Справа № 184/889/17
Номер провадження 2/184/341/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Гукової Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Дощенко О.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

представника Органу опіки та піклування Покровської міської ради ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, за участі Органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини та встановлення днів побачень, -

В С Т А Н О В И В:

06 червня 2017 року позивач звернулась в Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області до відповідача з позовом про визнання місця проживання дитини та встановлення днів побачень.

Свої позовні вимоги, які підтримані в судовому засіданні нею та її повноважними представниками, мотивує тим, що 26 листопада 2011 року між нею та ОСОБА_4 ОСОБА_7 відділом реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_7 міського управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис №238. Від цього шлюбу 19 лютого 2014 року в них народилась донька - ОСОБА_8. Сімейне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на сімейне життя та їхні обовязки в побуті. Тому позивач вирішила розлучитися з відповідачем та подала до Орджонікідзевського міського суду позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В судовому засіданні ОСОБА_4 не заперечував, що їхня донька буде мешкати з матірю, але розлучатись не хотів, просив суд надати час на примирення. Ухвалою Орджонікідзевського міського суду від 26 квітня 2017 року подружжю надано місячний строк для примирення, який не дав позитивного результату та рішенням Орджонікідзевського міського суду від 29 травня 2017 року шлюб між позивачем та відповідачем припинено та стягнуто аліменти на утримання їхньої доньки.

В період коли йшов строк наданий судом для примирення, позивач дізналась, що ОСОБА_4 звернувся до Служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської міської ради з заявою, де вказав, що позивач ОСОБА_1 перешкоджає його спілкуванню із донькою. Але позивач не заперечує проти спілкування дитини з батьком, а лише просить його поводитись адекватно, не налаштовувати дитину проти матері, не вчити зневажливого ставлення до неї та її батьків.

Крім цього, в одній із бесід з відповідачем, він зазначив, що на даний час змінив своє ставлення щодо проживання їхньої доньки з матірю та обмірковує питання про визначення місця проживання дитини з ним.

19 травня 2017 року позивач в Службі у справах дітей виконавчого комітету Покровської міської ради написала письмову заяву, згідно якої вона просила щоб зустрічі відповідача з донькою відбувалися в її присутності або в присутності її батьків, у звязку з неналежною поведінкою відповідача.

25 травня 2017 року відбулося засідання комісії стосовно заяви відповідача за результатами якого було складено Висновок органу опіки та піклування Покровської міської ради на підставі рішення комісії з захисту прав дитини про встановлення днів побачень та часу зустрічей ОСОБА_4 з малолітньою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до якого орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради встановив наступний порядок зустрічей: у вихідні дні батька (ОСОБА_4), відповідно до гнучкого режиму робочого дня з 09.00 до 19.00 годин за своєчасним попередженням, у тому числі без участі матері дитини та інших осіб.

Не погодившись з Висновком органу опіки та піклування Покровської міської ради позивач звернулась до суду з даним позовом в якому просить, згідно наданих уточнень, визначити місце проживання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю ОСОБА_1 (адреса реєстрації та мешкання: 53300, АДРЕСА_1) та призначити дні побачень батька ОСОБА_4 з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 кожну першу, третю суботу та неділю місяця з 11 години 00 хвилин до 14 години 00 хвилин, не порушуючи режиму дня дитини, за участі матері ОСОБА_1, або ОСОБА_9, або ОСОБА_3. Визначити, що ОСОБА_4 зобовязаний забрати ОСОБА_8, 19 лютого 2014 року з місця її проживання за попереднім погодженням з матірю ОСОБА_1 та привести ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 до місця її проживання.

Відповідач та його повноважний представник в судовому засіданні позов не визнали повністю, вважаючи, що позовні вимоги необґрунтовані, не доведені і безпідставні, не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. При цьому відповідач та його представник зазначили, що відповідач ніколи не вимагав і не вимагає дотепер зміни теперішнього місця проживання дитини. Більш того, на теперішній час у відповідача відсутні будь-які наміри щодо порушення цього питання в подальшому, оскільки мати дитини в достатній мірі забезпечує її повсякденну потребу в материнській увазі та любові і саме в інтересах дитини буде залишення її проживання разом з матірю, а тому вимогу в частині визначення місця проживання дитини вважають необґрунтованою. Крім того, вважають, що не підлягає до задоволення вимога позивача про встановлення днів побачень батька із малолітньою донькою, оскільки права позивача жодним чином не порушені, а в разі незгоди позивача з прийнятим органом опіки та піклування Покровської міської ради рішенням, воно підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства, а не цивільного. А тому в задоволенні позовних вимог просять відмовити в повному обсязі.

Представник органу опіки та піклування Покровської міської ради ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала Висновок органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області на підставі рішення комісії з захисту прав дитини про встановлення днів та часів зустрічей ОСОБА_4 з малолітньою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно якого встановлено наступний порядок зустрічей: у вихідні дні батька, відповідно до гнучкого режиму робочого часу, з 09.00 до 19.00 години, за своєчасним попередженням, у тому числі без участі матері дитини, гр. ОСОБА_1, та ін. осіб та пояснила, що на час винесення Висновку батьки були не розлучені та між ними була конфліктна ситуація, що виражалось у постійних сварках при зустрічах. З метою захисту дитини від батьківських сварок, керуючись Постановою КМУ від 24 вересня 2008 р. № 866 про «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», а також на підставі того, що комісією встановлено, що батько ніяким чином не загрожує дитині, прийнято рішення проведення зустрічей батька з дитиною без участі матері. Наголошує, що питання про місце проживання дитини не піднімалось та при винесенні рішення просить суд врахувати вищевказаний висновок.

Суд, вислухавши доводи позивача та її представників, заперечення відповідача та його представника, вислухавши пояснення представника Органу опіки та піклування Покровської міської ради та свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач перебувала з відповідачем з 26 листопада 2011 року у зареєстрованому шлюбі про що у відділі ДРАЦС ОСОБА_7 міського управління юстиції Дніпропетровської області було зроблено відповідний актовий запис №238. Від цього шлюбу в них народилась донька - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ОСОБА_7 міського управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 1КИ №479734 (а.с. 16). Шлюб виявився невдалим та рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року шлюб був розірваний та стягнуто з ОСОБА_4 на утримання доньки аліменти в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця (а.с. 33).

Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з матірю, але вказаним вище рішенням суду про розірвання їхнього шлюбу офіційно не визначено місця проживання дитини з позивачкою внаслідок того, що у сторін ніколи не було спору з вказаного питання.

Як стверджує відповідач, позивач не давала можливості спілкуватись йому зі своєю донькою, тому намагаючись вирішити питання зустрічей з донькою мирним шляхом, відповідач звернувся до органу опіки та піклування Покровської міської ради з заявою про встановлення днів та годин зустрічей з донькою.

За результатами розгляду цієї заяви 25.05.2017 року орган опіки та піклування Покровської міської ради встановив наступний порядок зустрічей: у вихідні дні батька, відповідно до гнучкого режиму робочого часу, з 09.00 години до 19.00 години, за своєчасним попередженням, утому числі без участі матері дитини, ОСОБА_1, та інших осіб (а.с. 18-19).

Не погодившись з висновком органу опіки та піклування Покровської міської ради позивач звернулась до суду.

У відповідності до приписів ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.3 даного нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічна норма зазначена у ст.15 ЦК України.

Отже, метою цивільного судочинства є саме захист прав особи, а підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Згідно ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Водночас, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ст.161 СК України).

Разом з тим, як встановлено судом та підтверджується наданими у судовому засіданні поясненнями позивача та відповідача, батьками учасниками процесу, погоджено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_8, 2014р.н. разом із її матірю. У судовому засіданні відповідач зазначив, що не заперечує та ніколи не заперечував щодо проживання його доньки разом із позивачем, а також не вчиняв жодних дій, які б свідчили про те, що він бажає змінити місце проживання доньки.

Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 вказав, що він є рідним батьком позивача та пояснив, що відповідач більше часу не працював аніж працював, а вони, як батьки, допомагали молодій родині фінансово. Зі слів його доньки ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_4 негативно впливає на його онуку, настроює дитину проти матері, вчить дитину зневажливому ставленні до матері та її батьків, ображає його доньку в присутності онуки. Але при ньому відповідач ніколи не ображав ані онуку, ані його доньку. На його погляд відповідач любить свою дитину і не може їй зашкодити, він вважає, що батько має право спілкуватись зі своєю донькою.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 вказала, що вона є матірю позивача та пояснила, що відповідач тривалий час не працював, вони з чоловіком допомагали фінансово як до народження дитини так і після. Зі слів її доньки, відповідач ображав позивачку та їхню дитину, але сама вона цього ніколи не бачила. Коли вони приходили до дітей в гості, відповідач сідав до компютера та грав в ігри. Після розлучення, донька казала, що відповідач їй погрожував, що забере дитину та намагався маніпулювати дитиною. Вона вважає, що відповідач любить дитину.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що відповідач любить свою дитину та бажає брати участь у її вихованні, але позивач чинить йому перешкоди. Так, коли він приходить до позивача щоб побачити свою доньку, вона придумує якісь відмовки щоб не допустити цих побачень. Він вважає, що відповідач повністю адекватна людина та має повне право бачитись зі своєю донькою. Про свій намір відібрати дитину від матері відповідач ніколи не говорив.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 вказала, що вона є сестрою відповідача та пояснила, що відповідач любить свою дитину, він доглядав за нею, купав, прав пелюшки, грався з нею. На її погляд за дитиною більше доглядав батько аніж мати. З братом вона спілкується часто та впевнена, що спиртними напоями він не зловживає, а наркотичні засоби не вживає. Після розлучення відповідач та її чоловік їздили в село, щоб побачити дитину, але позивач не дозволила їм цього зробити. Свідок впевнена, що відповідач хоче бачити свою дитину, тому що він її любить та бажає брати участь у її вихованні. При цьому, відповідач не заперечує щоб дитина проживала із матірю та не бажає забирати дитину від матері.

Із наведеного у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність спору між учасниками процесу щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, а відтак і відсутність порушеного права позивача, а тому позовна вимога в частині визначення місця проживання ОСОБА_8, 19.02.2014р. народження із матірю ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Водночас, посилання позивача на те, що вона хоче рішенням суду встановити місце проживання дитини із нею на випадок можливого виникнення у майбутньому наміру у відповідача порушити вказане питання, судом оцінюються критично з огляду на приписи ст.1, 3 ЦПК України, відповідно до яких судовому захисту підлягає право особи, яке порушене чи не визнане вже на час звернення із позовом до суду.

Також суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині призначення днів побачень батька ОСОБА_4 із його малолітньою донькою ОСОБА_8 за графіком, встановленим позивачем, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дітей від 20 листопада 1989 року (Ратифікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.91р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка.

Так, з огляду на приписи ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що передбачено ст. 141 СК України та витікає зі змісту Конвенції про права дитини.

Відповідно до ст. 152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає: нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України, встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом під час розгляду даної цивільної справи, органом опіки та піклування розглянуто заяву відповідача щодо встановлення днів побачень із його малолітньою донькою та встановлено відповідний графік.

Водночас, доводи позивача, надані у судовому засіданні на обґрунтування своїх позовних вимог, зводяться до незгоди із зазначеним висновком органу опіки та піклування, оскільки позивач вважає його необґрунтованим та прийнятим без урахування усіх обставин у справі.

Разом з тим, правомірність дій орану опіки та піклування при складанні вказаного висновку не може бути предметом судового розгляду у цивільній справі, оскільки вказані обставини можуть бути доведені чи спростовані лише у межах адміністративного судочинства.

Так, відповідно до ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Ч.1 ст.2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

У відповідності до ст.159 даного нормативно-правового акту, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано довідку з КЗ «ЦМЛ м. Покров»ДОР» (а.с. 63); довідку від 16.05.2017р. (а.с. 22); довідку від 27.04.2017р. №88 (а.с. 64), характеристику (а.с. 66); довідку з КЗ «ЦМЛ м. Покров»ДОР» від 27.06.2017р. (а.с. 67); характеристику (а.с. 72), відповідно до яких спростовуються доводи позивача, викладені у позовній заяві та наведені у судовому засіданні.

Водночас при вирішенні даного спору суд враховує що, відповідно до ст.15 ЦК України, норми якої кореспондуються із приписами встановленими ст..3 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів особи наведені у ст.16 ЦК України, перелік яких не є вичерпним, адже суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Разом з тим, порушення права на спілкування є одним з найбільш значимих особистих немайнових прав фізичної особи, тому ст. 159 СК встановлює судовий захист прав того з батьків, хто проживає окремо. Позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншому у здійсненні ним свого права.

Отже, нормами сімейного законодавства, зокрема, ст.159 СК України, передбачено право на звернення до суду із позовом за захистом свого порушеного права лише того із батьків, хто проживає окремо та кому чиняться перешкоди у спілкуванні із дитиною та її вихованні.

У судовому засіданні встановлено та не заперечується учасниками спору, що малолітня дитина проживає із позивачем, яка у свою чергу не позбавлена можливості здійснювати свої права щодо виховання доньки та спілкування із нею. Жодних перешкод у здійсненні вказаного права ані відповідач, ані будь-хто з інших осіб позивачу не чинить.

Із наведеного суд приходить до висновку про відсутність порушеного права позивача за захистом якого останній звернувся до суду, у той час як незгода із висновком органу опіки та піклування може бути предметом судового розгляду у справі щодо оскарження рішення органу опіки та піклування в порядку, передбаченому КАС України, а не в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до ст..88 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір останньому не відшкодовується.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, за участі Органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини та встановлення днів побачень відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_12