Справа № 755/1598/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», третя особа: Міністерство інфраструктури України про поновлення на роботі,

встановив:

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з жовтня 2014 року вона працювала в ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» на посаді заступника голови правління. У квітні 2016 року відбулась заміна керівника підприємства, після чого їй неодноразово погрожували звільненням. З серпня 2016 року без будь-яких пояснень та виробничої необхідності, розпорядженням в.о. голови правління ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» ОСОБА_3 її робоче місце перемістили з адреси розташування адміністративної будівлі підприємства по вул. Алма-Атинська, 37, на адресу виробничого підрозділу підприємства по вулиці Довбуша, 39, в м. Києві - диспетчерський пост. Також без її згоди були змінені функціональні обов'язки з питань пов'язаних з фінансуванням та економікою підприємства на цивільний захист. 27.12.2016 року, під час перебування її на своєму робочому місці - диспетчерський пост, до кабінету увійшли працівники підприємства, а саме: ОСОБА_4 - начальник відділу з соціальних питань, ОСОБА_5 - заступник начальника відділу кадрового забезпечення та ОСОБА_6 - начальник відділу кадрового забезпечення, які принесли наказ, за підписом в.о. голови правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» ОСОБА_7, про звільнення її (позивача) з займаної посади за згодою сторін на підставі її заяви. На що вона повідомила, що ніякої заяви не писала, про що зазначила на примірнику наказу, що завізований ОСОБА_8, а також вказала про те, що наказ виданий безпідставно. Також, вона відмовилась ставити підпис про ознайомлення, копія наказу їй не була надана, та складений акт про відмову ознайомитись із наказом про звільнення. По факту вказаної події вона намагалася зв'язатись по внутрішньому телефону із в.о. голови правління ОСОБА_3 з метою отримати пояснення та, не отримавши відповіді, написала йому листа на корпоративну адресу. Після цього викликала наряд поліції, якому надала пояснення. 28.12.2016 року, в результаті подій, що відбулися напередодні на робочому місці, вона (позивач) перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні неврології вузлової лікарні № 1 станції Дарниця, про що повідомила смс-повідомленням по корпоративному телефону керівника кадрової служби підприємства ОСОБА_9 та в.о. голови правління ОСОБА_3 Цього ж дня на її адресу надійшов лист від відповідача про необхідність забрати трудову книжку, на що нею (позивачем) надана відповідь від 13.01.2017 року про відсутність підстав для її звільнення та перебування на лікарняному. Таким чином, вважає, що відповідачем, в особі в.о. голови правління ОСОБА_3, її було незаконно звільнено з займаної посади, у зв'язку з чим просить скасувати незаконний наказ про звільнення, поновити її на посаді та виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач підтримала обставини, викладені в позовній заяві, позовні вимоги просила задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позові.

Представник позивача ОСОБА_10 у судовому засіданні підтримав заявлені позивачем вимоги і викладені у позові обставини, просив позов задовольнити. Пояснив, що згідно відповіді Міністерства інфраструктури України від 03.03.2017р. за № 1838/45/10-17, що була надана на адвокатський запит від 24.02.2017р., листом від 08.06.2016р. № 1924 відповідач порушив перед Міністерством клопотання щодо погодження звільнення позивача за власним бажанням, згідно заяви від 13.05.2016р., але зазначений лист не розглядався Міністерством, у зв'язку з листом відповідача від 17.06.2016р. № 2065, в якому відповідач просив залишити без розгляду подання від 08.06.2016р. № 1924, у зв'язку з заявою позивача про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням. Представник позивача вважає, що дані обставини додатково свідчать про те, що відповідач, відповідно до положень Статуту, зобов'язаний був погоджувати звільнення позивача. Також, листом від 18.11.2016р. № 4095 відповідач повторно звернувся до Міністерства з клопотанням про звільнення позивача за грубе порушення службових обов'язків та на вказане звільнення Міністерство згоди не давало. На думку представника позивача, вказані обставини свідчать про неодноразові змушування позивача до звільнення, та про незаконне звільнення. Крім того, представник позивача посилається на те, що заява позивача, написана нею власноручно 13.05.2016р. та яка була відізвана нею, співпадає з її заявою, начебто від 26.12.2016р., за виключенням прибраних слів та дат. Дана обставина підтверджується відповідним висновком експертного технічного дослідження документів, що складений 27.03.2017р. ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮРЕКС».

Представник відповідача ОСОБА_11 у судовому засіданні заперечив щодо позову та пояснив, що позивач дійсно з жовтня 2014р. працювала на посаді заступника голови правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ». 26.12.2016р. відповідачем було видано наказ, яким з 27.12.2016р. припинено трудовий договір з позивачем за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, який передбачає угоду сторін, як підставу для припинення трудового договору. Передумовою видачі вказаного наказу про припинення договору стала заява позивача від 26.12.2016р. (зареєстрована в ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» 26.12.2016р. за № 1744) про її звільнення з займаної посади. 27.12.2016р., як зазначив представник відповідача, позивач з невідомих причин відмовилася ознайомитись із вказаним наказом та отримати трудову книжку, створила конфліктну ситуацію, що зафіксовано відповідним актом причетних працівників. Вчиняючи вказані діяння, відповідач знищила документи підприємства, зокрема, і оригінал своєї заяви від 26.12.2016р. про звільнення з займаної посади, у зв'язку з чим органами Національної поліції було зареєстроване кримінальне провадження, у очевидців події відібрано показання. На думку представника відповідача, причиною написання позивачем заяви про звільнення стали наступні фактори: встановлення відповідачем фактів невиконання позивачем своїх службових обов'язків, що призвели до виставлення державному підприємству податкової вимоги на суму 13 224 817,97 грн.; можливість притягнення до кримінальної відповідальності за встановлені факти порушення посадовими особами ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», зокрема позивачем, порядку ведення бухгалтерського обліку та подання фінансової звітності, у зв'язку з чим було зареєстроване кримінальне провадження ЄРДР № 0000037, у якому здійснюється досудове розслідування; притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни; ініціювання відповідачем перед Міністерством інфраструктури України питання щодо розірвання трудового договору з позивачем за грубі порушення службових обов'язків, що вкрай негативно вплинуло на фінансові результати діяльності підприємства.

Так, 17.11.2016 року відповідач звернувся до Вищого органу управління з листом № 4095 щодо звільнення/розірвання трудового договору з позивачем з ініціативи власника, уповноваженого ним органу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за грубі порушення службових обов'язків. Проте, зважаючи на отримання відповідачем заяви позивача від 26.12.2016р. про звільнення з займаної посади, відповідач погодився з цією заявою та припинив з позивачем трудовий договір за угодою сторін.

Представник відповідача вважає, що положеннями Статуту ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» не врегульовано отримання погодження Вищого органу управління на припинення трудового договору за угодою сторін, оскільки така норма порушувала б трудові права людини і покладала б на працівника обов'язок продовжувати працю після його погодження на припинення трудових відносин, що суперечитиме вимогам законодавства.

Крім того, представник відповідача вважає хибним посилання позивача на недотримання відповідачем підпункту 6 пункту 9.2.4 Статуту, який відносить до виключної компетенції Вищого органу Товариства прийняття рішень про припинення повноважень членів Виконавчого органу (Правління), оскільки відповідач не приймав відповідного рішення про припинення повноважень позивача як члена Виконавчого органу підприємства, про що свідчить зміст наказу відповідача від 26.12.2016р. про припинення трудового договору. Як додатково пояснив представник відповідача ОСОБА_11, згідно заяви позивача від 01.09.2014р. та наказу відповідача від 01.09.2014р. № 241/ос позивача було переведено на посаду в.о. заступника голови правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та в подальшому наказом відповідача від 20.10.2014р. № 269/ос призначено на посаду заступника голови правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», затвердженого в.о. голови правління підприємства 07.08.2014р. Тобто між позивачем та відповідачем, у відповідності до статті 21 КЗпП України, було укладено трудовий договір на виконання позивачем трудових обов'язків заступника голови правління підприємства, як з найманим працівником. Поряд із цим, наказом Міністерства інфраструктури України від 21.10.2014р. № 521 позивача було обрано членом колегіального органу управління відповідача - виконавчого органу (Правління).

Як вважає представник відповідача, відповідно до вимог Статуту відповідача, суб'єктом прийняття рішення щодо звільнення позивача, як штатної одиниці та найманого працівника підприємства - є голова правління (в.о. голови правління) підприємства, а суб'єктом прийняття рішень про припинення повноважень позивача, як посадової особи колегіального органу управління - є Вищий орган підприємства.

Крім того, представник відповідача послався на те, що оцінювання ознак копій документів не відповідає принципам судово-експертної діяльності, оскільки перекручування, одержані в результаті процесу багаторазового копіювання, можуть набувати форми штучних збиваючих чинників, а тому вважає висновок № 25/17 експертного технічного дослідження документів, що складений експертом ОСОБА_12 ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮРЕКС» 27.03.2017р., таким, що не відповідає принципам судово-експертної діяльності, недостовірним, необ'єктивним та неточним.

Зважаючи на вищезазначене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник третьої особи Міністерства інфраструктури України - ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що відповідно до п. 9.4.7 Статуту ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» до компетенції Правління товариства, зокрема, але не виключно, належить призначення на посади та звільнення керівників філій, представництв, підрозділів, апарату управління Товариства за погодженням з Вищим органом Товариства, тобто з Мінінфраструктури. При цьому, позивач є членом Правління з 21.09.2014р. відповідно до наказу Мінінфраструктури від 21.10.2014р. № 521.

Відповідно до вимог підпункту 9 пункту 9.2.4 статут ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», затвердженого наказом Мінінфраструктури від 11.02.2017р. № 59, до виключної компетенції Вищого органу Товариства (Мінінфраструктури) належить обрання голови та членів Виконавчого органу (Правління) та прийняття рішення про припинення їх повноважень.

Лист ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 08.06.2016 року щодо погодження звільнення заступника голови Правління ОСОБА_1 за власним бажанням Мінінфраструктури не розглянуло, оскільки листом ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 17.06.2016р. № 2065 в.о. голови правління О.В. Скорик просив залишити без розгляду подання від 08.06.2016р. № 1924.

В подальшому, листом від 18.11.2016р. № 4095 ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» порушило клопотання щодо звільнення заступника голови Правління товариства ОСОБА_1 за грубі порушення службових обов'язків.

Враховуючи результати розгляду матеріалів, надісланих листом від 18.11.2016р. № 4095, Мінінфраструктури не надавало офіційної згоди на звільнення заступника голови Правління «Київ-Дніпровське МППЗТ» ОСОБА_1

Зважаючи на викладене, представник третьої особи просить розглядати справу відповідно до вимог законодавства.

Вислухавши позиції сторін, покази свідків ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

В суді встановлено, що згідно заяви позивача від 01.09.2014р. та наказу відповідача від 01.09.2014р. № 241/ос ОСОБА_1 було переведено на посаду в.о. заступника голови правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та, в подальшому, наказом відповідача від 20.10.2016р. № 269/ос призначено на посаду заступника голови правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

З 21 жовтня 2014 року ОСОБА_1 є членом Правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» відповідно до наказу Мінінфраструктури від 21.10.2014р. № 521 «Про затвердження складу Виконавчого органу (Правління) приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (із змінами, внесеними наказом Мінінфрастурктури від 07.04.2015р. № 126).

Відповідно до пп. 9 п.п. 9.2.4 Статуту Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», затвердженого наказом Мінінфрастурктури від 11.02.2016р. № 59, до виключної компетенції Вищого органу Товариства належить обрання голови та членів Виконавчого органу (Правління) та прийняття рішення про припинення їх повноважень.

Також, згідно абзацу 4 п. 9.4.7 Статуту, до компетенції Правління зокрема, але не виключно, належить призначення на посади та звільнення керівників філій, представництв, підрозділів, апарату управління Товариства за погодженням з Вищим органом Товариства.

При цьому, як передбачає п. 9.2 Статуту, вищим органом Товариства є Загальні збори акціонерів. У період до набуття в процесі приватизації прав власності на акції Товариства іншими акціонерами Вищим органом Товариства є Держава в особі Міністерства інфраструктури України як єдиний акціонер, який виконує повноваження Загальних зборів.

В той же час за матеріалами справи убачається, що наказом керівника ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» ОСОБА_15 від 26 грудня 2016 року ОСОБА_1 з 27.12.2016р. звільнена з посади заступника голови правління на підставі її заяви за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Разом із тим, як наполягає позивач ОСОБА_1, вона не писала заяву про звільнення від 26.12.2016р. В той же час, нею подавалася аналогічна заява про звільнення від 13.05.2016р., яка в подальшому була відкликана. Вказані заяви сторонами надано суду в копіях.

Згідно висновку № 25/17 експертного технічного дослідження документів, складеного 27.03.2017р. експертом ОСОБА_12 ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮРЕКС», копія заяви від 26.12.2016 на звільнення від імені ОСОБА_1 не являється повною копією заяви від 13.05.2016 на звільнення від імені ОСОБА_1, а являє собою копію, яка була виготовлена за допомогою монтажу шляхом сканування або копії або оригіналу заяви від 13.05.2016 на звільнення від імені ОСОБА_1, з подальшою обробкою отриманих зображень за допомогою графічних редакторів комп'ютерних програм, таких як Adobe Photoshop та CorelDRAW X4: внесення змін в текст:

-видалення зображення резолюції, що міститься у лівому верхньому куті копії заяви від 13.05.2016 та другої частини основного тексту заяви: «за власним бажанням з 01.07.2016» у цій копії;

-зміна дати складання з «13.05.2016» на читаємий «26.12.2016» виконана шляхом вставлення зображень цифри «2», яка міститься в позначенні «2016», на місце цифр «1» і «5» в позначенні «13.05», вставлення зображення «1», яка міститься в позначенні «2016», на місце цифри «0» в позначенні «05» та вставлення зображення цифри «6», яка міститься в позначенні «2016», на місце цифри «3» позначення «13».

Щодо позиції представника відповідача про неналежність та недопустимість доказу - вказаного Висновку експерта, то згідно п.п. 3.5 розділу ІІІ Оформлення матеріалів для проведення експертиз (досліджень) Наказу Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5) «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», коли об'єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об'єкта (крім об'єктів почеркознавчих досліджень). Згідно наданого висновку, експертом проводилось не почеркознавче дослідження, а технічне дослідження документів.

Обґрунтування відповідачем неможливості надати оригінал заяви позивача на звільнення від 26.12.2016р. тим, що в день звільнення між позивачем та комісією у складі працівників, які прийшли її ознайомлювати з наказом про звільнення, відбулася конфліктна ситуація, в результаті якої позивач забрала заяву та її знищили, не було доведене в ході судового розгляду і в той же час спростоване показами свідків у судовому засіданні, які факт знищення позивачем будь-яких документів не підтвердили.

Третьою особою, Міністерством інфраструктури України, суду надано копії матеріалів щодо погодження звільнення заступника голови правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» ОСОБА_1

Так, 08.06.2016р. за № 1924 в.о. голови правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» О.В. Скорик, керуючись вимогами пункту 9.4.7. статуту, порушив перед Мінінфраструктури клопотання щодо погодження звільнення заступника голови правління ОСОБА_1 за власним бажанням, згідно поданої заяви від 13.05.2016.

В подальшому, 17.06.2016р. ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» звернулось до Мінінфраструктури з листом за № 2065, в якому просить залишити без розгляду подання від 08.06.2016 № 1924 про погодження звільнення заступника голови правління ОСОБА_1, у зв'язку з відкликанням нею заяви про розірвання трудового договору.

Обставина щодо відкликання ОСОБА_1 своєї заяви про звільнення від 13.05.2016 підтверджується її листом на ім'я Мінінфраструктури, що керівництво ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» про відкликання заяви нею поінформоване.

Листом від 18.11.2016 № 4095 ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» порушило клопотання щодо звільнення заступника голови Правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» ОСОБА_1 за грубі порушення службових обов'язків.

Враховуючи результати розгляду матеріалів, надісланих листом від 18.11.2016 № 4095, Мінінфраструктури не надавало офіційної згоди на звільнення заступника голови Правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» ОСОБА_1

Як убачається із відповіді Міністерства інфраструктури України від 17.05.2017 року № 4484/45/10-17 на адвокатський запит адвоката ОСОБА_10 від 05.05.2017 № 05/05/17/аз, відповідно до пункту 9.4.7 Статут ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», затвердженого наказом Мінінфраструктури від 11.02.2016 № 59, до компетенції Правління, зокрема, але не виключно, належить, в тому числі, призначення на посади та звільнення керівників апарату управління Товариства за погодженням з Вищим органом Товариства, тобто Мінінфраструктури.

Також, відповідно до пп. 21 пункту 9.2.4 Статуту Товариства до виключної компетенції Вищого органу Товариства відноситься прийняття рішень про притягнення до відповідальності посадових осіб органів управління Товариства, в тому числі майнової.

Разом з цим, пунктом 5.5 Положення про виконавчий орган (Правління) ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», затвердженого наказом Мінінфраструктури від 11.11.2016 № 396, встановлено, що повноваження голови та члена Правління припиняються за рішенням Вищого органу Товариства.

Враховуючи вищевикладене, звільнення заступника голови Правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», повинно відбуватися з дотриманням вимог законодавства України, Статуту Товариства та Положення.

Згідно статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За нормою п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У зв'язку вищевикладеним суд вважає, що спірний наказ про звільнення позивача виданий з численними порушеннями трудового законодавства, зокрема, суду не надано оригіналу або належним чином завіреної копії заяви ОСОБА_1 про звільнення від 26.12.2016р. Сама позивач категорично заперечує факт написання нею такої заяви та відповідачем дана обставина належним чином не спростована. В той же час, убачається грубе порушення положень Статуту ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» щодо звільнення керівників апарату управління Товариства за погодженням з Вищим органом Товариства, тобто Мінінфраструктури.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір.

Оскільки позивача було звільнено з порушенням вимог чинного законодавства, ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі на посаді заступника голови правління Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» з 27.12.2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як зазначено вище, позивача було звільнено з 27.12.2016 р., позов був поданий до суду 23.01.2017 року.

Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 зі змінами, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється, якщо працівник не мав заробітку не з вини працівника, виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як убачається з довідки Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» від 18.04.2017р. за № 1136 про доходи ОСОБА_1, її середньомісячна заробітна плата становить 16 684 грн. 77 коп., що обчислена згідно Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 зі змінами. Середньоденна заробітна плата у такому випадку складає 556,16 грн.

Час вимушеного прогулу позивача становить з 27.12.2016р. по 01.09.2017р., що включає 8 місяців та 3 дні.

Отже, згідно ст. 235 КЗпП України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за вказаний період у розмірі 135 146 грн. 64 коп.

Відповідно п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення за один місяць середнього заробітку з відповідача на користь позивача у розмірі 16 684 грн. 77 коп. підлягає негайному виконанню.

Оскільки позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1 351 грн. 47 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 21, 23, 24, 36, 94, 232, 233, 235 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, ст.ст. 60, 88, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», третя особа: Міністерство інфраструктури України про поновлення на роботі - задовольнити.

Скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» від 26.12.2016 року про звільнення з 27.12.2016 року ОСОБА_1 та поновити ОСОБА_1 на посаді заступника голови правління Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» з 27.12.2016 року.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.12.2016 року по 01.09.2017 року в сумі 135 146 грн. 64 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 351 грн. 47 коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: