Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-1291/11 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 19 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 12 вересня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У серпні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідача: борг за розпискою від 03.05.2008 року в сумі 35871500 грн., три проценти річних в сумі 3121555,44 грн., пеню в сумі 65644845 грн., борг за розпискою від 25.08.2006 року в сумі 4782900 грн., три проценти річних в сумі 714730,19 грн., а всього 110135530,63 грн. В обгрунтування заявлених вимог зазначав, що 03.05.2008 року він позичив відповідачу 4500000 дол.США, а 25.08.2006 року - 600000 дол.США. Свої зобов'язання ОСОБА_3 не виконав у встановлені строки, внаслідок чого виникла заборгованість у вказаному вище розмірі.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 12 вересня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики в сумі 35871500 грн., 3121555,44 грн. трьох процентів річних та 65644845 грн. пені. У задоволенні решти вимог відмовлено. Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 1820 грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. Вважає, що рішення суду не відповідає встановленим обставинам справи. На думку апелянта, суд не врахував, що розписки написані під психологічним тиском у 2010 році. Ніяких коштів від позивача він не отримував.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що розписка від 25.08.2006 року про отримання коштів не могла бути написана у вказану дату, з урахуванням дати видачі паспорта відповідача у 2007 році, а щодо іншої розписки відповідачем не надано аналогічних доказів. Тому суд вважав доведеним факт укладення договору позики 03.05.2008 року.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується. Тому в силу ч.1 ст.303 ЦПК його законність апеляційним судом не перевіряється.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із розпискою, складеною 03.05.2008 року, в цей же день ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 позику в розмірі 4500000 дол.США, яку зобов'язувався повернути до 01.10.2008 року.

У разі несвоєчасного повернення позики передбачено сплату 1% пені від суми заборгованості за кожен день прострочення до дати його повернення.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року по справі № 6-1967цс15.

В даному випадку розписка про отримання відповідачем коштів відповідає вимогам закону, власноручність її написання відповідач не оспорює.

Відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач оспорює факт отримання коштів за розпискою від 03.05.2008 року, посилаючись на неможливість її написання в цю дату та написання її під тиском позивача.

За клопотанням відповідача проведено судово-технічну експертизу від 12.05.2017 року, яка не змогла визначити час написання розписки від 03.05.2008 року.

Разом з тим, визначальним в даному випадку є факт передачі коштів, а не час написання розписки. Про недійсність договору позики з інших підстав відповідач вимог не заявляв.

А тому доводи відповідача про безгрошовість розписки є безпідставними.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення коштів за договором позики.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні.

Суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 12 вересня 2014 року в частині задоволених вимог залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: