АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та просив стягнути з відповідача 53 416,97 грн. матеріальної шкоди, внаслідок пошкодження автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.03.2017 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 25 096,55 грн., судові витрати в сумі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що при розгляді справи по суті суд не прийняв до уваги, що відповідач в належній формі повідомив страховика, про настання страхового випадку, але позивач звернуся до останньої поза строки встановлені відповідним законодавством. Зазначив, що Висновок щодо вартості матеріального збитку від 10.01.2016 №143/4-16, який суд поклав в основу рішення, має суттєві недоліки та порушення, а тому не може бути допустимим доказом. Вказав, що суд першої інстанції задовольняючи частково позов, стягнув із відповідача судовий збір в повному розмірі.

Справа № 753/7705/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8467/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення на його користь з відповідача вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля при ДТП .

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що 08.12.2015 приблизно о 16:20 год. на перехресті вул. Здолбунівська - проспект П.Григоренка в м. Києві ОСОБА_3, куруючи автомобілем НОМЕР_1 при повороті ліворуч, не надав дорогу автомобілю НОМЕР_2, що рухався в зустрічному напрямку, під керуванням водія ОСОБА_6, в результаті чого допустив із ним зіткнення, в подальшому автомобіль «Ауді» по інерції викинуло на зустрічну смугу руху, де відбулося його зіткнення з автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_3, яким керував водій ОСОБА_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 15.01.2016 визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП й накладено на нього адміністративне стягнення (а. с. 43).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «СТ Іллічівське» відповідно до полісу обов'язкового страхування від 08.05.2015 за №АЕ/3615762 (а. с. 79).

На другий день після ДТП, як стверджує позивач, він самостійно звернувся до станції технічного обслуговування ТОВ «Автосаміт ЛТД», де автомобіль залишили для проведення ремонтних робіт.

Відповідно до Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 10.01.2016 №143/4-16, проведеного ФОП ОСОБА_7, вартість відновлювального ремонту ТЗ, а саме «Тойота», д.н.з. НОМЕР_3 (без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження) складає 53 416,97 грн., вартість матеріального збитку складає 25 096,55 грн. (а. с. 24).

02.02.2016 ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СТ Іллічівське» та просив виплатити страхове відшкодування, однак 11.02.2016 згідно страхового акту №ЦО-63836-АЕ--01 у виплаті було відмовлено на підставі п. 37.1.3. ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ненадання для огляду автомобіля (а. с. 21-22, 81).

Позивач, зазначаючи, що у зв'язку з вчиненим ДТП було пошкоджено його автомобіль, а тому звернувся із відповідним позовом про стягнення заподіяної матеріальної шкоди із винної особи.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. (Постанова ВСУ від 20.01.2016 справа № 6-2808цс15).

В зв'язку з наведеними обставинами колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що завдана відповідачу шкода може бути відшкодована саме відповідачем.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо суми такого відшкодування.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 10.01.2016 №143/4-16, проведеного ФОП ОСОБА_7, вартість матеріального збитку, завданого власнику ТЗ - «Тойота», д.н.з. НОМЕР_3, потерпілій особі складає 25 096,55 грн., а сума відновлюваного ремонту складає 53 416,97 грн. (а. с. 24).

Перевіривши усі обставини справи у їх сукупності суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволенні позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача вартість матеріального збитку в сумі 25 096,55 грн. З такою сумою відшкодування погодився і позивач.

Таким чином, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення матеріальної шкоди з винної особи правильними та відповідає принципу справедливості.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Висновок щодо вартості матеріального збитку від 10.01.2016 №143/4-16 має суттєві недоліки та порушення, зокрема вартість замінених деталей автомобілю обрахована після складання висновку (висновок зроблено 10.01.2016, а деякі ціни зазначені 20.01.2016) не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, оскільки, а ні в суді першої ані в суді апеляційної інстанції не встановлено збільшення вартості зазначених деталей протягом вказаного періоду та не надано необхідних доказів для підтвердження вказаних обставин.

Необґрунтованими, на думку колегії судді є посилання відповідача на проведення звіту саме 09.12.2015, оскільки матеріали справи свідчать про те, що в цю дату проводився лише огляд автомобіля, а завершення складання самого звіту відбулося саме 10.01.2016 (а. с. 25).

Також є хибними доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення із відповідача судового збору в повному розмірі.

Так відповідно до Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на дату звернення із позовом ч. 1 ст. 4 встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 передбачає, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється за ставками 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551,20 грн.) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, стягнута судом сума судового збору відповідала мінімальному розміру, в зв'язку з чим не підлягала зменшенню при ухваленні рішення.

Посилання відповідача на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в зв'язку з чим не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

За наведених обставин, вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк