Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про скасування арешту за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі - Комінтернівський ВДВС ХМУЮ), в якому просив скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах виконавчого провадження № 36916157 від 19 серпня 2013року.

Зазначав, що на виконанні Комінтернівського ВДВС ХМУЮ перебувало виконавче провадження №36916157 щодо стягнення з нього на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») грошових коштів у розмірі 146 204 грн 26 коп. Постановою державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ від 19 серпня 2013року накладено арешт на все його рухоме та нерухоме майно в межах суми звернення. 30 січня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. При винесенні зазначеної постанови державний виконавець не скасував арешт, накладений на майно, що є порушенням його прав та законних інтересів.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, на виконанні Комінтернівського ВДВС ХМУЮ перебувало виконавче провадження № 36916157 щодо стягнення з ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» грошових коштів у розмірі 146 204 грн 26 коп.

Постановою державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ від 19 серпня 2013 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_6, заборонено боржнику здійснювати відчуження будь-якого майна.

30 січня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили із того, що норми ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають обов'язок державного виконавця знімати арешт з майна боржника лише у випадку: 1) закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (крім випадків направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); 2) повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав з підстав, передбачених ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження». Інших підстав зняття арешту з майна боржника положеннями ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено. Враховуючи те, що постановою державного виконавця виконавчий документ було повернуто стягувачу, тобто виконавче провадження не є завершеним, а тому наслідки завершення виконавчого провадження шляхом зняття арешту, накладеного на майно боржника, в даному випадку не можуть бути застосовані.

Такі висновки судів є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону, а наданим доказам суд дав належну правову оцінку (ст. 212 ЦПК України).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч. 1 цієї статті випадках. При цьому у ній не зазначено такий випадок, якщо виконавчий лист повернуто у зв'язку з відсутністю майна у боржника.

Згідно ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшли правильного висновку про те, що у зв'язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, але законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав, який має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано і боржником за яким є саме заявник у цій справі.

Таким чином, суди розглянули справу відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, встановивши всі обставини справи та надавши їм належну правову оцінку (ст. 212 ЦПК України).

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 травня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик