Справа №478/1758/16-ц 31.08.2017 31.08.2017 31.08.2017
Провадження №22-ц/784/1687/17
Єдиний унікальний номер судової справи: 478/1758/16-ц Суддя першої інстанції Сябренко І.П.
Номер провадження: 22-ц/784/1687/17 Суддя-доповідач апеляційного суду Козаченко В.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Шагай О.А.,

за участю за участю представника позивачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Агротех» (далі - ПП «Агротех») і товариства з обмеженою відповідальністю «Ватутіна» Казанківського району Миколаївської області (далі - ТОВ «Ватутіна»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ? приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луценко Вікторія Сергіївна, про визнання недійсним договору оренди землі, за апеляційною скаргою ТОВ «Ватутіна» на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 7 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

18 липня 2016 року ОСОБА_3 через свого представника звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до ПП «Агротех» і ТОВ «Ватутіна» про визнання недійсним договору оренди землі.

Позивачка зазначала, що є власником земельної ділянки, площею 8,58 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Михайлівської сільської ради Казанківського району (далі - спірна земельна ділянка). 10 червня 2013 року вона уклала з ПП «Агротех» договір оренди, за яким передала останньому в користування спірну земельну ділянку до 31 грудня 2017 року.

У червні 2016 року позивачка з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно довідалась, що 30 квітня 2016 року зазначений договір оренди землі з ПП «Агротех» розірвано і в той же день проведено державну реєстрацію права оренди спірної земельної ділянки ТОВ «Ватутіна».

Посилаючись на те, що своєї згоди на укладення договору оренди з ТОВ «Ватутіна» вона не надавала і сам договір не підписувала, позивачка просила суд визнати недійсним договір оренди землі від 30 квітня 2016 року.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 7 червня 2017 року в задоволенні позову до ПП «Агротех» відмовлено, а позовні вимоги до ТОВ «Ватутіна» задоволено. Визнано недійсним договір оренди спірної земельної ділянки, укладений 30 квітня 2016 року між ОСОБА_3 і ТОВ «Ватутіна». Також розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ТОВ «Ватутіна» просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права, неповне та необ'єктивне дослідження доказів, зокрема, висновків судово-почеркознавчої експертизи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, ст.ст. 203, 207 ЦК України встановлено, що письмовий договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Частина 1 ст. 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Водночас, ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов.

Згідно ст.ст. 13-15 Закону України ,,Про оренду землі" від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV (далі - Закон N 161-XIV) договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди укладається у письмовій формі та відповідно до ст. 18 Закону N 161-XIV, ст. 210 ЦК України і ст. 125 ЗК України набуває чинності після його державної реєстрації.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року встановлено, що відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Пунктом 24 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1127 від 25 грудня 2015 року встановлено, що суб'єкти державної реєстрації прав, в тому числі нотаріуси, зобов'язані невідкладно повернути заявнику оригінали документів, поданих для державної реєстрації, а також за бажанням заявника надати інформацію з Державного реєстру прав чи рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі. На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 за Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 22 червня 2004 року, є власником земельної ділянки, площею 8,58 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в межах території Михайлівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області.

10 червня 2013 року позивачка і ПП «Агротех» уклали договір оренди вказаної земельної ділянки строком до 31 грудня 2017. Державна реєстрація цього договору оренди проведена 10 липня 2013 року. Однак, 30 квітня 2016 року право користування ПП «Агротех» вищезазначеною земельною ділянкою припинено, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 травня 2016 року.

Згідно спірного договору оренди землі від 30 квітня 2016 року, ОСОБА_3 передала свою земельну ділянку в оренду ТОВ «Ватутіна» строком на 10 років. І в той же день приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луценко В.С. проведено державну реєстрацію права оренди ТОВ «Ватутіна» за цим договором.

Заява про здійснення реєстрації була подана представником ТОВ «Ватутіна», Гавриловим М.О. Позивачка участі у державній реєстрації спірного договору оренди не приймала і довідалась про такі події лише у червні 2016 року.

Пояснень позивачки про те, що спірний договір вона не підписувала, намірів укласти його з ТОВ «Ватутіна» не мала, заяву про його державну реєстрацію не подавала і належним чином завірену копію цього договору не отримала ТОВ «Ватутіна» не спростувало.

До того ж, спірний договір оренди землі не відповідає Типовому договору оренди землі, форма якого затверджена постановою КМ України від 3 березня 2004 року № 220 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки в ньому не зазначено місце укладення договору оренди.

Крім того, до спірного договору, як його невід'ємні частини, не додані документи, перелічені в п. 43 прикінцевих положень Типового договору оренди землі, а саме: план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди. Хоча, відповідно до п. 20 спірного договору земельна ділянка за договором оренди вважається переданою орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди.

Відсутність зазначення місця укладення договору вносить невизначеність у правовідносини сторін, враховуючи те, що позивач проживає у Миколаївській області, а відповідач на час реєстрації спірного договору, яка відбулася у м. Харкові, був зареєстрований у Кіровогорадскій області. Будь-яких пояснень чи спростувань з цього приводу від ТОВ «Ватутіна» не надійшло.

Водночас, відсутність вказаних вище документів, як складової частини договору оренди, підтверджує пояснення позивачки, що спірний договір вона не підписувала та його укладення відбулось проти її волі, оскільки саме у неї, як у власника земельної ділянки, знаходяться план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У п. 43 спірного договору оренди зазначено, що він укладений у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендодавця, другий - в орендаря, третій - в органі, який провів його державну реєстрацію. Однак, примірник договору позивачці не надано, а у приватного нотаріуса він відсутній, так як отриманий представником відповідача.

Свого обов'язку передати один примірник спірного договору позивачці, після його державної реєстрації, представник ТОВ «Ватутіна» не виконав. Не було цього зроблено і під час тривалого розгляду справи у місцевому суді. Доказів протилежного відповідач суду не надав.

Приватний нотаріус, яка здійснювала реєстрацію оспорюваного договору, заявила, що оригінали документів після реєстрації спірного договору оренди повернула представнику ТОВ «Ватутіна».

Вже на вимогу суду від 27 січня 2017 року про надання оригіналу спірного договору відповідач послався на неспроможність надати такий доказ, оскільки він був викрадений 25 січня 2017 року (довідка Кропивницького відділу поліції ГУ Національної поліції в Кіровоградській області №926/117-17 від 27 січня 2017 року).

Водночас, ще у червні 2016 року мешканці с. Михайлівка Казанківського району Миколаївської області, в тому числі позивачка, звернулися із заявою до поліції про притягнення посадових осіб ПП «Агротех» і ТОВ «Ватутіна» та приватних нотаріусів, які здійснювали державну реєстрацію договорів оренди, до кримінальної відповідальності за шахрайство, зловживання повноваженнями та підробку документів (284 власники земельних ділянок). Ця заява 1 червня 2016 року була зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, яке триває до теперішнього часу.

Згідно із ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Сукупність наведених вище обставин справи, підтверджених наданими позивачкою доказами, дозволило місцевому суду зробити правильний висновок про задоволення позову, оскільки позивачка довела, що спірний договір вона не підписувала і не мала намірів на його укладання з ТОВ «Ватутіна». Ці доводи позивачки відповідач не спростував.

Аргументи відповідача щодо недопустимості використання висновку первісної почеркознавчої експертизи були прийняті місцевим судом до уваги ще при ухваленні рішення і воно постановлено без врахування цього доказу.

Так, при ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 і 59 ЦПК України про їх належність та допустимість.

Згідно висновку, проведеної у справі судово-почеркознавчої експертизи від 2 грудня 2016 року № 2021, підпис від імені ОСОБА_3, зображення якого міститься в графі «Орендодавець» в належним чином завіреній приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Луценко В.С. копії договору оренди землі від 30 квітня 2016 року, укладеного між орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем ТОВ «Ватутіна» про те, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування спірну земельну ділянку, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

Згідно з ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом у сукупності з іншими доказами.

Вказану експертизу проведено експертом Київської незалежної судово-експертної установи ОСОБА_6 Однак її висновки не можна вважати допустимим доказом, оскільки зазначений фахівець згідно з Державним реєстром атестованих судових експертів мав свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, яке діяло до 30 березня 2016 року, і було визнано недійсним 6 червня 2012 року у зв'язку зі звільненням ОСОБА_6 з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Крім того проведення експертизи було здійснено по копії договору, що протирічить п. 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та п. 1.1 Розділу «Почеркознавча експертиза» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 8 жовтня 1998 року з наступними змінами (далі - Інструкція).

У зв'язку з чим висновки вказаного експерта не були використані судом при ухваленні рішення через недопустимість цього доказу.

Водночас, суд першої інстанції, за клопотанням представника відповідача, ухвалою від 1 березня 2017 року призначив по справі повторну почеркознавчу експертизу.

Згідно з п. 3.5 зазначеної вище Інструкції для проведення почеркознавчих досліджень підписів надаються оригінали документів.

Отже, оскільки позивачка заперечує факт укладання спірного договору та отримання екземпляру цього договору, а нотаріус зазначав, що всі оригінали договору були передані представнику ТОВ «Ватутіна», то саме товариство повинно було надати оригінал договору для проведення повторної почеркознавчої експертизи. Однак, через ненадання ТОВ «Ватутіна» оригіналу спірного договору оренди повторна експертиза не була проведена (а.с. 202-232).

Разом з тим, відповідно до п. 2 розділу 3 глави 4 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, (усіх форм власності), затверджених наказом Мінюста України від 18 червня 2015 року № 1000/5, на керівника установи покладена відповідальність за збереженість службових документів та інформації, яку вони містять, функціонування системи захисту документаційного фонду від незаконного доступу, втрату і несанкціоноване знищення документів, порушення правил користування документами.

За дивним збігом обставин викрадення договорів оренди, в тому числі й спірного договору, відбулось із службового автомобіля відповідача, тобто із місця де такі документи не повинні зберігатись, а тому ТОВ «Ватутіна» оригінал договору для проведення повторної почеркознавчої експертизи не надало, пославшись на крадіжку. Хоча саме ТОВ «Ватутіна» повинно бути зацікавлено у збереженні оригіналу договору при його укладанні, оскільки саме цей договір після його реєстрації підтверджує право орендаря користуватися земельною ділянкою, що належить позивачці, та у разі порушення цього права мати можливість його захисту та спростування сумнівів щодо законності його укладання.

Більш того, зникнення оригіналів оспорюваного договору (разом із ще 360 таких же договорів) виявилось тільки після того, як оригінал цього договору був витребуваний судом. Ці обставини свідчать не на користь ТОВ «Ватутіна».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про укладення спірного договору без волевиявлення ОСОБА_3, а тому обґрунтовано визнав його недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватутіна» відхилити, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 7 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий В.І. Козаченко

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк