Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «Україна», про відшкодування майнової шкоди, грошових коштів та витрат, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2017 року,

встановила:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 8 вересня 2015 року мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5, та автомобіля DODGE CALIBER, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 Винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_5 Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_3, на момент ДТП була застрахована на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним між ОСОБА_6 та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» (далі - ПрАТ «СК «Україна»). Відповідно до висновку експертного дослідження від 15 грудня 2015 року вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля DODGECALIBER, номерний знак НОМЕР_2, яка складає 58 309,06 грн.

Позивач зазначав, що відповідач до страхової компанії не звертався, а на звернення позивача вказана страхова компанія не надала відповіді. Вважав, що шкода повинна відшкодовуватися повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням зносу автомобіля і втрати товарної вартості саме відповідачем у межах своєї відповідальності.

Ураховуючи наведене просив позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 20 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2017 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 58 309,06 грн на відшкодування завданої майнової шкоди, 850 грн вартість проведеного експертного дослідження, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 591,06 грн, а всього 59 750,66 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що саме неправомірними, винними діями саме відповідача ОСОБА_5, пов'язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки, позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку зі вказаними діями цього відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок також і винної особи.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 8 вересня 2015 року мала місце ДТП за участю автомобіля Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5, та автомобіля DODGE CALIBER, номерний знак

НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_4

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_1, на момент ДТП була застрахована на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним між ОСОБА_6 та ПрАТ «СК «Україна». Ліміт відповідальності страховика за шкоду складає 50 000 грн.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 5 жовтня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до висновку експертного дослідження від 15 грудня

2015 року вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля DODGECALIBER, номерний знак НОМЕР_2, складає 58 309,06 грн. Наведена вартість відновлювального ремонту включає урахування значення коефіцієнта фізичного зносу запчастин автомобіля, які підлягають заміні та втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля позивача. Вказані кошти і є фактичними витратами позивача на ремонт його пошкодженого автомобіля, про що суду надано письмові докази.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закону (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Встановивши, що ОСОБА_5, є винним у скоєнні ДТП, його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, в досудовому порядку ані відповідач, ані страхова компанія не виплатили страхове відшкодування, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що дана шкода може бути відшкодована за рахунок винної у скоєнні ДТП особи.

Доводи касаційної скарги щодо вини позивача в порушенні Правил дорожнього руху, що потягло ДТП належними доказами не підтверджено.

Разом із тим, постановою про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху визначена вина саме відповідача, який не впорався з керуванням автомобіля, не вжив заходи для безпечного руху, рухаючись по другорядній дорозі, не надав переваги в русі автомобілю DODGE CALIBER, номерний знак НОМЕР_2, почав здійснювати поворот, внаслідок чого допустив зіткнення з наведеним транспортним засобом, скоївши ДТП і саме зазначені порушення знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв'язку.

Посилання в касаційній скарзі щодо розміру матеріальної шкоди, факту заподіяння шкоди саме позивачу, були предметом перевірки апеляційною інстанцією і висновків суду не спростовують.

Суд вірно виходив із того, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність останнього застрахована.

Зазначене спростовує доводи касаційної скарги відповідача, що відшкодування шкоди має здійснюватися лише страховою компанією.

Висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеній в постанові № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

У разі задоволення такого позову заподіював шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області

від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Умнова

І.М.Фаловська