Справа №464/5591/17
пр № 2/464/1524/17
У Х В А Л А

21 серпня 2017 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Рудаков І.П.,розглянувши матеріали позовної заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів та зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить зобовязати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити ОСОБА_1 відшкодування за вкладом, розміщеним в ПАТ «Ві Ей ОСОБА_3» ОСОБА_4 у частці, визначеній згідно ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 25.02.2015р. у справі за № 446/492/14-ц.

Однак подана представником позивача позовна заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК та Закону України «Про судовий збір» з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.5 ст.119 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної. Так, відповідно до п.1.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір за ставкою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Однак позивачем, в супереч вимогам ч.5 ст.119 ЦПК України, при подачі позову не додано оригіналу документу (квитанції чи платіжного доручення), що засвідчує сплату судового збору.

При цьому, позивач не звільнений від сплати судового збору, у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів», на підставі наступного.

Так, перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати чітко визначено статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір».

З 1 вересня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року №484-VIII. Вказаний закон значно змінив положення Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI.

Цим Законом внесені зміни до ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI.

Частина 3 ст.22 Закону України «Про захист справ споживачів», як підстава звільнення від сплати судового збору, не приймається судом до уваги, оскільки з урахуванням змін внесених до Закону України «Про судовий збір», статтю 5 викладено в іншій редакції, якою не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору.

Відповідно до ч.3 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Аналогічна позиція викладена у рішення Верховного Суду України № 6-1121цс16 від 30.11.2016, зокрема вказано, що положення ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» суперечить положенням ст.5 Закону України «Про судовий збір», які прийняті пізніше та які є спеціальними щодо вирішення питання наявності пільг щодо сплати судового збору, внаслідок чого ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» застосована бути не може.

Враховуючи наведене, вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху та відповідно надати позивачу строк для усунення недоліків такої, шляхом сплати судового збору в порядку та розмірах визначених Законом України «Про судовий збір» з подальшим долученням оригіналу платіжного документу до матеріалів позову.

Керуючись ст.ст. 119, 121, 293 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів та зобовязання вчинити дії - залишити без руху, надавши строк, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання ухвали суду, для усунення недоліків заяви.

Розяснити позивачу, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали, позовна заява вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

На ухвалу в частині визначення розміру судових витрат може бути подано апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І. П. Рудаков