Справа №591/3156/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1141/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання -Новікової А.С.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 31 травня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, виконавчого комітету Сумської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Сумське МБТІ», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання незаконними рішень виконавчого комітету Сумської міської ради, визнання нечинними свідоцтв про право власності на житло, знесення незавершеного самочинного будівництва,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись із позовом, ОСОБА_4 просив суд: визнати незаконним рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 березня 2012 року про оформлення права власності на житлові та нежитлові приміщення ОСОБА_3 на квартиру №2 чотирикімнатну за адресою: АДРЕСА_1; визнати нечинним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20 березня 2012 року, видане виконавчим комітетом Сумської міської ради ОСОБА_3 зареєстроване в КП СМ БТІ 17 квітня 2012 року № 1957 серія/САЕ №508801/; визнати незаконним рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 червня 2012 року про оформлення права власності на житлові та нежитлові приміщення ОСОБА_3 86/100 частки, ОСОБА_7 14/200 частки, ОСОБА_8 14/200 частки; визнати нечинним свідоцтво про право власності на житло від 25 червня 2012 року, видане виконавчим комітетом Сумської міської ради ОСОБА_3 та зареєстроване 04 липня 2012 року в КП СМ БТІ № витягу 37706835 серія САЕ 506306; визнати нечинним свідоцтво про право власності на житло від 25 червня 2012 року, видане виконавчим комітетом Сумської міської ради ОСОБА_7, ОСОБА_8 та зареєстроване 19 липня 2012 року в КП СМ БТІ № витягу 21363427 серія САЕ 506307; Зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за свій рахунок знести перебудови та добудови, відновити трикімнатну квартиру в первісний стан згідно технічного паспорта на момент приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Свої вимоги мотивує тим, що він з 1988 року проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з дружиною ОСОБА_5 та дочкою ОСОБА_6Л.). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 серпня 2007 року ОСОБА_4 було визнано таким, що втратив право користування житлом, а саме: спірною квартирою за адресою: АДРЕСА_3, яке 08 квітня 2008 року було скасовано рішенням Апеляційного суду Сумської області.

За час розгляду вказаної справи в апеляційній інстанції, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 незаконно, без участі позивача, приватизували спірну квартиру, про що позивачу стало відомо лише у жовтні 2009 року. В подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 незаконно уклали відповідачем з ОСОБА_3 договір міни спірної квартири.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14 грудня 2011 року визнано недійсним договір міни укладений 13 лютого 2008 року між ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_3, відповідно до якого у власність ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в рівних частинах перейшла квартира за адресою: АДРЕСА_4, а у власність ОСОБА_3 перейшла квартира за адресою: АДРЕСА_5.

Зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7, знаючи про існування судового спору про визнання договору міни недійсним, отримали від виконавчого комітету Сумської міської ради дозвіл на переведення житлового будинку в будинок садового типу, який в подальшому рішенням суду був скасований.

Вказує, що у 2012 році відповідач ОСОБА_3 звернувся до компетентних органів з проханням підготувати проектну документацію щодо права власності на спірну квартиру, надаючи, як правовстановлюючий документ, договір міни від 13 лютого 2008 року, який на момент звернення відповідача до Сумської міської ради вже був визнаний недійсний за рішенням суду від 14 грудня 2011 року, тобто ОСОБА_3 ввів в оману виконком Сумської міської ради.

Як наслідок, таким чином на підставі недійсного правовстановлюючого документу було винесено незаконне рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 березня 2012 року №139, згідно якого ОСОБА_3 отримав незаконне свідоцтво на право власності на спірну квартиру та зареєстрував це право власності.

ОСОБА_3 надав до виконавчого комітету документи про здійснення ним перепланування та перебудову квартири, в результаті чого рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 червня 2012 року №317 визнано право власності вже на житловий будинок №12 проїзду Прокофєва в м. Суми за ОСОБА_3 86/100 часток, ОСОБА_7 - 14/200 частки, ОСОБА_8 14/200 частки. Внаслідок цього рішення відповідачі отримали свідоцтва про право власності на вказані частки в будинку.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 31 травня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 березня 2012 року № 139 в частині п.2.25 про оформлення права власності ОСОБА_3 на квартиру №2 чотирикімнатну загальною площею 163,60 кв.м житловою площею 78,10 кв.м у будинку №12 по проїзду Прокофєва в м. Суми.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 червня 2012 року № 317 в частині п.13 про оформлення права власності на житловий будинок загальною площею 225,00 кв.м, житловою площею 111,30 кв.м з господарськими будівлями та спорудами по проїзду Прокофєва, 12 в м. Суми з видачею свідоцтва про право власності - ОСОБА_3 на 86/100 частки, ОСОБА_7 на 14/200 частки та ОСОБА_8 на 14/200 частки.

Визнано нечинним свідоцтво про право власності на житло від 25 червня 2012 року, видане виконавчим комітетом Сумської міської ради ОСОБА_3, зареєстроване 04 липня 2012 року в КП «Сумське МБТІ» серія САЕ 506306.

Визнано нечинним свідоцтво про право власності на житло від 25 червня 2012 року, видане виконавчим комітетом Сумської міської ради ОСОБА_7, ОСОБА_8, зареєстроване 19 липня 2012 року в КП «Сумське МБТІ» серія САЕ 506307.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 частину понесеного ним судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 2204,80 грн., в дольовому порядку в рівних частках з кожного відповідача, тобто по 440,96 грн. з кожного відповідача.

Додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 червня 2017 року визнано нечинним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27 березня 2012 року, видане виконавчим комітетом Сумської міської ради ОСОБА_3, зареєстроване в КП «Сумське БТІ» 17 квітня 2012 року №1957 серія САЄ №508801.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в частині визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 березня 2012 року № 139 в частині п.2.25 про оформлення права власності ОСОБА_3 на квартиру № 2 чотирикімнатну, загальною площею 163,60 кв.м, житловою площею 78,10 кв.м у будинку № 12 по проїзду Прокофєва в м. Суми; визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 червня 2012 року № 317 в частині п.13 про оформлення права власності на житловий будинок загальною площею 225,00 кв.м., житловою площею 111,30 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами по проїзду Прокофєва, 12 в м.Суми з видачею свідоцтва про право власності - ОСОБА_3 на 86/100 частки, ОСОБА_7 на 14/200 частки та ОСОБА_8 на 14/200 частки; визнання нечинним свідоцтва про право власності на житло від 25 червня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради ОСОБА_3, зареєстрованого 04 липня 2012 року в КП «Сумське МБТІ» серія САЕ 506306.

Доводи скарги мотивує тим, що судом безпідставно не застосовано строк позовної давності до вищевказаних позовних вимог, оскільки позивач про порушене його право дізнався 04 червня 2013 року, а з позовом звернувся 23 червня 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку.

Дане рішення відповідачем ОСОБА_11 комітетом Сумської міської ради не оскаржується, як і не оскаржується відповідачами ОСОБА_7, ОСОБА_8Р в частині визнання нечинним свідоцтва про право власності на житло від 25 червня 2012 року, видане їм виконавчим комітетом Сумської міської ради, зареєстроване 19 липня 2012 року в КП «Сумське МБТІ» серія САЕ 506307.

В судому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник доводи апеляційної скарги підтримали і просили задовольнити, підтвердив, що частини приміщення житлового будинку, в якому була розміщена квартира 2, де позивач відновив право користування - знесено і зараз на цьому місці ОСОБА_3 зведена нова будівля частини житлового будинку.

Позивач просив рішення залишити без змін, а скаргу відхилити.

Представник ПАТ «Дельта банк» просив рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції враховуючи доводи апеляційної скарги та позовні вимоги, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 набуто право власності на квартиру №2 у будинку №12 по проїзду Прокофєва у м. Суми неправомірно, згідно договору міни від 13 лютого 2008 року, який визнано недійсним на підставі рішення Апеляційного суду Сумської області від 14 грудня 2011 року, а тому рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 березня 2012 року №139 та від 19 червня 2012 року №317 є незаконними та підлягають скасуванню в частині пунктів 2.25 та 13. Крім того, оскільки оскаржувані рішення виконавчого комітету скасовані, то свідоцтва про право власності на житло від 25 червня 2012 року, видані ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, є недійсними.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд необмежений доводами апеляційної скарги,якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Згідно з ч.2 ст.309 ЦПК України норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що з 1964 року ОСОБА_5 проживав у двокімнатній квартирі №2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми.

У 1989 році між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєструвано шлюб, від якого мають дочку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка у звязку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_6.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 серпня 2007 року ОСОБА_4 визнано таким, що втратив право користування квартирою № 2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м.Суми.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 серпня 2007 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано.

03 жовтня 2007 року ОСОБА_4 знято з реєстраційного обліку у квартирі № 2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми.

28 листопада 2007 року, в звязку з приватизацією, виконавчим комітетом Сумської міської ради видано свідоцтво про право власності на квартиру, відповідно до якого квартира № 2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м.Суми належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_10.

13 лютого 2008 року між ОСОБА_10, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір міни, відповідно до умов якого у власність ОСОБА_10, ОСОБА_5 перейшла квартира АДРЕСА_6, а ОСОБА_3 у власність перейшла квартира №2 по проїзду Прокофєва, 12 в м. Суми. Відповідно до п.4 вищеназваного договору - міна проводилась без доплати.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 08 квітня 2008 року, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 серпня 2007 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_5 у задоволенні позову про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою № 2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми.

Апеляційним судом Сумської області при розгляді справи №2-1451/10 встановлено, що при укладенні 13 лютого 2008 року відповідачами договору міни ОСОБА_5 та ОСОБА_10 не були власниками квартири №2 по проїзду Прокофєва, 12 в м. Суми, оскільки свідоцтво про право власності на дану квартиру визнане нечинним, як видане внаслідок незаконної приватизації квартири.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_12 не може вважатись добросовісним набувачем, оскільки, на момент набуття права власності ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_10 не були власниками спірного нерухомого майна.

ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_8 рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 07 квітня 2009 року №166 надано дозвіл на переведення житлового будинку по проїзду Прокофєва,12 у м.Суми у будинок садибного типу. В подальшому, ОСОБА_12 здійснено перебудову квартири №2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми, площа квартири значно збільшилася.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 14 серпня 2013 року визнано незаконним та скасоване рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 07 квітня 2009 року №166 надано дозвіл на переведення житлового будинку по проїзду Прокофєва, 12 у м. Суми у будинок садибного типу (т.1 а.с. 8-10).

В даній справі судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 березня 2012 року №139 (п.2.25 рішення) оформлено право власності на квартиру №2, чотирикімнатну, загальною площею 163,60 кв. м, житловою площею 78,10 кв.м у будинку № 12 по проїзду Прокофєва в м. Суми ОСОБА_3 (т.2 а.с.125).

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 червня 2012 року № 317 (п.13 рішення) оформлено право власності на житловий будинок загальною площею 225,00 кв.м, житловою площею 11,30 кв.м з господарським будівлями та спорудами по проїзду Прокофєва,12 в м. Суми з видачею свідоцтва про право власності - ОСОБА_3 на 86/100 частки, ОСОБА_7 на 14/200 частки, ОСОБА_8 на 14/200 частки (т.2 а.с.125).

Крім того, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_3 є власником квартири № 2 у будинку № 12 по проїзду Прокофєва м.Суми, на яку накладено арешт на підставі ухвали Господарського суду Сумської області від 21 квітня 2008 року (т. 1 ст.176-178, 182-183)

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 належить квартира №1 у будинку №12 по проїзду Прокофєва м.Суми, яка перебуває в іпотеці ПАТ «Дельта Банк» на підставі іпотечного договору №90449 від 21 липня 2008 року (т.1 а.с.172-175, т.2 а.с.83).

За даними інвентаризаційної справи №12605 на будинок 12 по проїзду Прокофєва в м.Суми ОСОБА_3 25 червня 2012 року видано свідоцтво про право спільної часткової власності на 86/100 частин житлового будинку за адресою: м. Суми, Прокофєва проїзд, будинок 12, яке пройшло державну реєстрацію 04 липня 2012 року.

ОСОБА_8 і ОСОБА_7 також 25 червня 2012 року видано свідоцтво про право спільної часткової власності по 14/200 частин житлового будинку за адресою: м. Суми, проїзд Прокофєва, будинок 12, яке пройшло державну реєстрацію 19 липня 2012 року.

Отже речове право спільної часткової власності ОСОБА_3 та родини Бондарів зареєстровано в установленому законом порядку.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 14 серпня 2013 року, яке набрало законної сили, частково задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11 комітету Сумської міської ради, треті особи КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», управління архітектури та містобудування Сумської міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, зобовязання вчинити певні дії та визнання нечинним рішення, в якому заявник просив припинити дії відповідачів повязані з перешкодами вселення та права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_7; зобовязано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 виконати рішення Апеляційного суду Сумської області від 14 грудня 2011 року та переселитися в приміщення, які вони раніше займали, а саме: ОСОБА_3 в квартиру за адресою: АДРЕСА_8, а ОСОБА_5, ОСОБА_6 у квартиру 2 по проїзду Прокофєва, буд. 12 у м.Суми.

Ці вимоги заявника були задоволені в частині визнання незаконним рішення ОСОБА_11 комітету Сумської міської ради від 07.04.2012р. №166 про надання дозволу на переведення будинку №12 по проїзду Прокофєва у м. Суми у будинок садибного типу. В іншій частині позову відмовлено з підстав неможливості вселення ОСОБА_4 в квартиру №2.

Відповідно до приписів ч.3 ст.61ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, даним судовим рішення встановлено, що приміщення трьохкімнатної квартири №2 в буд.12 по проїзду Прокофєва в м.Суми, загальною площею 46,0 в. м.Суми, житловою площею 32,9 кв.м знесена внаслідок проведення реконструкції та зведена інша двоповерхова 3-х кімнатна житлова прибудова загальною площею 225,0 кв.м, житловою площею 111,3 кв.м, заселена відповідачем ОСОБА_3. В.О.

Таким чином, після скасування рішенням Апеляційного суду Сумської області від 08 квітня 2008 року, рішення Зарічного районного суду м.Суми від 08 серпня 2007 року про визнання ОСОБА_13 особою, що втратила право користування квартирою №2 в буд.12 по проїзду Прокофєва, було відновлено право користування саме цією квартирою, приміщення якої було знищено ще на час ухвалення Зарічним районним судом м. Суми рішення від14 серпня 2013 року.

Після зміни рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14 грудня 2011 року рішення Зарічного районного суду м.Суми від 20 червня 2011 року і визнання незаконною приватизацію квартири №2 по проїзду Прокофєва,12, дана квартира повернулась до комунальної житлового фонду, який перебуває у власності територіальної громади в особі Сумської міської ради.

Отже відповідно до п.4 ч.1 ст.346 ЦК України право власності Сумської міської ради припинилось через знищення приміщення квартири № 2 і відповідно до ст.332 ЦК України не набула право власності на новостворене майно, а саме, прибудовану житлового будинку загальною площею 225,0 кв.м, житловою 111,3 кв.м.

Місцевий суд не звернув на це уваги і вирішуючи позов, не вирішив питання, щодо участі у справі стороною належного колишнього власника квартири №2 - Сумської міської ради.

Відповідно до статей 61,63 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму, предметом якого є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Як визначено частиною 1 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні.

За змістом ч.1 ст.810, ч.2 ст. 812 цього Кодексу за договором найму житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому.

Аналіз викладених норм цивільного права дає підстави для висновку, що дія договору найму квартири втрачає свою дію у разі знищення індивідуальних ознак речі, які використовувалися за призначенням по договору найму, а саме, для постійного проживання.

Посилання ОСОБА_12 в апеляційній скарзі на пропуск позивачем трирічного строку звернення до суду, не заслуговують на увагу, оскільки позивач дізнався про порушення свого права та наявність рішень виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 березня та 19 червня 2012 року, свідоцтв про право власності на нерухоме майно 13 серпня 2013 року під час розгляду цивільної справи №1805/13464/2012 за його позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, виконавчого комітету Сумської міської ради про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, зобовязання вчинити дії, визнання нечинним рішення (т.2 а.с. 25-27 справа №1805/13464/2012), а звернувся до суду з позовом 23 червня 2016 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Визначення ст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів має важливе значення в реалізації завдань цивільного судочинства забезпечення справедливого неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Норми ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.3 ЦК України поширюються на всі без винятку правовідносини, що виникають у державі, за ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

На підставі ч.3 ст.303 ЦПК України колегія суддів виходить за межі апеляційної скарги і на підставі вищевикладеного приходить до висновку, що рішення місцевого суду в оскарженій частині, а саме, в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, і тому, ця частина основного рішення і додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 червня 2017 року, яким визнано незаконним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27 березня 2013 року, видане ОСОБА_3, підлягають скасуванню, бо обраний позивачем спосіб, а саме, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування щодо документального оформлення права власності ОСОБА_3 та визнання виданих останньому свідоцтво про право власності на нерухоме майно нечинними, не є належним способом захисту відновленого права користування жилим приміщенням квартири, яке фактично знищено, оскільки питання відновлення житлового права позивача лежить в площині правовідносин з Сумською міською радою, як з колишнім власником квартири.

За наведених обставин, позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання незаконними рішення виконавчого комітету Сумської міської ради щодо оформлення права власності ОСОБА_3 на збудовану прибудову до житлового будинку та визнання нечинним свідоцтва про право власності на житло задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК відшкодування судових витрат, понесених відповідачем ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги підлягає задоволенню частково шляхом стягнення з ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 500грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 31 травня 2017 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 та додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 червня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_14 про визнання незаконним рішення про оформлення права власності та визнання нечинним свідоцтва про право власності на житло відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати судового збору в сумі 500,00 грн. за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: