Справа № 159/2864/17
Провадження № 2/159/972/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Восковської О.А.

з участю секретаря Канашкової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ „Приватбанк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обгрунтовано тим, що між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ „Приватбанк" 16.07.2011 року був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого ПАТ КБ „Приватбанк" зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит в розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним і Банком, договір, про що свідчить його підпис у заяві. Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Відповідач ОСОБА_1, взяті на себе зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, і станом на 31.05.2017 року заборгованість останнього за кредитним договором №б/н від 16.07.2011 року становить 27823,18 гривень, з яких заборгованість за кредитом - 300 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 21437,58 гривень, заборгованість за пенею та комісією - 4284,50 гривень, штраф (фіксована частина) - 500 гривень, штраф (процентна складова) - 1301,10 гривень. Позичальник ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов'язання, а тому позивач змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 27823,18 гривень та судовий збір в сумі 1600 гривень.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, одночасно із позовною заявою подав до суду письмову заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду даної справи.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, попередньо подав до суду заяву про застосування строків позовної давності та заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій вказує що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову у зв'язку із пропуском позивачем строку звернення до суду з даним позовом та просить застосувати строки позовної давності.

Суд, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно кредитного договору №б/н, який було укладено 16.07.2011 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1, Банк зобов'язувався видати відповідачу кредит в сумі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.5-6).

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору, підписавши заяву разом з умовами надання банківських послуг та правилами користування платіжною карткою.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк.

Як убачається з розрахунку суми боргу станом на 31.05.2017 року по кредитному договору №б/н від 16.07.2011 року позичальник ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконав, і сума заборгованості становить 27823,18 гривень, з яких заборгованість за кредитом - 300 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 21437,58 гривень, заборгованість за пенею та комісією - 4284,50 гривень, штраф (фіксована частина) - 500 гривень, штраф (процентна складова) - 1301,10 гривень, що доводить наявність заборгованості за кредитним зобов'язанням відповідача перед позивачем.

Разом з тим, позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Посилаючись на п. 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг, яким установлено позовну давність тривалістю у п'ятдесят років, позивач залишив поза увагою те, що такий документ не містить підпису відповідача, а у заяві позичальника від 16.07.2011 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, тому суд дійшов висновку, що сторонами не досягнуто згоди щодо збільшення строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

До початку розгляду справи відповідач ОСОБА_1 подав заяву про застосування до вирішення спору позовної давності. З цієї ж підстави просить відмовити в позові.

Судом встановлено, що з наданого банком розрахунку вбачається, що останній платіж на виконання умов кредитного договору був здійснений відповідачем 12.06.2014 року в розмірі 10,50 гривень погашення за наданим кредитом (а.с.4).

Позивачем не наведено суду підстав для поновлення йому строку для звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості і не доведено належними доказами факт вчинення відповідачем будь-яких дій, які згідно ст.264 ЦК України є підставою для переривання перебігу позовної давності.

Враховуючи ту обставину, що відповідач останній раз оплачував кредит 12.06.2014 року, а позивач звернувся до суду із вимогами про повернення кредитної заборгованості лише 01.08.2017 року, тобто, в строки понад три роки після здійснення останньої проплати, то суд, із урахуванням вищенаведеного, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст.3,8, 10, 58-62, 88, 212, 213, 214, 215,218 ЦПК України, на підставі ст.ст.256-259,261,267,526,1050,1054,1055 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання його копії.

ГоловуючаО. А. Восковська