провадження 6/201/191/2017
УХВАЛА

11 вересня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

за участі секретаря Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 4 серпня 2008 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2009 року позовну заяву задоволено. По справі постановлялися різні судові рішення.

ОСОБА_1 28 серпня 2017 року звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Особи, які брали участь у справі, у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

На підставі ч. 3 ст. 369 ЦПК України суд вважає можливим розглядати вказане питання за відсутності цих осіб.

Перевіривши матеріали справи та заяви, оцінивши представлені і добуті докази, суд вважає цю заяву не підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2009 року позовну заяву задоволено, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг загальною сумою 144192 грн. 54 коп.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 1441 грн. 93 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 30 грн.

Вказане рішення у встановленому законом порядку набрало законної сили, з урахуванням вище переліченого судом був виданий виконавчий лист по справі та стягувачем його було подано до відповідної державної виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду. На даний час рішення суду не виконано та перебуває на виконанні у Соборному ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області

Отже зазначеного витікає, рішенням встановлено і не потребує доказування те, що з ОСОБА_1 стягнуто на користь на користь ОСОБА_2 борг загальною сумою 144192 грн. 54 коп., а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 1441 грн. 93 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 30 грн., а отже це рішення повинно бути виконано шляхом передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій державного виконавця, також слід зазначити, що виданий судом виконавчий лист відповідає вимогам до виконавчого документу, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» і його не було видано помилково; існує обовязок боржника, так як він не був припиненим чи добровільно виконаний боржниками чи іншою особою або наявні інші підстави.

В судовому засіданні також було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що стягувач не повідомляв у встановлений законом строк державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником чи інше, також слід зазначити, що заявник про це у своїй заяві не зазначає та на підтвердження не надає відповідних доказів.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що заявник в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі відповідачем цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що заява не підлягає задоволенню ні повністю, ні в частині.

Не може суд прийняти до уваги позицію викладену у заяві стосовно наполягання заявника на своїх вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

На даний момент вказане рішення суду знаходиться на виконанні і підлягає виконанню. За таких обставин відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином суд вважає, що вимоги про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 293, 369 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -