Справа №2-2844/08
Провадження №6/522/519/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2017 року Приморський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді Кравук Т.С.

при секретарі Антонецькому С.Л.

розглянувши подання старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Приморського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що на примусовому виконанні у Приморському відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження ВП №52969295 з примусового виконання виконавчого листа №2-2844/08 від 29.07.2008 року, виданого Приморським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 60 047,50 грн.

23.11.2015 року старшим державним виконавцем на підставі ст.ст.17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено запити до реєструючи установ, стосовно виявлення майна боржника, грошових коштів на рахунках боржника.

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити, майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Згідно відповіді Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржника юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями, платник податків з таким податковим номером чи за серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії та про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, - інформації не знайдено.

Відповідно до актів державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 боржник не мешкає.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - за боржником нерухоме майно не зареєстровано.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, відомості щодо боржника відсутні.

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, відомості щодо рухомого майна боржника відсутні.

Згідно відповіді Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області, фізична особа ОСОБА_1 згідно бази даних не перебуває на обліку в ДПІ у Приморському районі м.Одеси.

Виконавцем неодноразово на адресу боржника надсилалися виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак останній на виклики не зявлявся, про причини неявки не повідомив.

Рішення до теперішнього часу не виконано.

Одним із заходів для забезпечення виконання рішення суду може бути обмеження особам (боржникам) у праві виїзду за межі України, у звязку з чим просить суд подання задовольнити та заборонити виїзд за межі України ОСОБА_1.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає необхідним у задоволенні подання Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Приморському відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження ВП №52969295 з примусового виконання виконавчого листа №2-2844/08 від 29.07.2008 року, виданого Приморським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 60 047,50 грн.

23.11.2015 року старшим державним виконавцем на підставі ст.ст.17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

20.03.2017 року складено акт, що на момент виходу боржника не виявлено.

В поданні же старшого державного виконавця Приморського ВДВС м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 зазначено, що під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити, майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Згідно відповіді Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржника юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями, платник податків з таким податковим номером чи за серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії та про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, - інформації не знайдено.

Відповідно до актів державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 боржник не мешкає.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - за боржником нерухоме майно не зареєстровано.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, відомості щодо боржника відсутні.

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, відомості щодо рухомого майна боржника відсутні.

Згідно відповіді Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області, фізична особа ОСОБА_1 згідно бази даних не перебуває на обліку в ДПІ у Приморському районі м.Одеси.

Виконавцем неодноразово на адресу боржника надсилалися виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак останній на виклики не зявлявся, про причини неявки не повідомив.

Але в матеріалах справи відсутні будь-які докази підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобовязань, а лише зазначається, що боржник не виконує свої зобовязання за судовим рішенням. Доказами ухилення боржника від виконання рішення суду є лише виконавчий лист.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави згідно з принципом верховенства права, закріпленим ст.8 Конституції України.

Відповідно до ст.ст.1, 2 цього Закону, судова влада в Україні здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом, і реалізується шляхом здійснення суддями правосуддя в рамках відповідних судових процедур та у межах наданих повноважень.

Стаття 7 цього ж Закону гарантує кожному захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обовязків цивільного характеру передбачено і п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2, 8 ЦПК України.

У розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Повноваження судів першої інстанцій при вирішенні цивільних справ визначені Цивільним процесуальним кодексом України, у тому числі повноваження щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст.33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; а у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Отже, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Втім визначення поняття «ухилення» Закон України «Про виконавче провадження» прямо не розкриває. Також відсутня практика Конституційного суду України щодо офіційного тлумачення такого поняття, як «ухилення».

Відповідно до Нового словника української мови у 4-х томах 1998 року видавництва, вбачається, що в сучасній українській мові слово ухилення тлумачиться наступним чином: відступати, відхилятися, вивертатися; намагатися не робити чого-небудь, не брати участі у чомусь, уникати; навмисно не давати відповіді на запитання, говорити щось інше

Тобто, з погляду етимології словосполучення ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) вжите у ч.5 ст.6 «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» та у п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» означає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Одночасно це і є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, що має невиконанні зобовязання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

В розумінні ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобовязань.

Оскільки, відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України таке подання розглядається без виклику чи повідомлення сторін і інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, то на останнього і покладається тягар доказування. До того особа стосовно обмеження права якої винесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець послався у поданні до суду про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон зокрема саме на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку (самостійне невиконання боржником зобовязання протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження).

Втім, на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

При цьому під ухиленням боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовими рішеннями, суд розуміє будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини.

Відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для задоволення подання старшого державного виконавця Приморського ВДВС м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, оскільки згадане подання державного виконавця не містить беззаперечних доводів та не підтверджено належними доказами щодо ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовими рішеннями..

Законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин, підлягає зясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобовязання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві виїзду, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні подання, оскільки Приморським відділом державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області не надано суду доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.209, 210, 377-1ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні подання державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя

15.09.2017