Провадження № 2/752/319/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.03.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шумко А.В.

за участю секретаря Лебедєва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа Національний банк України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

у вересні 2015 р. ОСОБА_1 звернувся в Голосіївський районний суд м. Києва з позовом до ПАТ «ОТП Банк» третя особа - Національний банк України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 11.12.2006 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" було укладено договір про надання споживчого кредиту № ML-В00/305/2006, відповідно до якого позивачу надавався кредит в розмірі 80000, 00 доларів США, але у нього немає жодного документу, які б вказували про передачу та отримання коштів від банку до позичальника. Зазначає, що право власності на 80000,00 дол. США від банку до нього не перейшло, валютний рахунок на який поступали 80000,00 дол. США на його ім'я не відкривався, заявки на конвертацію такої суми в грошову одиницю України він не подавав.

В зв'язку з тим, що відповідач стверджував, що право власності перейшло на валюту шляхом конвертації даної суми в національну грошову одиницю, то позивач через свого представника по пошті 22.12.2014 року надіслали запит, до ПАТ "ОТП Банк", в якому просили надати інформацію щодо зазначених у запиті питань, зокрема з приводу діяльності банку пов'язаної зі здійсненням валютних операцій.

У відповіді на запит від 31.12.2014 року №В00-11-1/1002, повідомлено, що відповідно до ст.ст. 60, 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк не має права надати заявнику відповідь на зазначені в листі питання, оскільки ця інформація становить банківську таємницю.

Оскільки позивач не погоджується з такою відповіддю, вважає її незаконною та такою, що порушує його інтереси, звернувся в суд, просить визнати бездіяльність ПАТ «ОТП Банк» протиправною та зобов'язати надати інформацію на запит від 22.12.2014 року.

В ході судового розгляду представник позивача подав заяву про зміну предмета позову та зменшення позовних вимог, в якій зокрема, просив залишити без розгляду позовні вимоги щодо визнання бездіяльності Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» протиправною які викладені в пункті 2 позовної заяви.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.01.2017 року частина позовних вимог про визнання бездіяльності ПАТ «ОТП Банк» протиправною, викладеної в пункті 2 позовної заяви, залишено без розгляду.

В подальшому представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, свого представника в судове засідання не забезпечив, надіслав заперечення проти позову, в яких вказав, що запитувана інформація є банківською таємницею в зв'язку з чим правомірно відмовив в запитуваній інформації. Вважає позовні вимоги безпідставними, надуманими та необґрунтованими, просив в позові відмовити та розгляд справи проводити у відсутність їх представника.

Третя особа, в судове засідання не з'явились, надіслали письмові пояснення в яких вказали, що в межах реалізації повноважень щодо банківського регулювання та нагляду (пункт 8 статті 7 Закону України «Про Національний банк України») Національний банк України здійснює постійний нагляд за дотриманням банками банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України і економічних нормативів (стаття 55 Закону України «Про Національний банк України»). При цьому, до повноважень Національного банку України, визначених Конституцією України, законами України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність» та іншими законодавчими актами, не відноситься нагляд за банками при побудові ними взаємовідносин з клієнтами. Національний банк України не має права втручатися у взаємовідносини банку з клієнтами, виступати «арбітром» у таких відносинах. ПАТ "ОТП Банк" повинен забезпечувати захист інформації, що становить банківську таємницю. Просить розгляд справи проводити у відсутність її представника.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

З матеріалів справи встановлено, що 11.12.2006 року між позивачем ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" укладено договір про надання споживчого кредиту № ML-В00/305/2006, відповідно до якого позивачу надали кредит в розмірі 80000,00 доларів США. (а.с. 6-10).

Позивач через свого представника 22.12.2014 року, по пошті на адресу ПАТ "ОТП Банк" надіслав запит на інформацію, в якому просив повідомити:

- чи направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі в сумі 80000,00 дол. США від Позичальника через Банк на купівлю української гривні;

- якщо направлялась така заявка, просить вказати по якому курсу була проведена продаж валюти на гривню, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажу вказаної суми валюти;

- повідомити номер валютного рахунку, на який банк зарахував 80000,00 доларів США кредитних коштів;

- надати копії меморіальних ордерів (заяви про видачу готівки) та/або платіжних доручень на оплату 80000,00 дол. США на купівлю нерухомості;

- підтвердити повноваження начальника управління продажів малого бізнесу та підтримки продажів малого та мікробізнесу (м. Вінниця) ЗАТ «ОТП Банк» ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які підписали даний кредитний договір від імені Банку.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. При цьому, банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.

У відповідності до ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов'язані на вимогу клієнта надати таку інформацію:

1) відомості, які підлягають обов'язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан;

2)перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку;

3)перелік послуг, що надаються банком;

4)ціну банківських послуг;

5)іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг;

6)щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному Національним банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків.

Статтею 20 Закону України "Про інформацію" встановлено, що за порядком доступу, інформація поділяється на, відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про доступ до публічної інформації" чітко визначено, що таємною інформацією визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю. Порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами.

Нормами статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначено, що банківською таємницею є інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку. Банківською таємницею, зокрема, є операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди.

Статтею 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначено, що банки зобов'язані забезпечити збереження банківської таємниці шляхом:

1)обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю;

2)організації спеціального діловодства з документами, що містять банківську таємницю;

3)застосування технічних засобів для запобігання несанкціонованому доступу до електронних та інших носіїв інформації;

4)застосування застережень щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення у договорах і угодах між банком і клієнтом.

Банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону.

Органи державної влади, юридичні та фізичні особи, які при виконанні своїх функцій, визначених законом, або наданні послуг банку безпосередньо чи опосередковано отримали в установленому законом порядку інформацію, що містить банківську таємницю, зобов'язані забезпечити збереження такої інформації, не розголошувати цю інформацію і не використовувати її на свою користь чи на користь третіх осіб.

Банківська таємниця може бути розкрита у порядку, визначеному статтею 62 Закону про банки. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 62 Закону про банки, інформація, що містить банківську таємницю, може бути розкрита банками на письмовий запит або з письмового дозволу власника цієї інформації.

Крім того, вимоги до захисту, зберігання, використання та розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, визначені Правилами зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 14.07.2006 № 267 (далі - Правила № 267).

Порядок та межі розкриття банками інформації, що містить банківську таємницю, визначені розділом 3 Правил № 267.

Згідно з пунктом 3.1 Правил № 267 письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою.

Письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально.

Запит та/або дозвіл клієнта може бути включений до договору про надання банківських послуг, що укладається між клієнтом і банком. У договорі також можуть бути визначені підстави та межі розкриття банком інформації, що становить банківську таємницю клієнта.

На письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю або з його письмового дозволу, банк розкриває таку інформацію в обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі.

Як вбачається з запиту від 22.12.2014 року направленого на адресу ПАТ "ОТП Банк" (а.с. 11), надісланий запит на інформацію позивачем ОСОБА_1 не відповідає вищезазначеним нормам закону.

Статтею 1076 ЦК України закріплено, що банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їх посадовим та службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках і в порядку, встановлених Законом.

Статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», яка визначає перелік суб'єктів, які мають право ознайомлюватися з певним обсягом інформації, щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю. Такими суб'єктами є: власник інформації, що належить до банківської таємниці, та треті особи з письмового дозволу власника такої інформації; суд; органи прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ, Антимонопольного комітету України; органи Державної податкової служби України; спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань фінансового моніторингу; органи державної виконавчої служби; особи, зазначені власником рахунка (вкладу) в заповідальному розпорядженні банку; державні нотаріальні контори або приватні нотаріуси, іноземні консульські установи по справах спадщини за рахунками (вкладами) померлих власників рахунків (вкладів); службовці Національного банку України або уповноважені ними особи, які в межах повноважень, наданих Законом України «Про Національний банк України», здійснюють функції банківського нагляду або валютного контролю; інші банки (крім банку, на який покладено відповідальність за збереження банківської таємниці); інші органи, яким розкривається банківська таємниця в порядку, передбаченому законодавством з боротьби з легалізацією грошей, здобутих злочинним шляхом.

Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними з зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 60, 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», суд,-

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа Національний банк України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: А.В. Шумко