Справа №490/6563/14-ц 07.09.2017 07.09.2017 07.09.2017
Провадження №22-ц/784/1690/17
Єдиний унікальний номер судової справи: 490/6563/14-ц Суддя першої інстанції Гуденко О.А.
Номер провадження: 22-ц/784/1690/17 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 вересня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Крамаренко Т.В., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Ліптугою С.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», Банк) до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк», тертя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки, виключення запису про реєстрацію іпотеки і заборони відчуження, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

20 травня 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 19 жовтня 2007 року уклав з ОСОБА_4 договір про надання споживчого кредиту №0 (далі - Кредитний договір, Договір), за умовами якого останній отримав 120 000 дол. США кредиту під 12,4% річних, який зобов'язався погашати по 1345 дол. США щомісячно в строк до 19 жовтня 2028 року.

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним Договором того ж дня між Банком та ОСОБА_6 (тепер - ОСОБА_4) Н.В. було укладено договір поруки №151456, за яким поручитель зобов'язалася відповідати за невиконання позичальником умов Договору у повному обсязі.

Проте, у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 своїх зобов'язань за Кредитним договором, у нього, станом на 29 квітня 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 127760,56 дол. США, що за курсом НБУ на зазначену дату відповідає 1457503,83 грн., з яких: 103810,92 дол. США (1184284,21 грн.) - заборгованість за кредитом, у тому числі 6015 дол. США прострочена заборгованість; 22020,30 дол. США (251209,54 грн.) - заборгованість за процентами, у тому числі 20888,97 дол. США прострочена заборгованість; 1929,34 дол. США (22010,08 грн.) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 29 квітня 2013 року по 29 квітня 2014 року.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь Банку 127 760,56 дол. США кредитної заборгованості та 3654 грн. судових витрат.

1 квітня 2016 року ОСОБА_4 пред'явив зустрічний позов до Банку, в якому просив визнати недійсними: Кредитний договір та договір іпотеки, укладений 19 жовтня 2007 року в забезпечення вказаного Договору. В порядку застосування недійсності договору іпотеки виключити з Державного реєстру іпотек запис № 6246 від 19 жовтня 2007 року про державну реєстрацію іпотеки, а також виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис за № 5875458 від 19 червня 2008 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтував тим, що Банком порушені вимоги п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо детального розпису майбутнього фінансового зобов'язання позичальника, що є введенням його в оману, а тому Кредитний договір є недійсним.

Крім того, на думку позивача, Договір є дискримінаційним, оскільки його умови прописані виключно на користь Банку, незаконно обмежують права позичальника (неможливо взяти інші грошові зобов'язання (поруку) без згоди Банку, застрахувати об'єкт іпотеки у страховій компанії на свій вибір; Банк незаконно присвоїв собі право на розповсюдження банківської таємниці, передачу прав та обов'язків позикодавця третім особам, вилучення продукції, отримання фінансової інформації щодо позичальника у пов'язаних позичальником третіх осіб). В договорі відсутня істотна умова - ціна. Банком також порушені вимоги Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджених постановою НБУ від 17 червня 2004 року №280, Інструкції про застосування цього плану рахунків, Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою НБУ від 14 серпня 2003 року №337, оскільки договору на відкриття поточного рахунку, з якого можливе отримання готівки в іноземній валюті він не укладав. До того ж, Банк не підтвердив права здійснювати валютні операції у вигляді оплати кредиту та процентів банку в доларах США через відсутність індивідуальної ліцензії на такі дії. Відтак, згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню іпотекою.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2017 року позовні вимоги Банку задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 103 810,92 дол. США заборгованості за кредитом, 22 020,30 дол. США заборгованості за процентами та 50 760 грн. 93 коп. пені. Також стягнуто з кожного із відповідачів на користь Банку по 1827 грн. судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону, просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову Банку до нього та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, і задовольнити його зустрічний позов до Банку про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 19 жовтня 2007 року Банк і ОСОБА_4 уклали Кредитний договір, за яким останній отримав 120 000 дол. США на споживчі цілі до 19 жовтня 2028 року, шляхом перерахування на його поточний рахунок. Позичальник зобов'язався погашати кредит щомісячно по 1345 дол. США.

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним Договором 19 жовтня 2007 року Банком були укладені:

- договір поруки з ОСОБА_6, яка зобов'язалася відповідати перед Банком за невиконання позичальником умов Кредитного договору у повному обсязі;

- договір іпотеки належної позичальнику двокімнатної квартири АДРЕСА_2, ринковою вартістю 652 526 грн.

Умовами Кредитного договору передбачено право Банку вимагати дострокового повернення кредиту відповідно до обставин зазначених в п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. (пункт 8.3.).

Відповідно до п. 8.1. Договору на прострочену суму основного боргу нараховуються проценти за діючою процентною ставкою та додатково 6,7% з дня виникнення простроченої заборгованості, а на суму простроченого платежу - за кожен день прострочення нараховується пеня в розмірі подвійного розміру облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу за обмінним курсом НБУ.

Підписавши Договір, ОСОБА_4 засвідчив, що усі його умови йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього. Перед підписанням договору позичальник отримав інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» (п. 10.13. Кредитного договору).

Згідно п. 12.1 Кредитного договору, в разі неотримання з будь-яких причин позичальником вимоги банку про дострокове повернення кредиту термін кредиту вважається таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику вимоги про дострокове поранення кредиту.

19 жовтня 2007 року Банк і позичальник уклали додаткову угоду № 4 до Кредитного договору, якою погодили додаток №2 «Графік платежів і визначення сукупної вартості кредиту» та додаток № 3 «Тарифи Банку». За додатком №2 абсолютне значення подорожчання кредиту дорівнює 353 388,70 дол. США.

19 жовтня 2007 року у Державний реєстр іпотек був внесений реєстраційний запис 5875354 про реєстрацію обтяження на підставі договору іпотеки, реєстровий № 6240, посвідченого приватним нотаріусом 19 жовтня 2007 року щодо квартири АДРЕСА_2 (тепер м. Черноморськ) на користь Банку, іпотекодателем зазначений ОСОБА_4

Відповідно до заявки на видачу готівки, ОСОБА_4 19 жовтня 2007 року отримав повну суму кредиту (120 000 дол. США), про що свідчить його особистий підпис на документі. Ця обставина ним визнана і не оспорювалась.

За такого, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відсутність підстав для визнання недійними Кредитного договору і договору іпотеки.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (розяснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в п. 20 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року).

Згідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, чинній на час укладення Кредитного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

На час укладення сторонами Кредитного договору в Україні не було заборони надання споживчих кредитів в іноземній валюті, оскільки такі зміни до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" були внесенні лише Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг".

Не знайшли свого підтвердження і доводи ОСОБА_4 про те, що Банк не мав дозвільних документів на здійснення кредитування в іноземній валюті, оскільки копії таких документів (банківські ліцензії та дозволи) на право здійснювати кредитування іноземній валюті позивачем надані і вони наявні в матеріалах справи (т. 1 а.с. 221-224).

За змістом ст. ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15).

Також у постанові від 11 листопада 2015 року в справі 6-511цс15 Верховний суд України зробив висновок, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються.

Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок, щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Розмір щомісячного платежу на погашення кредиту у сумі 1345 дол. США сторони визначили у Договорі та у Графіку, що є невід'ємною частиною Договору. Отже, ОСОБА_4 погодився на такі умови при підписанні договору, вважаючи, що він спроможний сплачувати щомісячно указану суму коштів на погашення кредиту. Певний час він ці умови Договору виконував. Його пізніші розрахунки про завищену суму такого платежу, суперечать умовам Договору, а тому вірно не взяті до уваги місцевим судом.

В пункті 10.13. кредитного договору позичальник фактом підписання свідчить, що усі умови договору йому зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього, перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційного листа відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача». Це спростовує доводи ОСОБА_4 про несправедливість і дискримінаційність умов Кредитного договору.

У зв'язку з викладеним, місцевий суд також правильно визначився, що посилання відповідача на ненадання йому Банком інформації вказаної, у п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача», у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, є безпідставним.

Викладене свідчить, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, оскільки підстави для цього відсутні. Інші зустрічні вимоги були похідними від первісних, а тому вони теж не підлягали задоволенню.

Не викликає заперечень і висновок суду першої інстанції щодо задоволення первісного позову Банку.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. А в силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 1054 - 10561 цього ж Кодексу регулюються правила виконання зобов'язань по кредитному договору. Зокрема:

- за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти;

- розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

До того ж, ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу та умовами, які сторони визначили в Кредитному договорі, передбачено, що у разі порушення позичальником строків виконання зобов'язань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, погашення позичальником заборгованості за кредитом та сплати належних йому процентів і пені.

Водночас, статтями 553, 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як уже було зазначено, у Кредитному договорі сторони узгодили не тільки питання кредитування в доларах США, а й порядок повернення кредитних коштів, а саме: внесення щомісячних ануїтетних платежів по 1345 дол. США.

Позичальник визнав отримання повної суми кредиту і це підтверджено наявними у справі письмовими документами.

Процентна ставка за користування кредитними коштами була встановлена у розмірі 12,4%, яка переглядається щомісячно і, якщо Банк не повідомив про новий розмір процентної ставки в порядку передбаченому п. 10.2 Договору, то застосовується розмір процентної ставки, діючий в попередньому періоді.

Оскільки позичальник неналежно виконував свій обов'язок щодо своєчасного та повного погашення кредиту, то у нього виникла кредитна заборгованість.

В зв'язку з чим, Банк направив позичальнику і поручителю письмові вимоги, датовані 20 березнем 2014 року, про погашення простроченої заборгованості, яка станом на 4 березня 2014 року становила: 5 356,34 дол. США простроченої заборгованості за кредитом, 19 761,02 дол. США простроченої заборгованості по процентах протягом 31 календарного дня з дня отримання вимоги, а у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання вимоги (у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня від дати відправлення вимоги) повністю виконати зобов'язання по поверненню суми кредиту та сплати процентів в сумі 123 571,94 дол. США, яка підлягає уточненню.

Як і передбачено Договором, указані вимоги були пред'явлені на пошту 25 березня 2014 року, але відповідачі зазначену заборгованість не погасили.

Хоча ОСОБА_4 було перераховано Банку за весь період з часу укладання Кредитного договору 79 970,64 дол. США та 9321 грн., однак, згідно розрахунку Банку станом на 29 квітня 2014 року його заборгованість становила: за кредитом 103 810,92 дол. США (еквівалент 1184284,21 грн. за курсом БНУ); за процентами 22 020,30 доларів США (еквівалент 251209,54 грн. за курсом НБУ); по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 1929,34 дол. США (еквівалент 22010,08 грн. за курсом НБУ). Всього на загальну суму 127 760,56 дол. США (еквівалент 1457503,83 грн. за курсом НБУ на 29 квітня 2014 року).

Висновками судової економічної експертизи №76-12/16 від 20 грудня 2016 року та додаткової судової економічної експертизи від 28 квітня 2017 року підтверджено отримання позичальником указаних кредитних коштів.

Та обставина, що за висновком експерта щомісячний платіж у розмірі 1345 дол. США не відповідає умовам кредитного договору, правильно не прийнятий судом до уваги, оскільки такий платіж установлений Договором, який має перевагу перед іншими розрахунками (ст. ст. 627-629 ЦК) .

Експерт не зміг підтвердити чи є достовірним та правильним відображення бухгалтерським обліком операцій за Кредитним договором, а тому зробив помилковий висновок про неможливість підтвердити заборгованість ОСОБА_4 за цим Договором. При цьому у висновках експертиз не зазначено, яким чином на час проведення експертизи повинна бути обрахована заборгованість за кредитом (з урахуванням, що факт отримання кредитних коштів та сплати коштів на його погашення не оспорюєтья сторонами та підтверджується висновком експертизи), та яким є розмір та складові цієї заборгованості. Тому місцевий суд правильно не погодився з таким висновком експерта.

Крім того, експерт не врахував, що Банком застосована, передбачена Договором, процедура дострокового стягнення заборгованості, оскільки позичальник з вересня 2012 року перестав погашати кредит.

Предметом позову є стягнення суми заборгованості у доларах США. Тому заборгованість за тілом, процентами (103810,92 дол. США та 22020,30 дол. США відповідно) підлягають стягненню в цій валюті, оскільки розрахунок заборгованості не спростований.

Пеня 1929,34 дол. США підлягає стягненню у гривні в сумі 50760,93 грн. за період з 29.04.2013 року по 29.04.2014 року, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Інші доводи апеляційної скарги, які повторюють позовні вимоги за зустрічним позовом і зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції, висновків місцевого суду не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення, яке згідно із приписами ст. 308 ЦПК України слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Козаченко

Судді: Т.В. Крамаренко

Л.М. Царюк

Єдиний унікальний номер судової справи: 490/6563/14-ц Суддя першої інстанції Гуденко О.А.

Номер провадження: 22-ц/784/1690/17 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1

Категорія - 27

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

7 вересня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Крамаренко Т.В., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», Банк) до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк», тертя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки, виключення запису про реєстрацію іпотеки і заборони відчуження, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2017 року,

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Козаченко

Судді: Т.В.Крамаренко

Л.М. Царюк