Справа № 133/1285/16-ц Провадження № 22-ц/772/2267/2017Головуючий в суді першої інстанції Сорока Д. В.
Категорія 44Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

05 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судових засідань Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Козятинської районної ради Вінницької області на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2017 року у справі за позовом Калинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Козятинської районної ради Вінницької області до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Козятинської міської ради Вінницької області про виселення із самовільно зайнятої квартири без надання іншого житла, -

встановила:

В червні 2016 року Калинівська місцева прокуратура в інтересах держави в особі Козятинської районної ради Вінницької області звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про виселення із самовільно зайнятої квартири без надання іншого житла та скасування реєстрації, в обґрунтування якого посилалася на те, що внаслідок неналежного виконання районною радою свого обов'язку щодо подання до суду заяви про звільнення самовільно зайнятої квартири, яка є спільною комунальною власністю територіальних громад Козятинської районної ради, квартира незаконно використовується ОСОБА_3

На письмові вимоги Козятинськкої районної ради про звільнення самовільно зайнятої квартири за адресою: АДРЕСА_4 ОСОБА_3 не реагує і самовільно зайняту квартиру не звільняє.

Тому прокурор відповідно до статті 391 ЦК України, статті 116 ЖК України просив виселити ОСОБА_3 із квартири, яка перебуває у спільній комунальній власності територіальних громад Козятинського району та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, особа, в інтересах якої було заявлено позов прокурором - Козятинська районна рада Вінницької області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, порушення норм матеріального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Представники Козятинської районної ради Вінницької області Коробійчук І.П., Сушко М.С. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.

Прокурор Гущіна Н.В. вимоги апеляційної скарги Козятинської районної ради підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить апеляційну скаргу відхилити і залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Інші особи, які беруть участь у справі, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилися, що відповідно до частини 2 статті 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, прокурора, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вінницької обласної ради №153 від 10 листопада 2006 року на підставі звернення начальника Головного управління МВС України в Вінницький області, передала у власність територіальної громади Козятинського району квартиру АДРЕСА_2, яка в свої чергу прийняла до спільної комунальної власності дану квартиру.

Відповідно до п.3 рішення №12-05-05 "Про прийняття до спільної власності територіальних громад Козятинського району квартири" від 10.11.2006 року було вирішено передати квартиру АДРЕСА_2 для забезпечення житлом начальника Козятинського РВУМВС України у Вінницькій області відповідача ОСОБА_3

25 грудня 2006 року на виконання даного рішення між Козятинською районною радою та ОСОБА_3 було укладено договір на безоплатне тимчасове користування майном, яке зазначено у переліку, що є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до умов договору - п.3 вступ користувача у володіння та користування майном настає з підписання сторонами акту приймання-передачі, який 25 грудня 2006 року підписаний сторонами.

Відповідно до довідки Козятинського ВП Калинівського ВП ГУНП Вінницької області №7901/218-02-2016 від 01 серпня 2016 року ОСОБА_3 продовжує користуватися виділеною йому квартирою.

Рішенням Козятинської районної ради №13-29-05 від 10 вересня 2010 року розірвано договір на безоплатне тимчасове користування майном, що є спільною комунальною власністю територіальних громад, укладений з ОСОБА_3

Позов прокурором заявлено на підставі статті 391 ЦК України, статті 116 ЖК Української РСР.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Проте як встановлено судом, між сторонами виникли правовідносини з приводу користування службовим житловим приміщенням, що врегульовані ЖК Української РСР, зокрема, главою 3 цього Кодексу.

Судом першої інстанції не вирішувалися питання набуття права власності за набувальною давністю чи захисту права власності позивача від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння.

Відтак колегія суддів відкидає посилання апелянта на статті 344, 391 ЦК України, які нібито застосовуються до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що вселення відповідача до житлового приміщення відбулось не самовільно, а на підставі рішення органу місцевого самоврядування, наділеного повноваженнями щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл та селищ району -рішення Козятинської районної ради Вінницької області №12-05-05 від 10.11.2006 року "Про прийняття до спільної власності територіальних громад Козятинського району квартири", а тому останній не може бути виселений з квартири згідно зі статтею116 ЖК УРСР.

Так, відповідно до частини третьої статті 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Водночас такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселен ня цих осіб пов'язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, з 16 червня 1993 року по 11 листопада 2010 року, тобто понад 10 років, відповідач ОСОБА_3 перебував на службі в органах внутрішніх справ, що підтверджується копією його трудової книжки.

Виселення з службових жилих приміщень здійснюється відповідно до статті 124 ЖК Української РСР з урахуванням обмежень, встановлених 125 цього Кодексу.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Квартира АДРЕСА_3 хоча і була передана безоплатно до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Козятинського району відповідно до рішення Вінницької обласної ради від 10.11.2006 року №153, продовжує бути зареєстрованою за Вінницькою обласною радою (а. с. 186-187).

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно визначив правовідносини, що склалися між сторонами, в повній мірі дослідив та оцінив докази, надані сторонами, та правильно застосував норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин по суті позовних вимог, вони не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно із статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Козятинської районної ради Вінницької області відхилити, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді: Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду/підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.