Справа № 415/3654/17
Провадження № 2/415/1414/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

з а о ч н е

06.09.17 року Лисичанський міський суд Луганської області

в складі головуючої судді: Чернобривко Л.Б.,

при секретарі судового засідання Павлові О.В.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Лисичанського міського суду із позовною заявою до ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 30 червня 2016 року вона була звільнена за п.5 ст. 36 КЗпП України з посади провідного інженера з інформаційно-аналітичного забезпечення, організації та приватизації ВП «шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля», згідно наказу № 321-к від 30.06.2016 року, що підтверджено записом в трудовій книжці серії АЕ №107616.

В період роботи заробітна плату їй виплачувалась не у повному обсязі, заборгованість становить 4451,62 грн. за період з грудня 2015 року по червень 2016 року. При звільнення їй не була виплачена заборгованість за попередні місяці роботи, компенсація від втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати. На теперішній час існує заборгованість по заробітній платі в розмірі 4451, 62 грн. Тому відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку по день винесення рішення суду, виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 289,49 грн.41 коп. без урахування податків та зборів та моральну шкоду.

У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. У своїх поясненнях посилалась на обставини, викладеній у позовній заяві, про що надала суду відповідні докази. Доповнила, що на теперішній час вона ніде не працює, має на утриманні 2-х дітей: доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після шахта Привільнянська вона працювала на шахті Новодружеська, а потім на шахті ім.. ОСОБА_4 , де заробітну плату платили несвоєчасно, частинами, а то і зовсім не платили. ЇЇ чоловік також працює на шахті, але і йому заробітну плату платять частинами, а то і зовсім не платять. Вона мусить додавати зусилля, щоб утримати дітей. Тому діями відповідача їй завдано моральну шкоду яку вона оцінює на суму 10 000грн.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходила.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача , який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повім лені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача cуд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно з трудовою книжкою, без номеру, заповненою 01.09.2007 року, на підставі наказу № 60-к від 09.02.2015 року, ОСОБА_1 прийнята у ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» користувачем ЕВМ, переведена провідним інженером з інформаційно-аналітичного забезпечення, організації та приватизації шахти, 30.06.2016 звільнений на підставі ст.36 п.5 КЗпП України по переводу на ВП шахта ОСОБА_4 ПАТ «Лисичанськвугілля» (а.с. 7-8).

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 09.02.2015 року до 30.06.2016 року.

Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

З копії довідки № 24/713 від 06.06.2016 р. виданої ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі ВП «Шахта Привільнянська» вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_5 без урахування обовязкових податків складає 115,14грн. грн.(а.с.7).

Із копії довідки 24/675 від 08.06.2017 заборгованість по заробітній платі позивачу становить 4451,62.( а.с.14)

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 01.07.2016 р. по 23.06.2017 р. становить 71504,03грн. ( 247 робочих днів х 289,49 грн.) з яких : липень 2016 року -22 роб днів, серпень 2016 року-22 р.д.; вересень2016 р.-22 р.д.; жовтень 2016 20 р.д., листопад 22р.д., грудень 2016 22р.д., січень 2017 року -20 р.д.;лютий 2017 року- 20 р.д.; березень 2017 року-22 р.д.; квітень 2017 року -19 р.д, травень 2017 року -20 р.д.; червень 2017 року -26 р.д., ( всього 247робочих днів) без урахування обовязкових податків та зборів.

Крім того заборгованість за період з 24.06.2017 року по день розгляду справи 06.09.2017 року становить складає 50 роб. днів ( 50х289.49) , що в сумарному відношенні становить 14 474,50 грн .

Всього заборгованість за період з 01.07.2016 року по 06.09.2017 року складає 85 978грн.53 коп. . яка підлягає стягненню з відповідача.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_6 до ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню в повному обсязі. .

Суд вважає, що не виплата заборгованості по заробітній платі за період з 01.07.2016 року по день розгляду справи 06.09.2017 року , дійсно поставила сім»ю позивачки у скрутне матеріальне становище, примушує її додавати додаткових зусиль для утримання двох неповнолітніх дітей. Чоловік її працює на шахті, але також заробітна плата виплачується йому або частинами, або взагалі не виплачується.

Відповідно до ст. 23 ЦПК України при призначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності і справедливості. Таким чином, суд вважає, що моральна шкода завдана позивачці підлягає стягнення з відповідача у розмірі 1000 (одна) тис. грн..

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215,224-226 ЦПК України ст. 43 Конституції України, ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), ст.ст. 116, 117 КЗпП України, абз. 3 п. 2, п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, Законом України «Про судовий збір», суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська » про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська » на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.07.2016 року по 06.09.2017 року в сумі 85 978(вісімдесят п»ять тисяч дев»ясот сімдесят вісім) грн.53 коп. коп. з без урахування податків та обов»язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська » на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1000( одна тисяча ) грн..

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання через Лисичанський міський суд апеляційної скарги у десятиденний строк з моменту його проголошення, а особами, що брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні, рішення може бути оскаржене в тому самому порядку та в той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Лисичанським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Суддя Л.Б. Чернобривко