АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/942/17 Головуючий у 1-й інстанції - Арапіна Н.Є.
№ апеляційного провадження 22-ц/796/8551/2017 Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», про визнання договору купівлі - продажу дійсним, визнання права власності, зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», про визнання договору купівлі - продажу дійсним, визнання права власності, зняття арешту з майна - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представник третьої особи проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, про зняття арешту з майна.

Посилається на те, що 10 липня 2003 року вона зі своїм чоловіком ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 6085, продали двокімнатну квартиру в Деснянському районі м. Києва. На дані кошти вони мали намір придбати більшу квартиру в новому будинку. Всі питання щодо купівлі нової квартири вирішувала її донька - ОСОБА_2 Для оформлення договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інноваційна компанія «Злагода» позивач передала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1 515 000,00 грн., що підтверджується письмовою розпискою. З 2006 року позивач разом в відповідачем проживали у зазначеній квартирі, а лише у 2007 році позивач дізналася, що правовстановлюючі документи на спірну квартиру оформлені на ім'я відповідача ОСОБА_2

15 липня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири, за адресою: АДРЕСА_1, який не був нотаріально посвідчений у зв'язку з погіршенням відносин з ОСОБА_2

01 грудня 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про опис та арешт майна боржника, згідно якої накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з вищевикладеним просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 15 лютого 2007 року, укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, визнати за позивачем право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти арешт та виключити з опису квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

28 лютого 2017 року ухвалою суду залучено Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 10 липня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою СвітланоюВолодимирівною, зареєстрованого в реєстрі за № 6086, ОСОБА_5, ОСОБА_6придбали у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2, загальна вартість квартири становить 17 877,56 грн. (а.с. 6).

Згідно розписки від 12 вересня 2006 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 515 000,00 грн. на придбання квартири АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно договору купівлі-продажу кватири від 19 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербою Л.О., зареєстрованого в реєстрі за № 459-177, відповідач ОСОБА_2 придбала у Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваційна компанія «Злагода» квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Згідно договору купівлі-продажу кватири, укладеного 15 лютого 2007 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, вартість якої складає у сумі 1 515 000,00 грн. Згідно п. 3.2 договору купівлі-продажу даний договір підлягає нотаріальному посвідченню (а.с. 9,10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с. 107).

Підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного 15 лютого 2007 року та визнання за позивачем права власності на квартиру ОСОБА_1 зазначає ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами ст. 657 ЦК Українидоговір купівлі продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договорутакий договір є нікчемним.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на спірну квартиру не ґрунтуються на законі.

17 грудня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами № 007-2902/840-0718 від 17 грудня 2007 року та № 007-2902/840-0719 від 17 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанко З.З. та зареєстровано в реєстрі за № 7841, згідно якого відповідач ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.48-49).

01 грудня 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гавриловим А.В. винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме, здійснено опис та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.11-12).

Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Оскільки позивачем не доведено її право власності на спірну квартиру, суд дійшов вірного висновку про відмову взадоволенні позовних вимог зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти арешт та виключити з опису квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 214 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу кватири, укладеного 15 лютого 2007 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, вартість якої складає у сумі 1 515 000,00 грн.

За змістом ст. 210, ч.3 ст. 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 657 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін.

Договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 року у справі № 6-162цс12.

Враховуючи правову позицію викладену ВСУ в постанові від 30 січня 2013 року у справі № 6-162цс12, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо існування обставин для визнання спірного договору дійсним на підставі ч.2 ст.220 ЦК України з посиланням на домовленість між сторонами договору щодо усіх істотних умов договору та на повне виконання договору, а саме: оплату вартості квартири в момент підписання договору купівлі - продажу від 15.02.2007 року, складений акт прийому передачі зазначеної квартири, оскільки ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, так як момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін.

Доводи апеляційної скарги щодо визнання відповідачем позову колегія суддів оцінює критично.

В задоволенні вимог щодо зняття арешту та виключення квартири з опису судом також відмовлено правильно, оскільки позивачем не доведено право власності на спірну квартиру та судом відмовлено в задоволенні цієї вимоги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді