б встановлювали факт наявності у ОСОБА_4 дійсного розміру заборгованості перед ПАТ "Креді Агріколь банк" за кредитним договором, що не зперечується самим заявником. Крім того, у відповідності до вимог ст. 10,60 ЦПКУ заявником не доведено, а в суд не надано жодного доказу щодо звернення та реалізації предмета іпотеки і що сума, одержана від реалізації даного майна, не покриває вимоги іпотекодержателя. Як в апеляційній скарзі, так і судових засіданнях представник банку посилалась на те, що кошти від реалізації предмета іпотеки не покриють (в майбутньому) суму боргу по кредитному договору, що суперечить вимогам ст. 60 п.4 ЦПКУ - доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Системний аналіз статей 57, 60, 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними.

Із матеріалів справи вбачається та підтверджено особисто ОСОБА_4, що деяке майно хоча й оформлено як на ФОП, але воно все придбане за спільні кошти подружжя, оскільки позивачка на той період також працювала і вкладала кошти для сім'ї.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі № 6-21цс15.

Відповідно до ст.267 ч.3 ЦКУ - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В апеляційній інстанції заявник посилається на те, що позивачкою пропущено строк звернення до суду за захистом її порушеного права.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено поясненнями сторін, що вони неодноразово вирішували питання поділу майна в добровільному порядку про що свідчать розписки (остання), де зазначалось, що ОСОБА_4 зобов"зувався до 31 грудня 2013 року передати у власність ОСОБА_2 половину спільного майна подружжя. Отже, строк позовної давності у ОСОБА_2 починався з 01 січня 2014 року, а в суд звернулась - 18.03.2016 р. Крім того, ОСОБА_4, як активна сторона процесу, даної заяви про застосування строку позовної давності не подавав.

Не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що, рішенням суду змінюється власник іпотечного майна ОСОБА_4 з ФОП на фізичну особу та іпотечним майном не буде покрита сума заборгованості по кредитному договору.

Відповідно до вимог ст.23, 47 Закону України "Про іпотеку" - у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої оосби, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження мана іпотекою.

Не обмежує права власності іпотекодавця на інше майно, а також не гарантує іпотекодержателю захист його прав (отримання суми задоволення грошової вимоги) за рахунок іншого майна, а лише надає іпотекодержателю право отримати решту суми за рахунок іншого майна боржника у порядку встановленого законом.

Право іпотекодавця на отримання суми за рахунок іншого майна іпотекодавця не може позбавляти другого члена подружжя на право власності його частки.

Таким чином, при умові проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на нерухоме майно по АДРЕСА_17 навіть і на підставі даного рішення суду цей об'єкт і надалі буде перебувати в іпотеці.

Крім того, банк при наявності рішення суду про стягнення заборгованості по кредитному договору з відповідача має право претендувати лише на його частку у праві власності подружжя, яка виділена в натурі.

Голослівними є посилання заявника щодо проведення поліпшення нерухомості по АДРЕСА_18 проведенні після розірвання шлюбу і зареєстровані за ОСОБА_4 27.12.2012 р. як новостворений об'єкт.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем проведено реконструкцію квартири №3 та прибудованих нежитлових приміщень під житловий будинок, які придбані ще під час перебування подружжя у шлюбних відносинах по АДРЕСА_19 а тому даний об'єкт не є новоствореним майном.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 року у справі за № 6-1213цс16.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішенням суду, яким проведено поділ майна подружжя, права та інтереси третьої особи - ПАТ "Креді Агріколь Банк" не порушуються та грунтуються на нормах чинного законодавства, зібраних доказах.

Інші доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильність рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на представлених доказах, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315-317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 травня 2017 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Т.С. Парандюк