Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 711/5086/17

Номер провадження2/711/1835/17

12 вересня 2017 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючий суддя Дунаєв С.О.

при секретарі Нарадько Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування усиновлення, третя особа: Придніпровський районний у місті Черкаси відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати його усиновлення, що здійснене відповідачем. В обґрунтування позову зазначив, що на теперішній час сторони дійшли згоди щодо необхідності скасування усиновлення.

В судовому засіданні позивач пояснив, що між сторонами не склалися близькі сімейні стосунки, оскільки він завжди знав, що відповідач не є його біологічним батьком. Після досягнення вісімнадцяти років він припинив проживання з відповідачем і проживав з дідусем, а пізніше спілкувався та проживав з особою, яку вважає своїм біологічним батьком. До теперішнього часу між сторонами так і не склалися нормальні стосунки як батька з сином. Скасування усиновлення необхідне задля вирішення питання щодо встановлення факту батьківства щодо нього іншої особи, яку він вважає своїм біологічним батьком і яка на теперішній час померла. Встановлення факту батьківства дозволить позивачу прийняти спадщину після смерті особи, яку він вважає своїм біологічним батьком, але неможливе без скасування усиновлення. До того ж між сторонами досягнуто згоди щодо скасування усиновлення. Просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач суду пояснив, що позовні вимоги визнає, оскільки це потрібно позивачу для здійснення оформлення його прав на спадщину після смерті особи, яку він вважає своїм біологічним батьком. Оскільки це рішення позивача, то він не заперечує проти скасування усиновлення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Фактичні обставини справи сторони визнають, а тому відповідно до ч.1 ст.61 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суд вважає їх доведеними. Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що позивач народився 16.08.1981р.. Оскільки мати позивача не перебувала у зареєстрованому шлюбі, то відомості про його батька були записані зі слів матері (ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України).

Після народження позивача відповідач уклав з матір'ю позивача шлюб. 07.05.1985р. відповідачем здійснено усиновлення позивача у зв'язку з чим внесені відповідні зміни до актового запису про народження, що підтверджується свідоцтвом про усиновлення /а.с.5/ та витягом з актового запису про народження позивача /а.с.6-8/.

До досягнення повноліття позивач проживав разом з матір'ю та відповідачем, але в подальшому з 2000р. став проживати окремо. Оскільки між позивачем та відповідачем не склалося близьких та приязних стосунків, як між рідними батьком та сином, то позивач не вважає відповідача своїм батьком.

На теперішній час позивач бажає встановити факт батьківства щодо нього особи, яка є його біологічним батьком, щоб успадкувати майно, яке залишилось після смерті такої особи. Оскільки фізична особа може мати лише одного батька, то позивачу необхідно скасувати усиновлення здійснене відповідачем, що можливо лише у судовому порядку, тому він звернувся до суду з зазначеним позовом.

Тож спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного кодекс України (далі - СК).

Відповідно до ст.207 СК усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Статтею 232 СК передбачено, що з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов'язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Отже факт усиновлення пов'язаний із набуттям усиновлювачем та усиновленим особистих та майнових прав та обов'язків батька та дитини.

Підстави для скасування усиновлення передбачені ст.238 СК. Аналіз змісту зазначеної норми закону свідчить, що основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача.

Скасування усиновлення щодо повнолітньої особи визначається у залежності від моменту здійснення усиновлення (до чи після досягнення повноліття). Якщо усиновлення мало місце до досягнення особою повноліття, то його скасувати за загальним правилом неможливо (ч.2 ст.238 СК), за винятком встановлених у передбаченому законом порядку фактів протиправної поведінки усиновлювача чи усиновленого, що загрожувала життю, здоров'ю усиновленого, усиновлювача або інших членів сім'ї. Якщо усиновлення було здійснено щодо повнолітньої особи, то воно може бути скасовано судом за взаємною згодою усиновлювача і усиновленого або на вимогу одного з них, якщо сімейні відносини між ними не склалися (ч.3 ст.238 СК).

Таким чином, положення ч.3 ст.238 СК щодо скасування усиновлення за взаємною згодою усиновлювача та усиновленого не розповсюджується на випадки, якщо усиновлення було здійснено до досягнення дитиною повноліття.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на наявність згоди між сторонами щодо скасування усиновлення, як підставу своїх вимог. Разом з тим, зазначена норма (ч.3 ст.238 СК) не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Стосовно доводів позивача щодо необхідності захисту його майнових інтересів щодо права на спадкування після смерті його біологічного батька, то такі доводи є необґрунтованими, оскільки факт такого батьківства до теперішнього часу не встановлений в порядку передбаченому законом, а наявність державної реєстрації усиновлення не є перешкодою для встановлення факту батьківства померлої особи, оскільки реєстрація народження позивача здійснена в порядку, передбаченому ч.1 ст.135 СК. Наявність права на спадкування у такому випадку залежить від обставин збереження правового зв'язку між усиновленим та його батьками, що передбачено ст.232 СК та 1260 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК).

З огляду на положення ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених вимог і при наданні оцінці правомірності поведінки сторін обмежений підставами, визначеними в позові. Обов'язок доказування обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та правомірність обраного позивачем способу захисту покладається на позивача (ст.10, 60 ЦПК).

За таких обставин, з підстав викладених в позові, вимоги про скасування усиновлення не підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено обставин, які свідчать про наявність правових підстав для застосування такого заходу, а майнові інтереси позивача щодо спадкування після смерті особи, яку він вважає своїм біологічним батьком, не підлягають захисту у такий спосіб.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд бере до уваги клопотання позивача, який просив не відшкодовувати йому судові витрати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 15, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування усиновлення відмовити.

Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у справі, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий: С. О. Дунаєв