У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповітів недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, який посвідчений 23 січня 2012 року приватним нотаріусом Лейко О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 114; визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, який посвідчений 17 вересня 2013 року приватним нотаріусом Ярош О.В., складений на ім'я ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 1055; визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, який посвідчений 12 грудня 2013 року приватним нотаріусом АмбросійчукЛ.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3208.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача ОСОБА_6, після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

08 листопада 2010 року ОСОБА_6 склала заповіт, що посвідчений державними нотаріусом третьої львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.Є. та зареєстрований в реєстрі за № 2-1182. Відповідно до цього заповіту спадкодавець заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде, належати їй на день її смерті і на що вона за законом буде мати право, позивачу.

Після відкриття спадщини позивач звернулася до третьої львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де їй стало відомо про існування ще трьох заповітів, які складені ОСОБА_6, а саме: 23 січня 2012 року посвідчений приватним нотаріусом Лейко О.І., який зареєстрований в реєстрі за № 114; 17 вересня 2013 року посвідчений приватним нотаріусом Ярош О.В., складений на ім'я ОСОБА_5, який зареєстрований в реєстрі за № 1055 та 12 грудня 2013 року посвідчений приватним нотаріусом Амбросійчук Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3208.

Позивач вказала, що такі заповіти є недійсними, оскільки на час їх складання ОСОБА_6 довгий час хворіла на онкологічну хворобу та проходила лікування наркотичними лікарськими засобами, вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст. 203 ЦК України).

Відповідно до положень ст. ст. 1233-1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно зі ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт, а також скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що одноособовим власником на праві приватної власності одноквартирного будинку АДРЕСА_1 була ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 18 квітня 2014 року, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції.

За життя 08 листопада 2010 року ОСОБА_6 склала заповіт, який посвідчений державними нотаріусом третьої львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.Є., який зареєстрований в реєстрі за № 2-1182. Відповідно до цього заповіту спадкодавець заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде, належати їй на день її смерті і на що вона за законом буде мати право, позивачу - ОСОБА_4

Окрім цього за життя ОСОБА_6 склала ще три заповіти, а саме: 23 січня 2012 року посвідчений приватним нотаріусом Лейко О.І., який зареєстрований в реєстрі за № 114; 17 вересня 2013 року посвідчений приватним нотаріусом Ярош О.В. складений на ім'я ОСОБА_5, який зареєстрований в реєстрі за № 1055 та 12 грудня 2013 року посвідчений приватним нотаріусом Амбросійчук Л.В., який зареєстрований в реєстрі за № 3208.

У висновку криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів за № 2233 від 10 серпня 2015 року, який проведений Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, визначено, що підписи від імені ОСОБА_6, розташовані в графах «Підпис» перед записом «ОСОБА_6», «Підпис заповідача», перед записом «ОСОБА_6», «Підпис» перед записом «ОСОБА_6» в заповітах від 23 січня 2012 року, від 12 грудня 2013 року, від 17 вересня 2013 року, у відповідних графах реєстрів нотаріальних дій приватних нотаріусів Лойко О.І., за № 114, Ярош О.В. за № 1055, Амбросійчук Л.В. за № 3208 та рукописні записи в заповітах від 23 січня 2012 року, від 12 грудня 2013 року, від 17 вересня 2013 року, у відповідних графах реєстрів нотаріальних дій приватних нотаріусів Лойко О.І. за № 114, Ярош О.В. за № 1055, виконані самою ОСОБА_6

Також встановлено, що ОСОБА_6 не лікувалася від психічних захворювань та їй не призначалися наркотичні та психотропні засоби та препарати.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із того, що позивачем не доведено недійсність оскаржуваних заповітів, як із підстав підробки підписів від імені заповідача, так із підстав не усвідомлення нею значення своїх дій та не можливості керувати ними.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про те, що висновок експерта № 2233 від 10 серпня 2015 року є неправильним, недостовірним і суперечить дійсним обставинам справи та інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г. Іваненко

А.В.Маляренка