Справа № 419/2507/17
Провадження № 2/419/494/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді - Мартинюка В. Б.,

при секретарі - Московченко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини на тимчасово непідконтрольну територію України та за межі України без згоди батька, третя особа: Служба у справах дітей Новоайдарської РДА,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини на тимчасово непідконтрольну територію України та за межі України без згоди батька, третя особа: Служба у справах дітей Новоайдарської РДА.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивачки зазначив, що рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 11.04.2015 р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Від шлюбу мають малолітню дитину: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 На теперішній час відповідач життям дитини не цікавиться.

У зв`язку з необхідністю відвідування родичів, ОСОБА_2 має намір виїхати з сином на тимчасово непідконтрольну територію України, а саме до м. Луганська та у зворотному напрямку до с. Колядівка Новоайдарського району Луганської області з правом переміщення в районі проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, вздовж лінії зіткнення у межах Луганської та Донецької областей та перетинання блокпостів та контрольних пунктів в`їзду - виїзду, а також за межі території України, а саме до Російської Федерації та повернення до України, однак, батько малолітньої дитини - ОСОБА_3, який є відповідачем по справі, добровільного дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України не надає, до нотаріуса для оформлення відповідних документів звертатись відмовляється.

Представник позивачки - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Новоайдарської РДА - Кригіна Т. М. у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають малолітню дитину: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). На теперішній час відповідач життям дитини не цікавиться.

У зв`язку з необхідністю відвідування родичів, ОСОБА_2 має намір виїхати з сином на тимчасово непідконтрольну територію України, а саме до м. Луганська та у зворотному напрямку до с. Колядівка Новоайдарського району Луганської області з правом переміщення в районі проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, вздовж лінії зіткнення у межах Луганської та Донецької областей та перетинання блокпостів та контрольних пунктів в`їзду - виїзду, а також за межі території України, а саме до Російської Федерації та повернення до України, однак, батько малолітньої дитини - ОСОБА_3, який є відповідачем по справі, добровільного дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України не надає, до нотаріуса для оформлення відповідних документів звертатись відмовляється.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачає обмеження на виїзд з України з міркувань безпеки громадян. Відповідно до «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 з наступними змінами та доповненнями, у згоді на виїзд за межі України повинні бути зазначені держава прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

В Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року) наголошується на забезпеченні поваги прав дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка вказала державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування в цій державі.

П.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затв. Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, встановлено, що виїзд за кордон громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків або за рішенням суду.

Згідно з пунктом 5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57.

Згідно з пунктом 5.1.2 вказаного Тимчасового порядку виїзд з неконтрольованої території громадян України які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

Суд приймаючи рішення, повинен бути впевненим в тому, що зазначена подорож за кордон та на тимчасово непідконтрольну територію України, не завдасть шкоди дитині, її інтересам і не буде порушувати права батька на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків, батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків.

Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки виїзд дитини за кордон та до тимчасово непідконтрольної території України відповідає інтересам та бажанням дитини, за своєю метою має сприяти загальному розвитку дитини та дозволить спілкуватися з рідними, в той же час відповідач не надає згоду на виїзд дітей за кордон, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси малолітньої дитини.

Зважаючи на те, що позивач висловила стійке волевиявлення, направлене на тимчасове вивезення малолітньої дитини за кордон та до тимчасово непідконтрольної території України, зазначивши державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі, відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 61, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, ст. ст. 141, 155, 157 СК України, ст. 313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини на тимчасово непідконтрольну територію України та за межі України без згоди батька, третя особа: Служба у справах дітей Новоайдарської РДА - задовольнити.

Надати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл на тимчасовий виїзд на тимчасово непідконтрольну територію України, а саме до м. Луганська та у зворотному напрямку до с. Колядівка Новоайдарського району Луганської області з правом переміщення в районі проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, вздовж лінії зіткнення у межах Луганської та Донецької областей та перетинання блокпостів та контрольних пунктів в`їзду - виїзду, а також за межі території України, а саме до Російської Федерації та повернення до України її малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, строком на 3 (три) роки, у супроводі його матері - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу його батька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: В. Б. Мартинюк