Справа № 219/6862/17
Провадження № 2/219/3466/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2017 Артемівський міськрайонний суд Донецької області

У складі судді Хомченко Л.І.

Секретр Халаджи А.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду у м Бахмут Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

23.06.2017 року позивач - ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача посилаючись на те ,що з 23.01.2010р. по теперішній час перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу з відповідачем є двоє малолітніх дітей - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

На даний час фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені.

Після припинення шлюбних відносин діти залишились проживати за її місцем реєстрації.

Відповідач має змогу брати участь у вихованні дітей та спілкуватись з ними, проти чого вона ніколи не заперечувала та будь-яких перешкод у спілкуванні дітей з батьком не чинила.

Проте фактично участі у вихованні та утриманні дітей відповідач не приймає, хоча в силу ст.ст.150 та 180 Сімейного кодексу України це є його обов'язком.

З метою найкращого розвитку дітей, розширення їхнього кругозору та відвідування їхньої бабусі і тітки ( її матері та сестри) вона має намір тимчасово виїхати з дітьми до Російської Федерації.

Оскільки вони з відповідачем проживають окремо, вона звернулась до відповідача з проханням надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд їх дітей до Російської Федерації - на період з 10.06.2017р. по 31.12.2017р. та на зворотній в'їзд у її супроводі, проте відповідач на її звернення не відповів, що свідчить про відсутність з його боку бажання надати таку згоду на виїзд дітей.

займаються питаннями соціального забезпечення,

Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН).

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції).

Згідно з частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Також відповідно до ч. І ст.257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч .І ст. .ЗЗ Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.З ст.313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Оскільки вона має бажання й фінансову можливість організувати для їх з відповідачем дітей поїздку на відпочинок до бабусі за межі України, а саме - до Російської Федерації, що також буде супроводжуватись й оздоровленням, духовним розвитком, збільшенням загального кругозору дітей, а відповідач без будь-яких правових підстав цьому перешкоджає, то така поведінка відповідача не узгоджується з принципом першочергового врахування інтересів дітей. При цьому відсутність будь-яких мотивів для подібної поведінки відповідача свідчить про її необґрунтованість . Просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме - до Російської Федерації та на зворотній в'їзд в Україну ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 16.08.2010р.) та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 28.05.2013р.) у супроводі матері - ОСОБА_6 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3 на період з 10.06.2017р. по 31.12.2017р.

Позивач у судове засідання не з'явилась надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник позивача у судове засідання не з'явилась надав заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідач у судове засідання не з,явився ,про час та дату розгляду справи його було повідомлено.

Представник третьої особи, у судове засідання не з,явився про час та дату розгляду справи його було повідомлено..

Суд вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є батько неповнолітніх ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ,про що свідчить свідоцтво про народження дітей ,які на даний час проживають з позивачкою .

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

З позовної заяви вбачається , що відповідач не приймає належної участі у вихованні дитини, а вона має намір тимчасово разом із дочкою виїхати на відпочинок за кордон.

Така подорож матиме важливе значення для духовного та фізичного розвитку дитини.

Відповідно до положень п.2 ч.2 ст.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд без згоди та супроводу другого з батьків (п.4)

За змістом ст.141, ч.1 ст.151, ч.2 ст.155 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мати ї батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст.16 вищезазначеного закону батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання.

Згідно ч.1 ст.18 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікованої Україною 27.02.1991 року) батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи те, що відповідач не займається вихованням дітей , не забезпечує їх матеріально, а позивачка створює умови для їх належного розвитку та виховання, в тому числі і поїздкою в іншу державу, відмова відповідача у наданні дозволу на виїзд дітей є безпідставною, тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та надати дозвіл на виїзд дітей за межі України, оскільки така поїздка буде відповідати інтересам дитини.

Керуючись ст. ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 223, 224-233 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Надати дозвіл та тимчасовий виїзд за межі України ,а саме до Російської Федерації та на зворотній в'їзд в Україну ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 16.08.2010 року та ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 ,свідоцтво про народження НОМЕР_4 від 28.05.2013 року у супроводі матері -ОСОБА_6 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3 на період з 29.08.2017 року по 31.12.2017 року. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Л.І.Хомченко

Справа № 219/6862/17

Провадження № 2/219/3466/2017

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2017

Суддя Л.І.Хомченко