Номер провадження: 22-ц/785/4922/17
Номер справи місцевого суду: 2-6550/10
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

при секретарі: Лопотанові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2010 року, -

встановила:

25 серпня 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Одеської міської ради про визнання права власності.

Посилаючись на те, що вона є власником 34/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під № 36 по вулиці Купріна у місті Одесі.

Між співвласниками домоволодіння вже поділена загальна земельна ділянка домоволодіння - позивачу належить земельна ділянка площею 435 кв.м, а ОСОБА_3 земельна ділянка площею 159 кв.м.

ОСОБА_3 реконструювала нерухоме майно, що знаходилося на її частині земельної ділянки, ввела його в експлуатацію та узаконила як окреме домоволодіння під № 36 по вулиці Купріна у місті Одесі.

Позивачкою також самовільно було здійснено реконструкцію належної їй частини житлового будинку літ. А шляхом перепланування приміщень, що існували, та збільшення загальної площі. Також було знесено гараж літ.Б, та на його місці встановлено навіс літ.Р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначала, що самовільне будівництво здійснено з дотриманням будівельних норм та інших правил на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, та при цьому не було порушено права інших осіб, та просить суд визнати за нею право власності на домоволодіння №36-а, яке розташоване на земельній ділянці площею 435 м2 та складається з житлового будинку літ.А загальною площею 158,2 м2., житловою площею 66,8м2, навісу літ.Р, огорожі №1,2.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2010 року позов ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності - задоволений.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння № 36-а за адресою м. Одеса, вул. Купріна, 36-а, яке розташоване на земельній ділянці площею 435 м2. та складається з житлового будинку літ. А загальною площею 158,2 кв.м., житловою площею 66,8 м2., навісу літ. Р, огорожі № 1,2.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала до суду апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 та зареєстрованого у реєстрі за №700, позивачці належить 34/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під №36 по вулиці Купріна у місті Одесі, що становлять: житловий будинок літ.А загальною площею 128,6 м2, житловою площею 75,2 м2, гараж літ.Б, сараї літ.В, М, JI, літні кухні літ.П, И, вбиральня літ.Е, душ літ.Н, веранда літ.О, навіс літ.К, льох літ.Г, огорожа 1-5, мостіння ІІ-ІІІ, розташованих на земельній ділянці площею 435 м2 та 159 м2.

Право власності позивачки зареєстровано у Одеському МБТІ та РОН, що підтверджується відповідним витягом з державного реєстру прав власності на нерухоме майно № 26536177 від 25 червня 2010 року.

Земельна ділянка площею 435 м2. за адресою: місто Одеса, вулиця Купріна, 36, має кадастровий номер :26:003:0002 придбана позивачем у власність відповідно до договору купівлі-продажу від 29 травня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 та зареєстрованого у реєстрі за № 701.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги послався на те, що між позивачем та ОСОБА_3 - співвласниками домоволодіння № 36 по вулиці Купріна у місті Одесі - вже поділена загальна земельна ділянка домоволодіння: позивачу належить земельна ділянка площею 435 м2, а ОСОБА_3 земельна ділянка площею 159 м2.

ОСОБА_3 реконструювала нерухоме майно, що знаходилося на її частині земельної ділянки, ввела його в експлуатацію та узаконила як окреме домоволодіння під № 36 по вулиці Купріна у місті Одесі.

Позивачкою також самовільно було здійснено реконструкцію належної їй частини житлового будинку літ. А шляхом перепланування приміщень, що існували, та збільшення загальної площі. Також було знесено гараж літ.Б та на його місці встановлено навіс літ.Р.

Згідно з даними технічного паспорту, виготовленого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», належна позивачу частина домоволодіння №36 по вулиці Купріна у місті Одесі розташована на земельній ділянці площею 435 м2 та складається з житлового будинку літ.А загальною площею 158,2 м2, житловою площею 66,8 м2, навісу літ.Р, огорожі №1,2.

Внаслідок будівництва житлового будинку та господарських споруд права суміжних землекористувачів порушено чи обмежено не було.

Реконструкцію будинку та будівництво навісу здійснено з дотриманням будівельних норм та інших правил, що підтверджується технічним висновком про можливість їх збереження та вводу в експлуатацію, який з урахуванням існуючих умов і відповідно до діючих нормативних вимог виконаний Художньо - інжинірінговим центром „Експрес-проект ЛТД (ліцензія АБ №116333).

Згідно із зазначеним технічним висновком можлива подальша експлуатація житлового будинку літ.А та навісу літ.Р за адресою: : місто Одеса, вулиця Купріна, 36, обстежені будівлі відповідають діючим нормативам.

З врахуванням вищенаведених обставин, суд першої інстанції зробив висновок, що самовільне будівництво здійснено з дотриманням будівельних норм та інших правил на земельній ділянці, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, та при цьому не було порушено права інших осіб, а тому за позивачкою має бути визнано право власності на домоволодіння №36-а, яке розташоване на земельній ділянці площею 435 м2 та складається з житлового будинку літ.А загальною площею 158,2 м2, житловою площею 66,8м3, навісу літ.Р, огорожі №1,2.

Однак погодитись з такими висновками районного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального закону.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує і ухвалює нове рішення з наступних підстав.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

У відповідності до п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи;

Порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм.

Таким чином, за загальними правилами особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Ч. З ст. 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК).

Основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначені постановою Кабінету Міністрів України «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» від 22 вересня 2004 р. № 1243.

У зв'язку з наведеними вище нормами матеріального права, приймаючи рішення про визнання права власності на самочинне будівництво, суд першої інстанції повинен перевіряти загальні умови, дотримання яких вимагається під час будівництва або реконструкції будь-якого об'єкта нерухомості, а також наявність права на земельну ділянку, на якому ведеться нове будівництво, або дозвіл власника цієї ділянки, або власника вже існуючої будівлі на будівництво, реконструкцію; дотримання цільового призначення та дозволеного використання земельної ділянки, а також червоних ліній, встановлених проектами планування; наявність затвердженої у встановленому порядку проектної документації, яка є підставою для видачі дозволу на будівництво; дозвіл на будівництво документ, виданий замовнику (забудовнику) органами місцевого самоврядування, що посвідчує право власника, володільця, орендатора або користувача об'єкта нерухомості здійснити забудову земельної ділянки, будівництво, реконструкцію будівлі, споруди, спорудження; дотримання містобудівних регламентів, будівельних, екологічних, санітарно-гігієнічних, протипожежних та інших правил, нормативів; дотримання прав та законних інтересів власників, землеволодільців, землекористувачів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 самовільно здійснила реконструкцію належної їй частини житлового будинку літ. А шляхом перепланування приміщень, що існували, та збільшення загальної площі, а також знесення гаражу літ.Б та на його місці встановила навіс літ.Р.

Будь-яких дозвільних документів у ОСОБА_2 на реконструкцію обєкту не було і на даний час не має.

Більш того суд першої інстанції зазначив, що між співвласниками домоволодіння вже поділена загальна земельна ділянка домоволодіння - позивачці належить земельна ділянка площею 435 м2, а ОСОБА_3 земельна ділянка площею 159м2. та права ОСОБА_3 зазначеним рішенням не порушуються.

Однак з копії витягу з копії державного акту права власності на землю вбачається, що ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,0212 га.

Крім того, задовольняючи позов, суд першої інстанції не залучив до участі у справі відповідний орган місцевого самоврядування, до компетенції якого належить вирішення питання прийняття до експлуатації закінчених будівництвом обєктів у порядку, встановленому законодавством, а також не перевірив, чи не порушуються визнанням права власності на нежитлове приміщення за ОСОБА_2 та інших осіб.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухомість за особою, що здійснила самовільне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує право інших осіб, майно належить знесенню особою, що здійснила самовільне будівництво, або за його рахунок.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2010 року та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Керуючись: ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.3, 4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення колегії суддів набирає законної сили з моменту його проголошення але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7