Справа № 526/789/17
Провадження № 2/526/527/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Максименко Л.В.

при секретарі Павленко Т.І.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гадяч цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лютенської сільської ради Гадяцького району, ОСОБА_2 про тлумачення змісту заповіту,

в с т а н о в и в:

у квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Лютенської сільської ради Гадяцького району, ОСОБА_2 про тлумачення змісту заповіту, вказуючи, що ОСОБА_3 була власником сертифікатів на земельні частки (паї) № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, що знаходяться на території Лютенської сільської ради. Розпорядженням голови Гадяцької райдержадміністрації вказані земельні частки (паї) виділено в натурі єдиною земельною ділянкою та передано у приватну власність ОСОБА_3 27 жовтня 2002 року на земельну ділянку видано акт про право власності на землю № НОМЕР_1. 13 травня 2015 року ОСОБА_3 складено заповіт, яким вона заповіла ОСОБА_1 земельні частки (паї № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2) та складено заповіт № 63, яким спадкоємцем іншої частини стала ОСОБА_2 У листопаді 2015 року ОСОБА_3 померла. Між спадкоємцями виник спір щодо змісту заповіту. Так, позивач вважає, що ОСОБА_3 заповіла у спадок ОСОБА_1 ту частину належної спадкодавцеві земельної ділянки, яка раніше була визначена як паї № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2. 16 грудня 2016 року рішенням Гадяцького районного суду визнано за ОСОБА_2 у порядку спадкування за заповітом, право власності на земельну частку (пай) № НОМЕР_3, за ОСОБА_1, у порядку спадкування за заповітом, право власності на земельні частки (паї) № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2. Не погоджуюсь з рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його з підстав, що ОСОБА_3 заповіла частини земельної ділянки, а не паї. Апеляційним судом Полтавської області рішення скасоване в частині визнання права власності на паї за ОСОБА_1 В частині визнання права власності на паї за ОСОБА_4 рішення залишено без змін. ОСОБА_2 вважає, що й ОСОБА_1 передано у спадщину саме паї та не погоджується, що ОСОБА_1 передано у спадщину частину земельної ділянки. Таким чином, між спадкоємцями виник спір щодо тлумачення заповіту, тому просить розтлумачити заповіт ОСОБА_3, посвідченого секретарем Лютенської сільської ради Полтавської області та зареєстрованого в реєстрі за № 64 таким чином, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповідає ОСОБА_1, 02 травня 1954 року за заповітом № 64, 33/50 частин земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_4 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю № НОМЕР_1 від 27.10.02р.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що її мати - ОСОБА_3 складала заповіт у досить похилому віці, а тому не розуміла значення юридичних термінів, внаслідок чого заповіт був складений некоректно і в ньому йдеться про земельні частки (паї). Мати не була власником паїв, а була власником трьох земельних ділянок, які в послідуючому були об'єднані в одну та присвоєно один кадастровий номер. Таким чином їй, як спадкоємиці за заповітом, припадає 33/50 частини від цілої земельної ділянки, тому просила саме таким чином розтлумачити заповіт.

ОСОБА_2 проти тлумачення заповіту в цілому не заперечувала, однак заперечила тлумачити шляхом визначення частин, оскільки є конкретні площі земельних ділянок до їх об'єднання. Тому вважала необхідним зробити розподіл земельних ділянок, а заповіти тлумачити шляхом виділення у власність земельних ділянок з конкретними площами.

Представник Лютенської сільської ради в судове засідання не з'явився, направив до суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечує.

Свідок - приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу ОСОБА_5 показала суду, що нею відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_3 за заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі заповітів. Так як два заповіти складені відносно одного й того самого об'єкту, який на час відкриття спадщини перестав існувати, а новий заповіт скасував попередній, нею відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом. З заявами про тлумачення змісту заповіту спадкоємиці не зверталися.

Судом встановлено, що відповідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 на підставі розпорядження Гадяцької районної державної адміністрації № 546 від 15 серпня 2002 року ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 8,700 га розташованої на території Лютенської сільської ради.

Даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_4.

13 травня 2015 року о 10.35 год. в с. Лютенька Гадяцького району ОСОБА_3 залишила заповіт, яким земельну частку (пай № НОМЕР_3) для ведення товарного с/г виробництва, що їй належить на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_6, яка розташована на території Лютенської сільської ради заповіла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

13 травня 2015 року о 10.55 год. в с. Лютенька Гадяцького району ОСОБА_3 залишила заповіт, яким земельні частки (паї № НОМЕР_1, № НОМЕР_2) для ведення товарного с/г виробництва , що їй належить на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_6, яка розташована на території Лютенської сільської ради заповіла ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_3 в с. Розбишівка Гадяцького району померла.

Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом ОСОБА_5 відкрито спадкову справу №05-03/2015.

Приватним нотаріусом відмовлено у оформленні спадщини в зв'язку з суперечкою заповітів та рекомендовано звернутись до суду.

Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Гадяцькому районі на земельну ділянку для ведення товарного с/г виробництва площею 8,7015 га видавався Державний акт на право приватної власності на землю серії та номер НОМЕР_7, зареєстрований від 27.10.2002 р. за № НОМЕР_1, на ім'я ОСОБА_3. Дана земельна ділянка включає в себе (в результаті об'єднання), а саме земельну частку (пай) № НОМЕР_1 площею 2,9059 га, земельну частку (пай) № НОМЕР_2 площею 2, 8769 га, земельну частку (пай) № НОМЕР_3 площею 2,9187 га. Здійснити поділ даної земельної ділянки можливе лише за зверненням власника земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

16 грудня 2016 року рішенням Гадяцького районного суду позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задоволено. Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителькою АДРЕСА_1, у порядку спадкування за заповітом, право власності на земельну частку (пай) № НОМЕР_3, площею 2,9187 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області та належала ОСОБА_3, померлій ІНФОРМАЦІЯ_6 року, в результаті об'єднання на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_8 виданого 27.10.2002 року. Визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителькою с. Розбишівка, Гадяцького району Полтавської області, у порядку спадкування за заповітом, право власності на земельні частки (паї) № НОМЕР_1, площею 2,9059 га та № НОМЕР_2 площею 2,8769 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області та належали ОСОБА_3, померлій ІНФОРМАЦІЯ_6 року, в результаті об'єднання на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_8 виданого 27.10.2002 року .

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 1 березня 2017 року рішення Гадяцького районного суду від 16 грудня 2016 року скасоване в частині визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на земельні частки (паї) № НОМЕР_1, площею 2,9059 га та № НОМЕР_2 площею 2,8769 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Лютенської сільської ради та належить ОСОБА_3, померлій ІНФОРМАЦІЯ_6 року в результаті об'єднання на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_9 виданого 27.10.2002 року. Ухвалено в цій частині нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. В іншій частині рішення залишено без змін.

Як спосіб захисту своїх прав на отримання спадкового майна позивач обрала тлумачення змісту заповіту судом шляхом визначення частин у заповідальному майні.

Відповідно ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами) . На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Таким чином, метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому викладено.

Як було встановлено судом, ОСОБА_3 за життя мала три земельні частки (паї), які згодом були об'єднані в одну земельну ділянку з присвоєнням кадастрового номеру.

Згідно пункту 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Отже, Сертифікат на право на земельну частку (пай) посвідчує право громадян на відповідну частину земель сільськогосподарського призначення без виділу її в натурі (на місцевості). Державним актом на право власності на земельну ділянку, який видається після виділення власником земельних часток (паїв), посвідчується право власності на вже виділену землю, як об'єкт матеріального світу.

За звичаєм, особи, земельна частка (пай), яких виділена в натурі, продовжують вважати себе власником земельного паю, хоч вже мають державний акт на право власності на земельну ділянку.

Статтями 1218, 1254 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Оскільки після виділення в натурі земельної ділянки право на земельну частку (пай) зникає, тому не може буди успадковане за заповітом після отримання державного акту власником земельної ділянки. В протилежному випадку спадкування земельної ділянки здійснюється за законом. В даному випадку, після державної реєстрації права власності на земельну ділянку, ОСОБА_3 з 2002 року належало право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,7015 га.

Таким чином, зазначені у заповіті земельні частки (паї) на час складання заповіту вже не існували, як права спадкодавця, оскільки трансформувалися в об'єкт матеріального світу, а в даному випадку - нерухомого майна у вигляді земельної ділянки. Така трансформація спадкового майна послугувала підставою для відмови нотаріуса у оформленні спадкових прав позивачу.

Статтею 1256 ЦК України встановлено, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу положень ст.ст.213, 1256 ЦК, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч.2 ст.213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину.

Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі.

Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

Як вбачається зі змісту заповіту ОСОБА_3 від 13 травня 2015 року на ім'я ОСОБА_1 він викладений чіткою і зрозумілою мовою, в ньому немає подвійного змісту, із заповіту чітко вбачається воля заповідача передати саме земельні частки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належать їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю і в ньому відсутній будь - який натяк на частину прав на майно чи частин у цьому майні.

За таких обставин задоволення вимог ОСОБА_1 про тлумачення заповіту шляхом визначення їй 33/50 частин земельної ділянки призведе до здійснення судом пошуку волі спадкодавця, що не знайшла відображення у тексті самого заповіту і внесення до нього змін, що не допускається законом.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за необґрунтованістю позовних вимогта невідповідності обраного способу захисту своїх прав.

Керуючись ст.ст. 16, 213, 1223, 1256 ЦК України, ст. 10, 60, 212, 213, 214, 223 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до Лютенської сільської ради Гадяцького району, ОСОБА_2 про тлумачення змісту заповіту, посвідченого секретарем Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області 13 травня 2015 року і зареєстрованого в реєстрі під №64, від імені ОСОБА_3, яка заповіла земельні частки (паї НОМЕР_10,НОМЕР_2) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Гадяцький районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Головуюча: Л. В. Максименко