УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М. Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Бориславська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом до ОСОБА_4, у якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 15 листопада 2004 року державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 після смерті його матері - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на житловий будинок з господарськими спорудами - дерев'яний сарай, позначений літ. «Г», цегляний гараж, позначений літ. «Д», який розташований по АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори ві 17 лютого 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 155, та зареєстрованого 16 березня 2006 року в Дрогобицькому ДК МБТІ та ЕО за реєстраційним номером 10336719, вона є власником Ѕ ідеальної частини житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_2. Спірний житловий будинок є дерев'яним, складається з п'яти житлових кімнат, площею 81,2 кв.м, двох кухонь, загальна площа будинку становить 135,3 кв.м. До будинку відносяться такі господарські будівлі: дерев'яні сараї позначені на схемі-плані літ. «Е», літ. «В», літ. «Г», літ. «Є», вбиральні, позначені на схемі-плані літ. «У», літ. «З», гараж-сарай, позначений на схемі-плані літ. «Ж», металева огорожа літ. «1-5» та бетонний колодязь, позначений на схемі-плані літ. К». Дану Ѕ ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_2 вона успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідачу та третій особі ОСОБА_5 кожному на праві власності належить по ј ідеальній частині даного житлового будинку з господарськими будівлями. По сусідству за даним житловим будинком по АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок, який успадкував ОСОБА_4 після смерті своєї матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. У липні 2014 року вона дізналася, що 15 листопада 2004 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері на житловий будинок з господарськими будівлями, із зазначенням, що до даного житлового будинку відноситься спірний дерев'яний сарай та цегляний гараж. Дане свідоцтво про право на спадщину вважає незаконним, оскільки до житлового будинку АДРЕСА_1 незаконно включено дерев'яний сарай позначений літ. «Г» та цегляний гараж, позначений лі. «Д», оскільки відповідач не мав права на спадкування даних господарських споруд, так як вони не належали на праві власності його матері ОСОБА_6 та до вказаного житлового будинку не належали.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 19 жовтня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 15 листопада 2004 року державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 після смерті його матері - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, на житловий будинок з господарськими спорудами - дерев'яний сарай, позначений літ. «Г», цегляний гараж, позначений літ. «Д», який розташований по АДРЕСА_1. Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 15 листопада 2004 року державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 після смерті його матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, в частині віднесення до будинку господарських споруд - дерев'яного сараю, позначеного літ. «Г», цегляного гаража, позначеного літ. Д».

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 після смерті його матері - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, неправомірно включено відомості щодо віднесення до будинку господарських споруд - дерев'яного сараю, позначеного літ. «Г», цегляного гаража, позначеного літ. «Д»

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, фактично погодився з висновками місцевого суду, зазначивши при цьому, що місцевий суд ухвалюючи рішення про задоволення позову та визнаючи недійсним свідоцтво про право на спадщину в повному обсязі, вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачем правомірність спадкування будинку АДРЕСА_1 не оспорюється, відтак підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину в цілому, виданого на ім'я відповідача, не має.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Судом установлено, що по АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок, який успадкував ОСОБА_4 після смерті своєї матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається із житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 і належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 27 квітня 2000 року, виконавчим комітетом Бориславської міської ради. До даного житлового будинку відноситься дерев'яний сарай позначений літ. «Г» та цегляний гараж, позначений літ. «Д».

Позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори 17 лютого 2006 року на праві спільної часткової власності належить Ѕ ідеальна частина житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_2. Відповідачу належить ј частка вказаного житлового будинку на праві власності в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6

Житловий будинок по АДРЕСА_2 є дерев'яним, складається з п'яти житлових кімнат, площею 81,2 кв.м, двох кухонь, загальна площа будинку становить 135,3 кв. До будинку відносяться такі господарські споруди: дерев'яні сараї позначені на схемі-плані літ. «Е», літ. «В», літ. «Г», літ. «Є», вбиральні, позначені на схемі-плані літ. «У», літ. «З», гараж-сарай, позначений на схемі-плані літ. «Ж», металева огорожа літ. «1-5» та бетонний колодязь, позначений на схемі-плані літ. «К».

Згідно із висновком експерта від 4 серпня 2016 року Львівського НДЕКЦ в одному з оригінальних примірників акту державної технічної комісії про готовність незакінчених будівництвом об'єктів садибної забудови до експлуатації від 2 грудня 1999 року, який знаходиться в інвентаризаційній справі на будинок по АДРЕСА_1 має місце виконання нижче графи «Житлова площа» тексту «гараж літ. «Д» 3,8х4,8 м.» та «сарай літ. «Г» 6,5х5,5 м та графі «Опалення» - виконання тексту «гараж, сарай», які додруковувалися на одному друкарському пристрої пізніше, не одночасно з основним текстом документу».

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо, разом з тим таких обставин судом не встановлено.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

ОСОБА_3 указуючи на те, що ОСОБА_4 безпідставно успадкував дерев'яний сарай позначений літ. «Г» та цегляний гараж, позначений літ. «Д», оскільки вказані приміщення не належали на праві власності його матері та не могли бути включені до спадкової маси після її смерті, просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, в частині віднесення до будинку спірних господарських споруд.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст.ст. 212-214, 316 ЦПК України не перевірив, чи порушує права та обов'язкі позивача свідоцтво про право власності на спадщину, видане на ім'я відповідача, в частині віднесення до спадкової маси зазначених господарських споруд, оскільки як убачається із свідоцтва про право власності на спадщину, видане на ім'я позивача, спірний цегляний гараж під літ. «Д» у вказаному свідоцтві про право на спадщину не значиться.

Також суд апеляційної інстанції не з'ясувавши та не вказавши технічні характеристики (зовнішні розміри) дерев'яного сараю літ. «Г», дійшов передчасного висновку, що вказане спірне приміщення відноситься до житлового будинку по АДРЕСА_2, оскільки вказані дерев'яні сараї розміром 6,5х5,5 м, позначені літ. «Г», значаться за обома житловими будинками АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1. Разом із тим, за життя спадкодавців - батьків сторін по справі було внесено зміни Дрогобицьким МБТІ та ЕО в частині спірних об'єктів нерухомого майна і відкрито окрему інвентаризаційну справу на житловий будинок по АДРЕСА_1, де з квітня 2000 року значиться житловий будинок, дерев'яний сарай літ. «Г» розміром 6,5х5,5 і гараж літ. «Д».

Посилання апеляційного суду проте, що спірні приміщення не введено в експлуатацію, тому вони є самочинним будівництвом та не могли належати спадкодавцю на праві власності не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно з п. 16 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1999 року (втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року), документами, що встановлюють право власності, є свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів.

Суд апеляційної інстанції не зазначив якими законодавчими актами передбачено обов'язок здачі в експлуатацію, окремо від будинку, господарських будівель, розташованих на одній з будинком земельній ділянці, не врахував, що спірні господарські споруди відносились до будинку, який на праві власності належав спадкодавцю.

Посилання суду на вищевказаний висновок експерта, як на підставу для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, є помилковими, оскільки правовстановлюючі документи, видані на ім'я спадкодавця є чинними, в судовому порядку недійсними не визнавалися, та не є предметом розгляду зазначеної справи; судом не зазначені належні докази про порушення спадкових прав позивача, не враховано, що в останньої відсутні правовстановлюючі документи на вказане майно, позовні вимоги фактично зводяться до ухвалення преюдиційного рішення для узаконення останньою земельної ділянки.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:І.М. Завгородня
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
О.В. Попович