Справа № 466/4095/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:
головуючої судді Луців Шумської Н.Л.
секретар Пірко Д.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
в с т а н о в и в:
03 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він та треті особи є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . 21.09.2007 р. за згодою всіх співвласників у цій квартирі зареєструвався відповідач ОСОБА_2 , зять. Проте він 25.11.2013р. добровільно залишив це житло, тривалий час не проживає у вказаній квартирі, участі в утриманні квартири не бере, комунальні послуги не оплачує. Відповідач забрав всі свої особисті речі, наміру повертатися у цю квартиру і проживати в ній після 25.11.2013р. не виявляв.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі. Додатково пояснив, що дійсно йому стало відомо про призов відповідача з 21.02.2015р. на строкову службу, яку він проходив протягом року. В даний час відповідач служить за контрактом і перебуває в м.Львові. Вказав, що до призову на строкову службу відповідач у спірній квартирі не проживав понад один рік без поважних причин і після закінчення строкової служби у цю квартиру проживати не повертався.
Відповідач ОСОБА_2 і його представник в судове засідання після скасування заочного рішення суду повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується наявними у справі поштовими повідомленнями та розписками. Суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.
Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримали повністю, покликаючись на вказані у ньому обставини. Вказали, що відповідач залишив місце реєстрації добровільно, забравши всі свої речі. Після цього наміру проживати у цій квартирі не виявляв. Перешкод у користуванні цією квартирою йому ніхто не чинив. ОСОБА_5 пояснила, що в даний час відповідач проходить у м.Львові військову службу за контрактом. Вона та відповідач проживають за іншою адресою у належній ОСОБА_3 квартирі, проте добровільно знятися за реєстрації за спірною адресою відповідач безпідставно відмовляється.
Заслухавши пояснення позивача, третіх осіб, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.
За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Згідно Свідоцтва про право власності на квартиру № 46175 від 07 серпня 1996р., квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .
Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку № 2095, виданої ЛКП «Варшавське 407» 27.04.2015р., у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані позивач ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_2 ( з 21.09.2007р.), діти ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
З актів комісії ЛКП «Варшавське-407» від 26.12.2014р., 26.09.2014р., 18.07.2014р., 15.04.2014р., затверджених директором ЛКП «Варшавське-407», у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , 1980р.н., зареєстрований, однак не проживає з 25.11.2013р.
В судовому засіданні позивач пояснив, що відповідач, який є його зятем, залишив спірне жиле приміщення 25.11.2013р. добровільно. Після цього впродовж двох тижнів він забрав з квартири всі свої особисті речі, залишив ключі від квартири дружині ОСОБА_5 . З цього часу дотепер відповідач у вказаній квартирі не проживав і наміру проживати у ній не виявляв, перешкод у користуванні квартирою йому ніким не чинилося.
Поважних причин не проживання відповідача у спірному житлі судом не встановлено.
Такі ж пояснення в судовому засіданні дали треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .
Відповідно до ст. 41 Конституції України та рішення Конституційного суду України від 11.05.2005 року власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.
Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 2 ст. 405 України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 71 ЖК України визначено випадки збереження житлової площі за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї, серед яких - призов на строкову службу протягом всього періоду проходження зазначеної військової служби.
Судом встановлено з копії військового квитка відповідача та повідомлення ОСОБА_9 що ОСОБА_2 21.02.2015р. в порядку часткової мобілізації був призваний на військову службу в в/ч польова пошта НОМЕР_1 м.Мостиська.
Законодавством України визначено однорічний строк перебування на військовій службі.
При вирішенні справи по суті суд приймає до уваги, що до призову на військову службу 21.02.2015р. відповідач понад один рік (з 26.11.2013р. ) без поважний причин не проживав за місцем своєї реєстрації. Після завершення строку служби у цю квартиру не повернувся та на даний час у ній також не проживає без поважних причин.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 більше року не проживає за місцем реєстрації без поважних причин, а відтак позов є підставним та підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст.8,10,11,57,58,60,88,209,212,213,215 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в:
Позов задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.16 липня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:
Суддя Н. Л. Луців-Шумська