Справа № 147/490/17
Провадження № 2/147/453/17
18.09.2017 року Тростянецький районний суд Вінницької області
у складі: головуючого судді Волошина І.А.,
за участі секретаря судового засідання Свистун А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тростянець в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах,
ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася. Представником позивача за довіреністю адвокатом ОСОБА_3 було подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечив.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача, представника позивача відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що вони скористалися своїми процесуальними правами.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином судовою повісткою, надісланою за місцем його реєстрації. Причини неявки суд не повідомлено, клопотання про відкладення розгляду справи не надано.
Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу за наявними в ній доказами відповідно до ч. 4 ст.169 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що у сторін, які перебували у зареєстрованому шлюбі 12.06.2008 року народився син ОСОБА_4, батьками якого є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ №112295 (а.с.4).
Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 22.02.2016 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 19.10.2016 року по даній справі було задоволено заяву про перегляд заочного рішення та скасовано рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 22.02.2016 року та призначено справу до судового розгляду.
Рішенням суду від 22.12.2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 17.12.2012 року і до досягнення сином повноліття.

На підставі вказаного рішення Тростянецьким районним судом Вінницької області було видано виконавчий лист № 147/1592/15-ц.

Згідно довідки розрахунку заборгованості по аліментах, складеної державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ вбачається, що на виконанні вказаного ВДВС перебуває виконавчий лист № 147/1592/15-ц, виданий Тростянецьким районним судом Вінницької області про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вказаних вище аліментів на утриманя їх спільного сина. Згідно цієї ж довідки станом на 01.08.2017 року заборгованість по аліментах становить 15587 грн. 09 коп. (а.с. 54).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. ст.194-197 СК України та ст.71 Закону України від 02.06.2016 року «Про виконавче провадження».

За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернуто на майно боржника. При цьому звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, за власною ініціативою; і інших передбачених законом випадках.

Спір щодо розміру заборгованості (а не про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому Законом ( ч.2-3, ч. 4 ,9 ст. 71 Закон № 1404-VIII).

Діюче сімейне законодавство можливість стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду передбачає лише для аліментів, які сплачуються в порядку, передбаченому ст. 187 СК України.

Правовий аналіз наведених вище норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 194 СК України передбачає стягнення в судовому порядку лише тієї заборгованості по аліментах, яка виникла у зв'язку із сплатою аліментів, розмір яких визначений на підставі домовленості сторін, оформленої шляхом добровільної подачі платником відповідної заяви про відрахування аліментів за місцем роботи (ст. 187 СК України).

Оскільки заборгованість по аліментам виникла при примусовому виконанні рішення суду про стягнення аліментів та повинна стягуватися державним виконавцем в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», наявність заборгованості не потребує ухвалення судом рішення про її стягнення.

Вимога позову про стягнення заборгованості вже нарахованих до стягнення аліментів фактично є вимогою про подвійне стягнення існуючої заборгованості.

Таким чином, враховуючи викладене можна дійти висновку, що заборгованість по сплаті аліментів повинна стягуватись в межах того ж виконавчого провадження, яке було відкрито в порядку виконання рішення Тростянецького районного суду Вінницької області і для її стягнення додаткового судового рішення не потребується. В разі, якщо позивач вважає недостатнім контроль державного виконавця за стягненням з відповідача заборгованості по сплаті аліментів, вона вправі оскаржити його дії чи бездіяльність у порядку, визначеному ст.ст. 383, 384 ЦПК України. Тобто, заявляючи такі вимоги, позивач обрала невірний спосіб захисту порушеного права, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за аліментами в сумі 15587 грн. 09 коп. задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 180, 194, 195 СК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 10, 59, 60, 61, 74, 197, 209, 212, 213, 215, 218, 224, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя