Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.09.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головюючої судді Монич О. В.,

при секретарі Пассер М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 Василівни про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тимщо відповідно до укладеного договору № б/н від 22.10.2013р. ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 16 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного договору банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 ОСОБА_2 та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що позичальник дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт (відповідач у справі) дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до вказаного позивачем, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг.

Як вказано позивачем, відповідач підтвердив свою згоду про те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010р. та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою додані до позовної заяви.

Позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 86543,21 грн., яка складається з наступного:

- 18925,28 грн. - заборгованість за кредитом;

- 61135,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 1885,43 грн. - заборгованiсть за пенею та комiсiєю;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. штраф (фіксована частина).

- 4097,30 грн. - штраф (процентна складова).

А також стягнути судові витрати.

У судове засідання представник позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", не з'явився, надав суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та розглянути справу у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання зявився та подав заперечення проти позову, а також контр розрахунок боргу, за яким заборгованість відповідача перед позивачем становить 26 444,22 грн., в тому числі 16 000 грн. заборгованість за кредитом, 10444,22 грн. заборгованість за відсотками. Просить розглянути справу у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Між позивачем та відповідачем існували договірні правовідносини, що ґрунтувались на Анкеті-заяві від 22.10.2013 р. що була підписана відповідачем та подана позивачу. Відповідно до умов даної анкети, відповідач просив надати кредит у розмірі 16 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказаний факт зазначений позивачем та відповідачем не оспорюється.

Щодо застосування до відповідача ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг, суд оцінює надані докази критично виходячи з наступного.

ОСОБА_2 та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу оскільки в цих документах немає жодного посилання на Відповідача, а також вони не підписані Відповідачем, що свідчить про те, що вони на Відповідача не розповсюджуються. Вказаний висновок співпадає з правовою позицією Верховного суду України відображеною в постанові №6-16цс15 від 11.03.2015р. відповідно до якої «Виходячи з правового аналізу вказаних норм ОСОБА_2 надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі ОСОБА_2 не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці ОСОБА_2 розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що ОСОБА_2 містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі ОСОБА_2, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.»

Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на положення ст. 1071 Цивільного кодексу України, ст. ст. 14, 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкції «про безготівкові розрахунки в Україні», жодний документ, наданий позивачем, не підтверджує підставність виникнення в банку вимог до позичальника в заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, на яку посилається сторона позивача в обгрунтування своїх позовних вимог, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Статтями 509, 525, 526, 527, 530, ч.1 ст.598, 599, 610, ч.2 ст.615, 629, 1050 ЦК України, на які посилається сторона позивача, встановлено, що зобов'язання мають виконуватися сторонами згідно умов договору, наслідки невиконання зобов'язань.

Так, статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11, зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтями 629 та 630 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір юридично закріплює відносини між сторонами, надаючи їм характер зобов'язань, виконання яких захищене законом; визначає порядок, способи та послідовність здійснення дій сторонами, передбачає засоби забезпечення зобов'язань.

Відповідно до частини першої ст. 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін i погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є: умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Для укладення договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі тільки якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору (ч.1 ст. 638).

Посилання позивача на те, що в Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що підписана нею Анкета-заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг а також Тарифами, становлять між нею та банком "Договір надання банківських послуг" та те, що відповідач зазначила, що вона ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, - не можна прийняти як належний та допустимий доказ. Ознайомлення з будь-яким документом може бути підтверджений підписом особи. Крім цього, коли мова іде в документі про істотну умову, притаманну договору, підпис особи засвідчує не лише ознайомлення з документом, а і згоду на викладені в документі умови, обов'язки, наслідки невиконання зобов'язань, розміри штрафних санкцій, розміри та порядок нарахування процентів, право банку на зміну умов в односторонньому порядку, збільшення розміру ліміту тощо.

Позивачем додано до справи Довідку про умови кредитування (без дати), в якій зазначені тарифи, однак доказів того, що саме ці тарифи були на час підписання Анкети-заяви суду не було надано. Наданий стороною позивача до справи Витяг з ОСОБА_2 та Правил надання банківських послуг також не містить даних про час їх прийняття, що в свою чергу позбавляє перевірити чи діяли саме вони на момент підписання Анкети-заяви відповідачем. Крім того, вказаний доказ суперечить вимогам належності та допустимості, оскільки не відповідає п. 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики», за яким сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

Крім того, всупереч ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, позивачем не надано письмового повідомлення позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка, що виключає можливість застосування іншої ставки, ніж та, яка погоджена з позичальником.

З огляду на вказані вище положення, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково в межах отриманих позичальником коштів в розмірі 16 000 грн., а також відсотків в розмірі 1653,39 грн., нарахованих банком до 01.09.2014р. з розрахунку 27 % річних, та відсотків в розмірі 10444,22 грн., відповідно до контррохрахунку позичальника з розрахунку 27 % річних (в противагу нарахованих банком з розрахунку 32,40 % та 42,00 %). Всього підлягає до стягнення 28097,61 грн., з них 16 000 грн. заборгованість за кредитом, 12097,61 грн. заборгованість за відсотками.

Так як у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судових витрат в розмірі 447,39 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 209, 212, 214, 215, 218, 226, 228, 229, 232, 233 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 1049, 1054 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - заборгованість у розмірі 28097,61 грн. за кредитом від 22.10.2013р., яка складається з наступного:

- 16 000 грн. - заборгованість за кредитом;

- 12097,61 грн. - заборгованість за відсотками;

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачений позивачем судовий збір в розмірі 447,39 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3