У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 06 вересня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 14 квітня 2016 року, в с т а н о в и л а: У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 04 січня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»; банк) та ОСОБА_7 укладено кредитний договір№ МL-402/013/2008, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 26 166,82 швейцарських франків, строком до 04 січня 2038 року зі сплатою за користування кредитом плаваючої процентної ставки, що складає фіксовану процентну ставку у розмірі 4,49% плюс FIDR. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 04 січня 2008 року між ним та банком укладено договір поруки, згідно умов якого він поручився за виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. Вказував, що у серпні 2015 року під час розгляду справи за позовом ПАТ «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, він дізнався, що сторони кредитного договору без його відома 03 лютого 2009 року уклали додаткову угоду, якою доповнили умови кредитного договору пунктами, за якими у випадку будь-якого порушення позичальником своїх зобов'язань, встановлених умовами кредитного договору та/чи цього додаткового договору фіксована процентна ставка підвищується на 4% річних. Посилаючись на те, що умови додаткового договору змінюють основне зобов'язання без його згоди, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, як поручителя, просив суд визнати припиненим договір поруки. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 14 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про задоволення позову. Визнано договір поруки № SR-402/013/2008, укладений 4 січня 2008 року, між ОСОБА_6 та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», припиненим. Вирішено питання про стягнення судових витрат. У касаційній скарзі ПАТ «ОТП Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що умовами кредитного договору передбачено підвищення фіксованої процентної ставки на 4 % у випадках порушення позичальником п. п. 2.3.6, 2.3.7 кредитного договору, у зв'язку з чим дійшов висновку, що укладення додаткової угоди від 03 лютого 2009 року не призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про визнання договору поруки припиненим, апеляційний суд виходив з того, що зміни, внесені додатковим договором від 03 лютого 2009 року в частині доповнення кредитного договору пунктами 2.1.4 та 2.1.5 збільшують обсяг відповідальності поручителя за основним зобов'язанням, оскільки розширюють перелік порушень позичальником зобов'язань за кредитним та додатковими договорами, перелік яких не конкретизований, у зв'язку з чим встановлюють нові випадки підвищення фіксованої процентної ставки у разі допущення таких порушень позичальником. Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає. Судом встановлено, що 04 січня 2008 року між банком та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № МL-402/013/2008, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 26 166,82 швейцарських франків, строком до 4 січня 2038 року зі сплатою за користування кредитними коштами плаваючої процентної ставки, що складає фіксовану процентну ставку у розмірі 4,49% плюс FIDR. Того ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки № SR-402/013/2008, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником боргових зобов'язань за кредитним договором щодо повернення основної частини кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, сплату пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту. Відповідно доч. 1 ст.553, ч. 1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За положеннями ч. 1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Отже, виходячи з аналізу зазначенихправових норм, порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу його відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (справа № 6-701цс15). Як роз'яснено у п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Встановлено, що 03 лютого 2009 року між банком та ОСОБА_7 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № МL-402/013/2008 від 04 січня 2008 року, яким внесено зміни та доповнення до кредитного договору, зокрема доповнено підпунктами 2.1.4, відповідно до якого у випадку порушення позичальником будь-яких своїх зобов'язань, встановлених умовами кредитного договору та/чи цього додаткового договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за кредитним договором (плаваюча чи фіксована процентна ставка)) підвищується на 4 % річних, в порядку передбаченому цим додатковим договором та підпунктом 2.1.5, який передбачає, що таке підвищення процентної ставки буде здійснено в силу порушення позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого кредитним договором та/чи цим додатковим договором, та не потребує укладення будь-якого додаткового договору до кредитного договору чи графіку платежів у новій редакції. Сторони згодні з таким підвищенням по відношенню до всієї неповернутої суми кредиту, при цьому процентна ставка по кредиту підлягає підвищенню в перший банківський день місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено порушення будь-яких підпунктів кредитного договору та/чи цього додаткового договору. Визнаючи договір поруки припиненим, апеляційний суд вважав, що зміни, внесені додатковим договором від 03 лютого 2009 року в частині доповнення кредитного договору пунктами 2.1.4 та 2.1.5 збільшують обсяг відповідальності поручителя за основним зобов'язанням. Разом з тим, за змістом п. 2 договору поруки порукою забезпечені боргові зобов'язання в разі зміни їх з суми, відповідно до п. 2.1 цього договору. Відповідно до п. 3 договору поруки сторони домовилися, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка. У відповідності до п. 1.4.1.5.1 кредитного договору у випадку порушення позичальником п. п. 2.3.6, 2.3.7 цього договору фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за цим договором ((плаваюча чи фіксована процентна ставка)) підвищується на 4% річних. Згідно з п.4 договору поруки даний договір діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. З урахуванням викладеного, висновок апеляційного суду про збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок доповнення кредитного договору п. п. 2.1.4 та 2.1.5та, у зв'язку з цим, наявність правових підстав для визнання договору поруки припиненим, є помилковим, оскільки якщо в договорі поруки передбачено можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Натомість, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, а апеляційний суд, перевіряючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, у порушення вимог чинного процесуального та матеріального законодавства України дійшов помилкового висновку про необхідність скасування законного й обґрунтованого судового рішення. За таких обставин, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, з підстав, передбачених ст.339 ЦПК України із залишенням в силі рішення суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 335, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити. Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 14 квітня 2016 року, рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 лютого 2016 року залишити в силі. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур О.В. Попович Л.М. Мазур О.В. Попович