Номер провадження: 22-ц/785/6936/17
Номер справи місцевого суду: 500/5947/16-ц
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський виноробний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди,

встановила:

14.11.2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є інвалідом другої групи безстроково та працює водієм автонавантажувача в цеху внутрішньозаводського транспорту.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 вересня 2015 року встановлено заробіток позивача за годину 9,71 грн., або 77,69 грн. в день. Разом із тим за період: січень 2015 року - грудень 2016 року йому сплачено за 2015 рік менше на 7872 грн., за 2016 рік - на 5056 грн.

Посилаючись на зазначені вище обставини, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 12 929,42 грн. та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн., яку розрахував з посиланням на інвалідність, необхідність належного утримання та терміну заборгованості.

Представники відповідача проти позовних вимог заперечували, пояснили, що за період з січня 2015-грудянь 2016 років позивачеві були сплачені всі належні виплати, згідно існуючого тарифу на підставі табелів робочого дня.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 червня 2017 рокуу задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового - про задоволення його позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що в період роботи позивача з січня 2015 року по грудень 2016 року відповідач у повному обсязі сплачував йому всі виплати по заробітній платі, а тому заборгованість по заробітній відсутня.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Ухвалюючи судове рішення, суд виходив із того, що розмір погодинної тарифної ставки позивача становить 7,55 грн., яка встановлена за посадою позивача та визначена штатним розписом приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський виноробний завод», який сторони не оскаржують.

Разом з тим, свої позовні вимоги позивач ОСОБА_4 обгрунтовував тим, що заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 вересня 2015 року було підтверджено поновлення позивача на роботі за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 червня 2014 року, та встановлено, що розрахунок заборгованості по заробітній платі слід здійснювати, виходячи із тарифу 9,71 грн. на годину, або 77,69 грн. в день.

Разом з тим, не погоджуючись із вказаними доводами позивача, суд вказав, що вказаний тариф був розрахований судом за попередніми судовими рішеннями за інший період, ніж по вказаній справі, а тому він не може мати преюдиційного значення для розгляду даної справи.

З таким висновком суду колегія суддів також погоджується, так як він здійснений на підставі наявних у справі доказів стосовно того, що за період з січня 2015 року по 08 вересня 2015 року тарифна ставка позивача була встановлена на рівні 7,35 грн., та з 09 вересня 2015 року по грудень 2016 року - 8,40 грн.

При цьому, суд обгрунтовано послався на акт перевірки Головного управління Держапраці в Одеській області Державної інспекції України з питань праці згідно якого станом на 30 листопада 2015 року визначено про нарахування ОСОБА_4 заробітної плати за фактично відпрацьований час згідно табелів обліку використання робочого часу з розрахунку тарифної ставки (погодинної тарифної ставки) - 7,35 грн. у період з 06 червня 2014 року та 8,40 грн. - з 09 вересня 2015 року (а.с.73-74).

Зазначені обставини також підтверджені долученими до матеріалів справи табелями, які підтверджують кількість відпрацьованих днів, на підставі чого проводилось нарахування заробітної плати, розрахунковими листками, від ознайомлення з якими позивач ОСОБА_3 відмовився (а.с.77-85, 115-123), та відомостями на виплату коштів (а.с.32-42, 128-147).

Таким чином, з урахуванням вказаного, заробітна плата позивачеві встановлена у відповідності до вимог ст.ст. 6,14 Закону України «Про оплату праці» та ст. 96 КЗпП України.

З огляду на викладене, та враховуючи, що підстави для стягнення сум більших, ніж визначено за час роботи позивача, вказаний табелями робочого часу та відомостями на виплату заробітної плати, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача з відповідача моральної шкоди.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра