Справа №487/9280/14-ц 31.08.2017 31.08.2017 31.08.2017
Провадження №22-ц/784/1946/17
Справа № 487/9280/14-ц Суддя першої інстанції Агєєва Л.І
Провадження № 22-ц/784/1946/17 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

31 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Прокопчук Л.М.,

із секретарем судового засідання - Шагай О.А.,

за участю: представника заявниці - ОСОБА_2,

представника стягувача - ОСОБА_3

державного виконавця - Квичак Т. Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 4 серпня 2017 року за скаргою ОСОБА_4 на рішення та дії старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Квичак Тетяни Євгенівни, -

В С Т А Н О В И Л А:

6 вересня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на рішення, дії старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Відділ ДВС) Квичак Т.Є.

ОСОБА_4 свою скаргу мотивувала тим, що 2 серпня 2016 року старшим державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51805886 на підставі заяви представника стягувача та виконавчого листа у справі № 487/9280/14-ц, виданого 20 липня 2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва, про зобов'язання ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_8 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до вказаної постанови, яку вона отримала поштою 10 серпня 2016 року, їй як боржнику надано строк до 9 серпня 2016 року для самостійного виконання рішення суду.

10 серпня 2016 року старшим державним виконавцем Квичак Т.Є. винесено постанову про стягнення з неї виконавчого збору в сумі 1 020 грн.

Того ж дня старшим державним виконавцем Квичак Т.Є. винесена постанова про накладення на боржника штрафу у розмірі 170 грн. за невиконання рішення суду.

10 серпня 2016 року їй направлено вимогу державного виконавця за вих. № 22085/01.02-38/21, відповідно до якої повідомлялось про накладення штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 170 грн. та в строк до 16 серпня 2016 року її зобов'язали виконати судове рішення або надати письмові пояснення про неможливість виконання цієї вимоги з обґрунтуванням та підтвердженням дійсних причин. Цю вимогу вона отримала 17 серпня 2016 року, що підтверджується довідкою Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

16 серпня 2016 року старшим державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу, відповідно до якої на неї накладено штраф у розмірі 340 грн.

Заявниця, посилаючись на ці обставини, просить визнати дії державного виконавця Квичак Тетяни Євгенівни щодо направлення на адресу ОСОБА_4 вимогу державного виконавця № 22085/01.02-38/21 від 10 серпня 2016 року неправомірними та визнати незаконною та скасувати цю вимогу; визнати неправомірними дії цього ж державного виконавця по винесенню постанов про стягнення виконавчого збору від 10 серпня 2016 року; про накладення штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 170 грн. від 10 серпня 2016 року; про накладення штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 340 грн. від 16 серпня 2016 року та скасувати ці постанови.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 4 серпня 2017 року скаргу залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просила ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення її скарги, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 383 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як встановлено судом, рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 5 липня 2017 року визнано незаконною приватизацію квартири АДРЕСА_1 у спільну часткову власність ОСОБА_6, ОСОБА_7, здійснену на підставі розпорядження Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради від 6 вересня 2012 року № 1488-р; визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право спільної часткової власності (по 1/2 частці) на квартиру АДРЕСА_1, видане Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради 06 вересня 2012 року на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_7; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 11 грудня 2012 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_4; вселено ОСОБА_8 до вказаною квартири та зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_8 перешкод у користуванні цією квартирою (т. 2 а.с.244-245).

20 липня 2016 року представнику ОСОБА_8 було видано виконавчий лист на виконання рішення суду щодо зобов'язання боржників не чинити перешкоди у користування спірною квартирою (т. 2 а.с. 281).

В подальшому цей виконавчий лист було пред'явлено до Відділу ДВС для примусового виконання (а.с.63).

2 серпня 2016 року старшим держаним виконавцем відділу ДВС Квичак Т.Є. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 51805886. В цій постанові ОСОБА_4 запропоновано та надано строк до 9 серпня 2016 року для самостійного виконання рішення (т. 3 а.с.13).

3 серпня 2016 року копія вказаної постанова була направлена на адресу боржника ОСОБА_4, яка надійшла до поштового відділення 5 серпня 2016 року та отримана особисто останньою 10 серпня 2016 року, що підтверджується довідкою Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», що не заперечувала в судовому засіданні представник заявниці.

10 серпня 2016 року, враховуючи відсутність повідомлення про самостійне виконання рішення суду або поважність причини його невиконання, керуючись ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року ( надалі - Закону) державний виконавець Квичак Т.Є. розпочала примусове виконання рішення.

На підставі ст. 25 Закону державним виконавцем винесено постанову від 10 серпня 2016 року про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору в сумі 1 020 грн. (т.3 а.с.11).

10 серпня 2016 року, керуючись ст.ст. 11, 75, 89 Закону державним виконавцем винесена постанова про накладення на боржника ОСОБА_4 штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 170 грн. (т.3 а.с. 16).

10 серпня 2016 року на адресу ОСОБА_4 направлено вимогу державного виконавця від 10 серпня 2016 року за вих. № 22085/01.02-38/21, де повідомлялося про накладення на неї штрафу за невиконання рішення суду та повідомлялося, що остання в строк до 16 серпня 2016 року зобов'язана виконати рішення або надати письмові пояснення про неможливість виконання цієї вимоги з обґрунтуванням та підтвердженням дійсних причин. Вказана вимога надійшла до поштового відділення 15 серпня 2016 року та отримана особисто ОСОБА_4 17 серпня 2016 року, що підтверджується довідкою Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

16 серпня 2016 року старшим державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_4 за невиконання рішення суду у розмірі 340 грн. (т. 3 а.с.17)

17 серпня 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_9, був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження, що підтверджується відповідною розпискою, яка міститься в матеріалах справи, ніяких зауважень не висловив (т.3 а.с.18).

25 серпня 2016 року за заявою ОСОБА_4 державним виконавцем винесено постанову про відкладення виконавчих дій (т. 3 а.с. 46).

8 вересня 2016 року ОСОБА_4 звернулася з заявою до державного виконавця, в якій повідомила про добровільне виконання рішення суду (т. 3 а.с. 49).

Відмовляючи в задоволенні скарг, суд першої інстанцій дійшов висновку, що під час виконання рішення суду державний виконавець діяв в межах своїх повноважень, а тому права сторони виконавчого провадження ОСОБА_4 не були порушені.

Між тим колегія суддів не погоджується з такими висновками суду.

Так, ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-Х1У від 21 квітня 1999 року, редакція якого діяла на момент видачі виконавчого документа (надалі - Закон № 606-Х1У), визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб ( ч. 1 ст. 6 Закону № 606-Х1У).

Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону (ч. 2 ст. 6 Закону № 606-Х1У).

Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Законом України «Про виконавче провадження» надано можливість боржнику добровільно виконати рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону № 606-Х1У у постанові про відкриття виконавчого провадження виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає. Що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягнення з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у встановлений строк для добровільного виконання рішення воно не буде виконано боржником, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Як встановлено судом державний виконавець 2 серпня 2016 року винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 51805886. В цій постанові ОСОБА_4 було надано строк до 9 серпня 2016 року для самостійного виконання рішення.

Копію цієї постанови ОСОБА_4 отримала особисто 10 серпня 2016 року, тобто за межами строку наданого для добровільного виконання.

10 серпня 2016 року державний виконавець розпочала примусове виконання рішення, не маючи достатніх підстав вважати, що боржник відмовився добровільно виконувати рішення суду.

В той же день на адресу ОСОБА_4 державним виконавцем було направлено вимогу, останню зобов'язано в строк до 16 серпня 2016 року виконати рішення або надати письмові пояснення про неможливість виконання цієї вимоги з обґрунтуванням та підтвердженням дійсних причин. Вказана вимога була отримана особисто ОСОБА_4 17 серпня 2016 року після сплину строку на добровільне виконання рішення.

Отже, боржниця ОСОБА_4 навіть при бажанні виконати рішення суду не мала об'єктивної можливості для цього. За такого колегія суддів вважає, що державним виконавцем порушені права боржника у виконавчому провадженні щодо реалізації права на добровільне виконання рішення суду.

Внаслідок порушення цих прав боржника державним виконавцем безпідставно були винесені постанови про сплату виконавчого збору та накладення штрафу.

З огляду на встановлені обставини та зазначені правові норми, колегія суддів погоджується з доводами скарги про неправомірність дій державного виконавця щодо направлення ОСОБА_4 вимоги державного виконавця від 10 серпня 2016 року та винесення оскаржуємих постанов. При цьому колегія суддів вважає, що вимоги заявниці про визнання таких постанов незаконними є зайвими, оскільки дії державного виконавця щодо винесення цих постанов визнаються неправомірними, а як спосіб захисту порушених прав боржника достатньо скасування цих постанов.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді скарги порушені норми процесуального права, а тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 312 КПК України ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення скарги.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 320 грн., сплаченого заявницею за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 4 серпня 2017 року скасувати та постанови нову ухвалу про часткове задоволення скарги.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Квичак Тетяни Євгенівни щодо направлення на адресу ОСОБА_4 вимогу державного виконавця від 10 серпня 2016 року за вих. № 22085/01.02-38/21 про зобов'язання виконати судове рішення до 16 серпня 2016 року.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Квичак Тетяни Євгенівни по винесенню постанови від 10 серпня 2016 року про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору у розмірі 1 020 грн. та скасувати цю постанову.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Квичак Тетяни Євгенівни по винесенню постанови від 10 серпня 2016 року про накладення на ОСОБА_4 штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 170 грн. та скасувати цю постанову.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Квичак Тетяни Євгенівни по винесенню постанови від 16 серпня 2016 року про накладення на ОСОБА_4 штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 340 грн. та скасувати цю постанову.

Стягнути з Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на користь ОСОБА_4 320 грн. судових витрат.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяті днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

Л.М. Прокопчук