АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 761/8876/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц/796/9830/2017Головуючий у суді першої інстанції - Притула Н.Г. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Київської міської клінічної лікарні № 18 про визнання неналежним виконання службових обов'язків та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Київської міської клінічної лікарні № 18, в якому просив:

- визнати неналежним виконання своїх службових обов'язків службовими особами неврологічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 18 відносно нього;

- стягнути з Київської міської клінічної лікарні № 18 на його користь моральну шкоду в розмірі 400 000 грн.;

- постановити окрему ухвалу, яку направити до органів прокуратури для порушення кримінального провадження відносно службових осіб лікарні № 18 за фактами халатного відношення своїх службових обов'язків.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 02.09.2014 він був госпіталізований до неврологічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 18 та перебував на лікуванні до 12.09.2014. Персонал прийомного покою неодноразово відмовляв йому в госпіталізації і виклику лікаря, грубіянили та ображали його, пояснюючи це тим, що він переселенець із зони АТО. За час перебування в лікарні до нього відносились неналежним чином, весь час перебування він пролежав в коридорі, хоча були вільні місця в палатах. Працівники лікарні обстеження проводили поверхнево, лікування проводилось неефективно, ліками загального призначення. Ліки, що зазначені в виписках з медичної картки йому не надавались. Курс лікування зазначений в картці не відповідає дійсності. За час лікування стан здоров'я погіршився. Пізніше в період з 31.12.2014 по 09.01.2015 він також перебував на лікуванні у зазначеній лікарні, проте відношення та лікування не змінились. Після лікування в лікарні його стан здоров'я значно погіршився, посилилась головна біль, запаморочення, непритомність, що відобразилося на його працездатності та в результаті такої поведінки медичного персоналу лікарні він пережив моральні та душевні страждання, а отже йому була спричинена моральна шкода (а.с. 1-3).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2017 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 90-92).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, в наслідок чого суд дійшов хибного висновку про недоведеність заявлених позовних вимог та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення позову (а.с. 97, 98).

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності позивача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності заявлених позовних вимог.

Вказаний висновок суду є законними і обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що в період з 02.09.2014 по 12.09.2014 та з 31.12.2014 по 09.01.2015 ОСОБА_4 перебував на лікуванні в неврологічному відділенні Київської міської клінічної лікарні № 18, що підтверджується виписками із медичної картки стаціонарного хворого № 961 та № 1465 (а.с. 7, 8).

18.09.2014 ОСОБА_4 звернувся із заявою до головного лікаря Київської міської клінічної лікарні № 18 та просив провести перевірку по виписці з медичної карти стаціонарного хворого № 961 від 12.09.2014, а також по обслуговуючому персоналу відділення неврології в зв'язку з їх негативним відношенням до заявника як інваліда та переселенця із зони АТО (а.с. 9).

24.09.2014 заступник головного лікаря надав відповідь на вказану заяву, в якій зазначив, що за результатами перевірки встановлено, що пройдений курс лікування проведено відповідно до протоколів та стандартів якості в повному обсязі за рахунок бюджетних коштів. Показів для продовження стаціонарного лікування чи повторного стаціонарного лікування в умовах неврологічного відділення немає (а.с. 10).

З огляду на викладене позивач просив визнати, що відповідач неналежним чином виконував свої службові обов'язки по відношенню до нього, як пацієнта.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України закріплено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до статей 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В порушення вимог означених норм процесуального закону позивач не довів фактів поганого ставлення до нього та не належного його лікування.

При цьому, слід зазначити, що позивач скориставшись своїм правом просив суд призначити у справі судово-медичну експертизу, яка була судом призначена (а.с. 64, 65), проте не була проведена у зв'язку з не оплатою її вартості позивачем (а.с. 81).

Отже, висновок суду про не надання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження вимог про неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків, є законним і обґрунтованим.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав й для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Вказуючи на заподіяння моральної шкоди позивачем також в порушення вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку про наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, проаналізувавши норми права, які регулюють виниклі спірні правовідносини сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки вони не ґрунтуються на встановлених судом фактичних обставинах справи, наявних у справі доказах та вимогах закону.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Київської міської клінічної лікарні № 18 про визнання неналежним виконання службових обов'язків та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва