Номер справи 623/798/17
Номер провадження 2/623/689/2017
РІШЕННЯ

іменем України

07 вересня 2017 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді- Винниченка П.П.,

за участю секретаря - Ардашевої Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ізюмі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізюмської міської ради Харківської області, треті особи: ОСОБА_2, Управління Держгеокадастру в Ізюмському районі Харківської області про визнання незаконним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

В квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ізюмської міської ради Харківської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення і просив суд:

1. Скасувати пункт 33 рішення 36 сесії Ізюмської міської ради Харківської області 6 скликання від 31 жовтня 2012 р. № 1468 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо передачі земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства.

2. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер № :86:008:0009 загальною площею 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: м. Ізюм, Харківської області, вул. Українська, 34-«Б», у Державному земельному кадастрі.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач вказав наступне:

У серпні 2016 року під час провадження по цивільній справі № 623/4681/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Виконавчий комітет Ізюмської міської ради, про відновлення порушеного права на земельну ділянку, що слухається на теперішній час Апеляційним судом Харківської області, позивачу ОСОБА_1, стало відомо, про існування рішення Ізюмської міської ради Харківської області від 31 жовтня 2012 року за № 1468, пунктом 33 якого:

- затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на присадибну земельну ділянку загальною площею 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: м. Ізюм, вул. Українська, 34-«Б»;

- передано безоплатно у приватну власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: м. Ізюм, вул. Українська, 34-«Б».

Вказане рішення знаходилось в матеріалах Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 по вул. Українська, 34-«Б» в м. Ізюмі Харківської області, що виконувалась ТОВ «Земельно-кадастрове підприємство», та надавалось до суду для проведення по справі судової земельно-технічної експертизи.

Тільки після ознайомлення із вищезазначеними матеріалами та висновком судової земельно-технічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф. ОСОБА_3 від 18.05.2016 р. № 7608, мені стало відомо про порушення моїх прав на користування землею загального користування проїздом (вїздом) від вул. Української в м. Ізюмі до будинків 34-А, 34-Б та 34.

Вважав пункт 33 рішення Ізюмської міської ради Харківської області від 31.10.2012 р. № 1468, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на присадибну земельну ділянку загальною площею 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: м. Ізюм, вул. Українська, 34-«Б», та передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_2 вказану земельну ділянку, є незаконним та таким, що порушує права та законні інтереси позивача, а тому підлягає скасуванню, виходячи із наступного.

Він, ОСОБА_1, є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: м. Ізюм, вул. Українська, 34-А, у відповідності до Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 02.07.1971 р., посвідчений нотаріусом Ізюмської нотаріальної контори 25.08.1971 р., зареєстрований в реєстрі за номером 3463. Його право власності на житловий будинок з надвірними будівлями зареєстроване Ізюмським МБТІ 25.09.1978.

Крім того позивач також є власником земельної ділянки кадастровий № :86:008:0004 загальною площею 0, 0912 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: м. Ізюм, вул. Українська, 34-А, у відповідності до Державного акту на право власності на земельні ділянку від 29.12.2012 р серії ЯМ № 995956.

Між домоволодінням позивача по вулиці Українській в м. Ізюмі за № 34-А та домоволодінням за № 34 проходить проїзд (вїзд), що закінчується домоволодінням за № 34-Б (ОСОБА_2В.), що наглядно видно з планів наших земельних ділянок.

Вказаний проїзд (вїзд) завжди був територією загального користування, використовувався нами та сусідами для загальних потреб, проходу пішоходів, проїзду автотранспорту.

Як стало мені відомо у серпні 2016 року сусід ОСОБА_2 здійснив приватизацію даної земельної ділянки, що відноситься до земель загального користування без належного погодження із суміжними землекористувачами та з грубим порушенням встановленого законом порядку.

Приймаючи оскаржене рішення від 31.10.2012 р. № 1468 в частині пункту 33, Ізюмська міська рада Харківської області порушила норми ст.ст. 83 та 118 Земельного кодексу України в редакції, що діяли на час виникнення спірних взаємовідносин.

Згідно ст. 118 Земельного кодексу України:

1. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

2. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

6. ділянки із земель державної або комунальної власності Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

7. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

8. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія).

Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. 9. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи ( 974-2006-п ) ) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже чинне законодавство України передбачало, що приватизація земельної ділянки, яка перебуває у користуванні громадянина, приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності, повинні надати орагну місцевого самоврядування погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Громадянин ОСОБА_2 мав право користування земельною ділянкою за адресою м. Ізюм, вул. Українська, 34-Б в розмірі 600 кв.м., що виникло у нього за договором дарування від 06.08.1994 р., відповідно до якого він став власником житлового будинку з надвірними будівлями, а значить до нього перейшло й право користування земельною ділянкою, що була надана попередньому власнику житлового будинку та була необхідна для обслуговування вказаних будівель. Такий порядок було передбачено статтею 30 Земельного кодексу УРСР від 18.12.1990 р., чинного на момент виникнення права у ОСОБА_2, відповідно до якої: при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Вказане твердження знаходить своє підтвердження в Інформаційній довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки № 34-Б по вул. Українській в м. Ізюмі, та в Договорі дарування від 06.08.1994 р.

Будь-яка інша земельна ділянка на перебувала у користуванні ОСОБА_2 А тому останній мав право здійснити приватизацію на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки, лише земельну ділянку за адресою м. Ізюм, вул. Українська, 34-Б у вищезазначеному розмірі 600 кв.м..

Приватизація земельної ділянки у більшому та іншому розмірі з земель комунальної власності повинна була здійснюватись лише шляхом розроблення та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У відповідності до ст. 25 Закону України Про землеустрій документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку відносяться до різних видів документації із землеустрою.

Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.

Документація із землеустрою формується і зберігається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже Ізюмська міська рада в порушення ст. 118 ЗК України передала ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку у розмірі та конфігурації, яка не перебувала у громадянина в користуванні, без затвердження відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Як свідчить оскаржений пункт 33 рішення Ізюмської міської ради від 31.10.2012 р. № 1468 ОСОБА_2 затверджено лише технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на присадибну земельну ділянку, що є недотриманням порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, встановленого ЗК України.

Як передбачено ст. 39 ЗК України, до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Згідно ст.13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», до обєктів благоустрою належать території загального користування: г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки. Згідно ст. 14 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» об'єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством. ОСОБА_1 на підставі ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» має право на користування об'єктами благоустрою населених пунктів, тобто у тому числі проїздом (в'їздом), який передбачено в м. Ізюмі технічною документацією як за адресою вул. Українська, 34-Б (ОСОБА_2В.), так і за адресою вул. Українська, 34-А (ОСОБА_1Г.).

Відповідно до ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Отже вважаю, що Ізюмська міська рада не мала права передавати у власність ОСОБА_2 землі загального користування, до яких безпосередньо відноситься проїзд (в'їзд) від вул. Української до будинків 34-А, 34 та 34-Б.

Передача вказаного проїзду (в'їзду) від вул. Української у власність однієї особи - ОСОБА_2, є незаконною та такою, що порушує права ОСОБА_1 як користувача даним об'єктом благоустрою.

Так, стаття 16 ЦК України передбачає право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і встановлює перелік належних способів такого захисту.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України також визначено способи захисту прав громадян на земельні ділянки, зокрема:

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Дії відповідача при прийнятті оскаржуваного рішення не відповідають вимогам закону щодо дотримання прав та законних інтересів інших осіб при виконанні управлінських функцій, хоча рішення прийняте в межах повноважень, передбачених ст. 12 Земельного кодексу України, але з порушенням правил, встановлених для порядку передачі земельної ділянки особам у власність та з порушенням прав інших осіб на користування даною земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Тому, вважаю, що пункт 33 рішення Ізюмської міської ради Харківської області від 31.10.2012 р. № 1468, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку загальною площею 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: м. Ізюм, вул. Українська, 34-«Б», та передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_2 вказану земельну ділянку, є незаконним підлягає скасуванню.

Крім того у відповідності до ст. 24 Закону України Про Державний земельний кадастр державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно ст. 25 Закону України Про Державний земельний кадастр Поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку:

а) кадастровий номер;

б) площа;

в) місцезнаходження (адміністративно-територіальна одиниця);

г) склад угідь;

ґ) цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель);

д) нормативна грошова оцінка;

е) відомості про обмеження у використанні земельної ділянки;

є) відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки;

ж) кадастровий план земельної ділянки;

з) дата державної реєстрації земельної ділянки;

и) інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені зміни до цих відомостей;

і) інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

ї) дані про бонітування ґрунтів.

Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. До Поземельної книги в паперовій формі долучаються всі документи, які стали підставою для внесення відомостей до неї. Форма Поземельної книги та порядок її ведення визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру .

Як визначено у п. 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Як свідчить позначка на Технічній документації із землеустрою із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, виготовленої ТОВ Земельно-кадастрове підприємство на замовлення ОСОБА_2, земельній ділянці загальною площею 1000 кв. м для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: м. Ізюм, вул. Українська, 34-«Б», присвоєно кадастровий номер № :86:008:0009 та дані щодо неї внесено до Державного земельного кадастру.

На підставі викладеного, вважаю, що державна реєстрація зазначеної земельної ділянки та запис у Поземельній книзі щодо цієї земельної ділянки підлягає скасуванню.

Відповідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Таким чином вважаю, що даній спір має не публічний, а приватно-правовий характер, то його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів, так як Ізюмська міська рада Харківської області прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Як вказав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.6 та п. 7 Постанови від 01.03.2013 р. за № 3 Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ:

6. При вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

7. Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Відповідач та треті особи до суду не з`явились, відповідач надав заяву в якій просить справу розглянути без їх участі, ніяких заперечень проти позову ні відповідач ні треті особи не надали, покладалися на розсуд суду.

Суд, вивчивши матеріали справи, погоджуючись з доводами позивача, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав викладених вище позивачем.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст 10,11, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 12, 118, 123,128, 144-147, 149, 151, 155 ЗК України, ст.ст. 15-16, 21, 177, 181, 324, 393 ЦК України, ЗУ «Про землеустрій», ЗУ «Про благоустрій населених пунктів», ЗУ «Про Державний земельний кадастр», суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

1. Скасувати пункт 33 рішення 36 сесії Ізюмської міської ради Харківської області 6 скликання від 31 жовтня 2012 р. № 1468 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо передачі земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства.

2. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер № :86:008:0009 загальною площею 1000 кв. м для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: м. Ізюм, Харківської області, вул. Українська, 34-«Б», у Державному земельному кадастрі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя П.П. Винниченко