Справа № 299/803/17
У Х В А Л А

Іменем України

04 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ДЖУГИ С.Д., КУШТАНА Б.П.

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

за участю представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Продан О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, від імені та в інтересах якої діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович, на рішення Виноградівського районного суду від 12 червня 2017 року, -

встановила:

22.03.2017 ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, мотивуючи наступним. Сторони з 07.08.2004 перебувають у шлюбі, в якому народилися донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 На початку 2017 року сторони у зв'язку із втратою взаєморозуміння припинили спільне проживання, діти проживають із позивачем, який самостійно їх утримує та опікується ними. Відповідач має намір поставити питання про припинення шлюбу.

Батько дітей працює за кордоном, має заробітки понад 20000,00 грн на місяць, проте, матеріальної допомоги, необхідної для належного утримання та виховання дітей, не надає, можуть мати місце лише окремі ситуативні придбання якихось речей для дітей під час приїздів батька з-за кордону. Така допомога не є систематичною та належною, тим часом, позивач не працює, його доходів для достатнього забезпечення дітей не вистачає.

Посилаючись на ці обставини, вказуючи, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, ґрунтуючись на положеннях ст.ст. 180, 184 та на інших нормах СК України щодо обов'язку батька утримувати свою дитину, позивач просив стягнути на його користь з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000,00 грн на кожну дитину щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Виноградівського районного суду від 12.06.2017 позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 1000,00 грн, яка підлягає індексації, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 22.03.2017 і до досягнення дітьми повноліття; допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 640,00 грн судового збору.

Позивач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить змінити рішення суду в частині визначення розміру аліментів на утримання дітей і стягнути такі з відповідача в заявленому розмірі - по 2000,00 грн на кожну дитину щомісячно. Посилається на незаконність на необґрунтованість рішення суду першої інстанції по суті, оскільки суд не врахував у якості доказу показань позивача, які той дав як свідок, тоді як такі мають значення в справі. Водночас суд взяв до уваги пояснення представника відповідача, який хоча й визнав позов частково (щодо сплати аліментів по 800,00 грн щомісячно на кожну дитину), проте, не надав підтверджень щодо заробітків відповідача, такі пояснення не мають доказового значення. Не врахував суд і реальних витрат, необхідних для підготовки дітей до школи, а такі є значно вищими на кожну дитину, аніж розмір присуджених аліментів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Продан О.В., яка апеляцію не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до такого.

Встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, сторони на час пред'явлення позову та розгляду справи судом першої інстанції перебували в шлюбі, що був укладений 07.08.2004, однак приблизно з початку 2017 року проживають нарізно (позивач в с. Сасові, відповідач в с. Чорнотисові Виноградівського району), діти проживають із матір'ю та перебувають на її утриманні. Відповідач ОСОБА_1 перебуває на заробітках за кордоном (в Угорщині), де виконує різні ремонтно-будівельні роботи, має мінливий і нерегулярний заробіток, стосовно якого, зокрема, його представник апеляційному суду повідомив, що такий складає в еквіваленті близько 12-15 тисяч гривень на місяць, але заробіток нестабільний, у певні місяці його немає, тому середньомісячний заробіток суттєво менший, його частина витрачається на проживання відповідача. Документальних даних про місце роботи та/або доходи позивача в справі немає, водночас у суді першої інстанції позивач ОСОБА_3 повідомила, що працює директором будинку культури в с. Сасові. Відповідні обставини підтверджуються матеріалами справи (а.с. 1-3, 5, 6, 16, 30 та ін.) і не спростовані.

У суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Продан О.В. визнав необхідність сплати аліментів на утримання дітей, при цьому, з огляду на обставини, що, на його думку, мали враховуватися, вважав за можливе сплачувати їх у розмірі 800,00 грн щомісячно (а.с. 30-34). Позивач ОСОБА_3 за її згодою була допитана як свідок (ст. 184 ЦПК України), показала, зокрема, що відповідач близько семи років працює на будівництві в Угорщині і на її думку в змозі сплачувати більше ніж 800,00 грн на дитину щомісячно, з лютого місяця ніякої матеріальної допомоги не надає, документальних доказів про його доходи вона не має, стан здоров'я дітей добрий (а.с. 29-34).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції вірно виходив із того, що батько, який проживає окремо від дітей, зобов'язаний брати участь у їх утриманні, тому за вимогою матері дитини, доходи якої є недостатніми для утримання дітей, із нього належить стягнути відповідні аліменти. Ініціативна пропозиція батька про встановлення аліментів у певному розмірі є його правом і не порушує права дітей і стягувача аліментів як такі. Водночас, суд, з урахуванням вільних, на власний розсуд дій сторін, спрямованих на виконання обов'язку щодо доказування своїх вимог та заперечень (ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України), правильно встановив обставини справи та дав вірну оцінку наявним у справі доказам, і як відхилив частково необґрунтовані вимоги позивача, так і певною мірою врахував заперечення і доводи відповідача.

У цьому зв'язку колегія суддів зауважує, що хоча показання сторони в якості свідка є доказом (ст. 57 ч. 2, ст. 63 ЦПК України), проте, не є належним і допустимим доказом щодо обставин, які підлягають доказуванню в даній справі виходячи з предмету позову (ст. 58 ч. 1, ст. 59 ч. 2, ст. 179 ч. 1 ЦПК України), позаяк, якщо йдеться про доказування, то дані щодо розміру доходів належить підтверджувати документально (письмовими доказами (ст. 64 ч. 1 ЦПК України)). Натомість обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ст. 61 ч. 1 ЦПК України). Тобто, відповідні твердження сторони позивача ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України), тоді як визнання відповідних обставин стороною відповідача враховується за правилами ст. 61 ч. 1 ЦПК України, таке визнання не спростовувалося, про застосування положень ст. 178 ЦПК України теж не йшлося.

Для врахування апеляційним судом доводів скарги ОСОБА_3 немає достатніх підстав. Поряд із цим, якщо мають місце особливі обставини, які потребують додаткових систематичних витрат, вирішення відповідного питання знаходиться за межами даного спору і регулюється нормами ст. 185 СК України. За наявності для того належних підстав мати дитини не позбавлена права ставити питання про участь батька у додаткових витратах на дітей, як не позбавлена, за відповідних умов, і права ставити питання про зміну (збільшення) розміру стягнутих аліментів (ст. 192 СК України), а також діяти іншим передбаченим законом чином. Визначення судом першої інстанції розміру аліментів у твердій грошовій сумі відповідає вимогам закону та обставинам справи.

За таких умов, суд першої інстанції врахував істотні обставини, що мають значення в справі, правильно застосував до спірних правовідносин норми ст. 180, ст. 181 ч. 3, ст.ст. 182, 184 СК України, якими вони регулюються, вірно виходив із того, що з платника аліментів, який має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою одержувача може стягнути аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі. Суд з урахуванням правил змагальності цивільного процесу дійшов вірного висновку, з яким колегія суддів погоджується, про спроможність відповідача надавати у присуджених межах утримання дітям.

Відтак, рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, чого доводи апеляції не спростовують, тому на підставі ст. 308 ЦПК України скаргу слід відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, від імені та в інтересах якого діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович, відхилити, рішення Виноградівського районного суду від 12 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді