Категорія 48Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Марчук В.С.

Суддів: О.С. Панасюка, Т.О. Денишенко

при секретарі: Агеєвій Г.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна, що є об'єктом спільної сумісної власності - квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2017 року,

В с т а н о в и л а :

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна, що є об'єктом спільної сумісної власності. Позовні вимоги мотивував тим, що з листопада 2013 р. вони з відповідачем почали проживати однією сім'єю та вести спільне господарство. Проживали у батьків відповідача у квартирі по АДРЕСА_3. Під час спільного проживання у них народилася дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 За час спільного проживання однією сім'єю вони з відповідачем придбали квартиру АДРЕСА_1 у ТОВ "ВінІнвестБуд", яка 24.06.2015 року була зареєстрована на ім'я відповідача ОСОБА_3

Згідно довідки ТОВ «ВінІнвестБуд» загальна вартість квартири становить 425776 грн. Перший внесок за дану квартиру був здійснений 17.09.2014 року в сумі 129000 грн. Дані кошти були сплачені відповідачем.

17.11.2014 року була сплачена друга частина коштів за квартиру в сумі 271 000 грн., більша частина якої була сплачена саме позивачем, а саме: 27411 грн. з рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», 20000 грн. з рахунку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», 23263 грн. також з рахунку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», 80476 грн. з рахунку ПАТ «Укрсоцбанк». Крім того, для сплати другого внеску за оспорювань квартиру позивачу дали його батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а саме 30000 особистих заощаджень та 20000 грн. за продаж 14.11.2014 року автомобіля батька.

Інші платежі за квартиру: 13300 грн. від 24.12.2014 року; 5172 грн. від 11.02.2015 року, та 7304 грн. від 30.04.2015 року були особистими коштами позивача, які він передавав ОСОБА_3 та вже нею були внесені до каси ТОВ «ВінІнвестБуд».

Позивач стверджує, що зазначена квартира придбана за спільні з відповідачем кошти, під час спільного проживання однією сім'єю, тобто є об'єктом спільної сумісної власності, тому підлягає поділу з огляду норми ст. 74 СК України.

З урахуванням збільшених, а пізніше зменшених позовних вимог позивач просив суд встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з відповідачем в період з 01.11.2013 р. по 01.09.2016 р., визнати квартиру, що по АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності, та розділити дану квартиру шляхом визнання за ним права власності на її 1/2 частку (а.с. 3-4, 117-119 т. 1).

Рішенням Вінницького міського суду від 07 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю позовних вимог, оскільки позивач до 03.06.2015 року перебував у шлюбі з іншою жінкою.

ОСОБА_2 не погодився з даним рішенням та оскаржив його до апеляційного суду Вінницької області, вважаючи незаконним та необґрунтованим. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні оскаржуваного рішення суду, вказані правові вимоги були дотримані в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 23.09.1994 року по 20.05.2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_8). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.05.2015 р. (справа №127/9882/15-ц) розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 Дане рішення суду набрало законної сили 03.06.2015 р. (а.с. 97 т. 1).

Сторони у справі є батьками дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8 т. 1).

Відповідно до договору №А14/18-2/17 від 16.09.2014 року про участь у Фонді фінансування будівництва, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ "ВінІнвестБуд", ОСОБА_3 зобов'язалась профінансувати об'єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_4. Вартість об'єкта фінансування складає 417587,00 грн., загальна площа 55,33, поверх 3, кількість кімнат - 2, номер приміщення 18. (а.с. 156-160 т. 1)

З довідки ТОВ "ВінІнвестБуд" №567 від 07.10.2016 р. вбачається, що вартість об'єкта нерухомості згідно договору від 16.09.2014 р. на час введення в експлуатацію становила 425 776,00 грн. Всі кошти на рахунок Фінансової компанії надійшли з розрахункового рахунку НОМЕР_2, відкритого на ім'я ОСОБА_3 у банку ПАТ "Хрещатик":

-17.09.2014 р., документ №22104, на суму 129000,00 грн.,

-17.11.2014 р., документ №2, на суму 271000,00 грн.,

-24.12.2014 р., документ №5, на суму 13300,00 грн.,

-11.02.2015 р., документ №5, на суму 5172,00 грн.,

-30.04.2015 р., документ №2, на суму 7304,00 грн. (а.с. 197 т. 1)

На а.с. 144-147, 245 т. 1 - оригінали платіжних доручень про сплату ОСОБА_3 внесків у фонд фінансування будівництва згідно договору №А14/18-2/17 від 16.09.2014 р. на загальну суму 425776,00 грн.

Тобто, усі платежі за спірну квартиру по АДРЕСА_1 здійснені відповідачем ОСОБА_3 до розірвання шлюбу позивача ОСОБА_2 з ОСОБА_8

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.06.2015 р. власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 (а.с.154 т. 1) Право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_3, що вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с. 155 т. 1) Зараз спірна квартира знаходиться в межах території м. Вінниці. (а.с. 25 т. 1).

Позивач у позовній заяві та у своїх поясненнях стверджує, що з листопада 2013 року сторони стали проживати однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, наслідком чого є їхня спільна дитина.

Відповідачка ОСОБА_3 заперечує твердження позивача та вказує, що проживати однією сім'єю вони розпочали лише з кінця 2015 року, а до того мали певні стосунки.

Встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, передбачене п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України.

У ч.2 ст. 3 СК України вказано, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Частина 4 ст. 3 СК України вказує на те, що сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У даному випадку, позовна вимога грунтується на встановлені факту створення сім'ї саме на інших підставах - в результаті проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Виходячи з зазначених правових норм, потрібно було досліджувати питання спільного проживання сторін, їхній спільний побут та взаємні права і обов'язки, що судом і було зроблено.

Так, суд заслухав пояснення сторін, які є взаємовиключними; допитано свідків та досліджено надані сторонами письмові докази.

На а/с 235 т.1 міститься копія особового рахунку № НОМЕР_1 , надана ЖЕО за №219 від 19.04.2017 року, у якій вказаний ОСОБА_2 як зять, але дана копія не підтверджує спільного проживання сторін у справі, як сім'ї і, навпаки, спростовує доводи позивача про їх спільне проживання у батьків відповідачки, оскільки у цій копії зазначено, що ОСОБА_9 прибув за адресою: АДРЕСА_3, де власником є ОСОБА_10 - батько відповідачки, лише 06.05.2015 року і проживав там без реєстрації до 26.06.2015 року.

Спільне проживання позивача у сім'ї відповідачки протягом півтора місяця і не з 2013 року, не свідчить про сталість стосунків сторін, а отже і про їх спільне проживання, як сім'ї, у вказаний позивачем період. Не є дані обставини підтвердженням факту спільного побуту та взаємних прав і обов'язків сторін, як і обставини, зазначені в Акті №1359 від 06.05.2015 року комісії ТОВ «ЖЕО» про те, що з виходом на місце даного числа було встановлено, що за адресою АДРЕСА_3 проживає ОСОБА_2 ( а/с 1 т.2).

Наявні у матеріалах справи фотографії на а/с 225-234 т.1 теж не підтверджують зазначених питань, лише свідчать про гарне відношення ОСОБА_2 до дитини.

На а/с 9 т.1 міститься Довідка ОСББ «Миколаївська-24», де вказано, що ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 в якості чоловіка власника квартири - ОСОБА_3 з липня 2015 року, тобто, після 24.06.2015 року, коли право власності квартири АДРЕСА_1 було уже оформлене на ОСОБА_3

Щодо показань свідків, то вони наступні.

Так, свідки ОСОБА_11 - мати відповідачки та ОСОБА_12 - дружина брата ОСОБА_3, заперечували спільне проживання сторін, як сім'ї по АДРЕСА_3.

Свідок ОСОБА_6 - батько позивача вказував, що син проживав на вул . Пирогова з ОСОБА_3, а у 2013 році купили квартиру по вул. Заболотного і там проживали. Ці показання взагалі суперечать, як поясненням самого позивача так і наявним матеріалам справи, оскільки квартира куплена на АДРЕСА_1 м. Вінниця і не у 2013 році, а у 2014-2015 роках.

Мама позивача - свідок ОСОБА_7 теж вказувала, що жили по вул. Заболотного, що знову спростовує пояснення позивача.

Свідок ОСОБА_9 не підтвердила обставин, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01.11.2013 року по 01.09.2016 року, лише зазначила, що знає ОСОБА_3 з 2013 року. Вони з ОСОБА_2 часто приїжджали у с. Рахни і при зустрічах розповідали, що проживають у батьків та планують купляти квартиру.

Свідок ОСОБА_13 зазначив, що знає сторін з 2007 року та йому відомо, що вони проживали півтора року у тещі по АДРЕСА_3, 73, в той час, як позивач стверджує про спільне проживання з відповідачкою лише з 2013 року.

Свідок ОСОБА_14, пояснив, що він зі слів ОСОБА_2 знає, що той 1,5-2 роки проживав по АДРЕСА_3. Проте, з ким і коли саме проживав ОСОБА_2 на АДРЕСА_3, свідок не пояснив.

Свідок ОСОБА_15 колега по роботі та подруга ОСОБА_2, вказала, що ОСОБА_9 з 2013 року біля місяця часу проживав по АДРЕСА_3.

А свідок ОСОБА_8, колишня дружина позивача, пояснила, що ОСОБА_16 пішов з сім'ї у 2013 році до ОСОБА_3 і проживав з нею на Урожаї.

Свідок ОСОБА_17 теж не підтвердила юридичного факту, який заявлений позивачем у його позовній заяві, як і свідок ОСОБА_18

Свідки ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, та ОСОБА_22 взагалі давали пояснення щодо ремонту та проживання сторін у квартирі на АДРЕСА_1, тобто - у спірній квартирі і уже після її придбання відповідачкою.

Таким чином, суд дійшов правильного та обгрунтованого висновку, що підстав для задоволення позову в частині встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 01.11.2013 року по 01.09.2016 року не вбачається.

В ході розгляду справи ще судом встановлено, що даний факт позивач просив встановити з метою визнання майна - квартири по АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності, розподілу цієї квартири шляхом визнання за ним права власності на її ? частку, відповідно до норми ст. 74 СК України.

Стаття 74 СК України має назву «Право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі».

Як уже було зазначено, підстав, для встановлення факту проживання сторін однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 01.11.2013 року по 01.09.2016 року, не вбачається. Проте, достеменно встановлено, що ОСОБА_2 - позивач у справі у період з 23.09.1994 року по 20.05.2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_8) ( а/с 97 т.1), тому навіть, якби і був встановлений заявлений юридичний факт, до зазначених правовідносин норма ст. 74 СК України не застосовується, тому також відсутні підстави для задоволення позовної вимоги щодо визнання квартири, що по АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності та розділу її шляхом визнання за позивачем права власності на її 1/2 частку.

Про це зазначено і у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України ;11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Як уже вказано, позивач ОСОБА_2 з 23.09.1994 року по 20.05.2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_8). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.05.2015 р. (справа №127/9882/15-ц) розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 Дане рішення суду набрало законної сили 03.06.2015 р. (а.с. 97 т. 1).

Відповідно до договору №А14/18-2/17 від 16.09.2014 р. про участь у Фонді фінансування будівництва, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ "ВінІнвестБуд", ОСОБА_3 зобов'язалась профінансувати об'єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_4. Вартість об'єкта фінансування складає 417587,00 грн., загальна площа 55,33, поверх 3, кількість кімнат - 2, номер приміщення 18. (а.с. 156-160 т. 1)

З довідки ТОВ "ВінІнвестБуд" №567 від 07.10.2016 р. вбачається, що вартість об'єкта нерухомості згідно договору від 16.09.2014 р. на час введення в експлуатацію становила 425 776,00 грн. Всі кошти на рахунок Фінансової компанії надійшли з розрахункового рахунку НОМЕР_2, відкритого на ім"я ОСОБА_3 у банку ПАТ "Хрещатик":

-17.09.2014 р., документ №22104, на суму 129000,00 грн.,

-17.11.2014 р., документ №2, на суму 271000,00 грн.,

-24.12.2014 р., документ №5, на суму 13300,00 грн.,

-11.02.2015 р., документ №5, на суму 5172,00 грн.,

-30.04.2015 р., документ №2, на суму 7304,00 грн. (а.с. 197 т. 1)

На а.с. 144-147, 245 т. 1 - оригінали платіжних доручень про сплату ОСОБА_3 внесків у фонд фінансування будівництва згідно договору №А14/18-2/17 від 16.09.2014 р. на загальну суму 425776,00 грн.

Тобто, усі платежі за спірну квартиру по АДРЕСА_1 здійснені відповідачем ОСОБА_3 до розірвання шлюбу позивача ОСОБА_2 з ОСОБА_8

Та обставина, що право власності на спірну квартиру було оформлене на ОСОБА_3 24.06.2015 року, тобто, через 21 день після набрання рішенням суду про розірвання шлюбу позивача з ОСОБА_8, не спростовує доказів укладення договору №А14/18-2/17 від 16.09.2014 року про участь у Фонді фінансування будівництва, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ "ВінІнвестБуд", відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язалась профінансувати об'єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_4. Вартість об'єкта фінансування складає 417587,00 грн., загальна площа 55,33, поверх 3, кількість кімнат - 2, номер приміщення 18, а також доказів про здійснення всіх платежів за квартиру до розірвання цього шлюбу, а отже і не може бути підставою для задоволення вимог про визнання квартири, що по АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності та розподілу даної квартири шляхом визнання за позивачем права власності на її 1/2 частку.

Доводи апелянта, що ним була надана відповідачці ОСОБА_3 сума коштів 161 886, 83 грн. перед сплатою нею основної великої суми в розмірі 271000 грн. 17 листопада 2014 року та, що вказані кошти були ним зняті з його особистих рахунків в «УкрСоцБанку», «ПриватБанку» та у «Райфайзен Банк Аваль» і, що частину з цих коштів передали його батьки, не спростовують рішення суду, з огляду на відсутність підстав для встановлення юридичного факту та підстав для застосування ст. 74 СК України.

Щодо витрат на ремонт квартири, вони не відносяться до предмету позову тому не заслуговують на увагу.

Таким чином, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, як безпідставну - відхилити, в силу ст. 308 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхидити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та з цього ж моменту протягом 20 днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: В.С. Марчук