Справа № 161/8939/17 Провадження № 22-ц/773/1199/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Категорія: 58 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Стрільчука В.А.,

суддів Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

секретар судового засідання Концевич Я.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 відділ державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про звільнення майна з-під арешту за апеляційною скаргою позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на рішення Луцького міськрайонного суду від 03 серпня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 21 грудня 2007 року між Публічним акціонерним товариством (далі ПАТ) «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримала кредит в сумі 42 200 доларів США. В той же день між вказаними сторонами було укладено договір іпотеки, за яким відповідач передала в іпотеку банку нерухоме майно 9/1000 часток адміністративного приміщення /літера А-4/, а саме: приміщення 16-5 площею 18,1 кв. м., в спільному користуванні: коридор 16-1 площею 40,5 кв. м., коридор 16-28 площею 2,8 кв. м., санвузол 16-32 площею 5,4 кв. м., сходові клітки на 1, 2, 3, 4 поверхах, що знаходиться по вул. Коперніка, 8а в м. Луцьку.

29 квітня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля та договір відступлення прав за договором іпотеки. Згідно з цими договорами банк відступив, а товариство прийняло право вимоги за вищезгаданими кредитним договором та договором іпотеки.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як іпотекодержатель та ОСОБА_3 як іпотекодавець дійшли згоди щодо реалізації заставного майна і погашення заборгованості за кредитним договором, однак постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 30 вересня 2011 року на зазначене майно накладено арешт та оголошено заборону його відчуження.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як правонаступник ПАТ «ОТП Банк» та іпотекодержатель вищевказаного нерухомого майна має першочергове право на реалізацію предмета іпотеки в разі порушення основного зобовязання, відповідно до умов договору іпотеки на свій вибір провести реалізацію чи перевести право власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитними зобовязаннями.

Умовами договору іпотеки з доповненнями та додатками визначено, що у разі невиконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами.

Враховуючи викладене, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило звільнити з-під арешту нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 03 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову, покликаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що 21 грудня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 (колишнє прізвище Мищковець) Н.М. було укладено кредитний договір CM-SME-A00/072/2007, згідно з яким позичальнику було надано кредит в розмірі 42 200 доларів США (а. с. 4-7).

Також 21 грудня 2007 року з метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором між указаними сторонами було укладено договір іпотеки № РМ- SME-A00/064/2007, за яким ОСОБА_3 передала в іпотеку банку нерухоме майно 9/1000 часток адміністративного приміщення /літера А-4/, а саме: приміщення 16-5 площею 18,1 кв. м., в спільному користуванні: коридор 16-1 площею 40,5 кв. м., коридор 16-28 площею 2,8 кв. м., санвузол 16-31 площею 5,4 кв. м., сходові клітки на 1,2,3,4 поверхах, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Коперніка, 8а (а. с. 8-11).

На підставі цього договору іпотеки відомості про заборону відчуження предмета іпотеки були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а. с. 33-34).

29 квітня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» як продавцем та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як покупцем було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з яким продавець продає (переуступає) покупцю право на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (в тому числі договір з ОСОБА_3, а покупець приймає такий кредитний портфель та зобовязується сплатити на користь продавця винагороду (а. с. 12-19).

30 квітня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як фактором та ПАТ «ОТП Банк» як клієнтом було укладено договір відступлення права вимоги, за яким клієнт передає та відступає фактору сукупність прав, належних клієнту за договором іпотеки № РМ- SME-A00/064/2007 від 21 грудня 2007 року, включаючи, але не обмежуючись, право звертати стягнення на заставлене майно (а. с. 20-27).

Таким чином, до позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в установленому законом порядку перейшли всі права кредитора за вищевказаними кредитним договором та договором іпотеки, укладеними між банком та відповідачем ОСОБА_3

Постановою старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 30 вересня 2011 року відкрито виконавче провадження і накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 у звязку з примусовим виконанням виконавчого листа № 2-882, виданого Луцьким міськрайонним судом 02 лютого 2010 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» 343 509,38 грн. боргу (а. с. 35).

На підставі цієї постанови відомості про арешт нерухомого майна ОСОБА_3 були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є ні власником, ні володільцем іпотечного майна, права іпотекодержателя при наявності обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи і ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин)).

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин)).

При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобовязання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності у боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації.

Отже звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Тобто законом встановлено спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 Цивільного кодексу України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Пунктом 6.4.1. укладеного між сторонами договору іпотеки від 21 грудня 2007 року передбачено, що іпотекодержателю належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому законодавством України. Отже в іпотечному договорі міститься застереження про позасудовий спосіб захисту інтересів іпотекодержателя шляхом надання йому права продажу предмета іпотеки.

Сторони дійшли згоди щодо реалізації заставного майна у згаданий спосіб та погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується фактом не заперечення відповідачем щодо задоволення позову (а. с. 46). Однак наявність арешту на спірне майно перешкоджає позивачу реалізувати своє право, оскільки обтяжене майно не підлягає відчуженню.

В інший спосіб, крім предявлення до суду вимоги про звільнення майна з-під арешту, позивач не може захистити своє право на продаж спірного майна.

Такий спосіб захисту права кредитора, який є іпотекодержателем, передбачений ч. 4 ст. 54 закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), згідно з якою про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

За таких обставин вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звільнення з-під арешту спірного майна, є обґрунтованими.

Арешт на майно було накладено в інтересах ПАТ «ОТП Банк», що підтверджується постановою старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 30 вересня 2011 року про відкриття виконавчого провадження, якою одночасно накладено арешт на майно боржника (а. с. 35).

ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за вищевказаними кредитним та іпотечним договорами ТОВ «ОТП Факторинг Україна», отже до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права вимоги до боржника ОСОБА_3 (а. с. 12-19, 20-27). Тому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має право звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, оскільки його права як іпотекодержателя порушені.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і ґрунтуються на неправильному застосуванні вищенаведених норм матеріального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову у відповідності з вимогами ст. 309 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України .

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 03 серпня 2017 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: приміщення 16-5 площею 18,1 кв. м., в спільному користуванні: коридор 16-1 площею 40,5 кв. м., коридор 16-28 площею 2,8 кв. м., санвузол 16-31 площею 5,4 кв. м., сходові клітки на 1, 2, 3, 4 поверхах, що знаходиться за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Коперніка, 8а та належить на праві приватної власності ОСОБА_3, на яке накладено арешт постановою старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 30 вересня 2011 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді