РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1226/16-ц

14 серпня 2017 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Федас І. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Золотолинська сільська рада про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла його бабуся - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 21.01.2005 року ОСОБА_4 склала заповіт, який був посвідчений Золотолинською сільською радою, за яким заповіла своє майно, а саме земельний пай, який належить їй відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 виданий Костопільською РДА 12.12.2003 року - позивачу ОСОБА_1

Однак, після смерті бабусі, в січні-лютому 2016 року, позивачу стало відомо, що існує ще один заповіт від 13.10.2015 року, згідно якого ОСОБА_4 все своє майно заповіла своєму сину ОСОБА_3, відповідачеві по справі.

Вважає, що заповіт від 13.10.2015 року не відповідає чинному законодавству, оскільки він не підписувався спадкодавцем та не відповідає її волі.

З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 23.07.2017 року просив визнати заповіт від 13.10.2015 року №102, згідно якого на користь відповідача нібито заповідано все майно, посвідченого Золотолинською сільською радою, недійсним з моменту його посвідчення та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному об'ємі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала та пояснила, що іншого заповіту її матір ОСОБА_4 скласти не могла, оскільки завжди озвучувала свою волю залишити земельну ділянку у спадок онуку ОСОБА_1, а все інше майно їй.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, вважає їх необгрунтованими та безпідставними. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Золотолинська сільська рада Костопільського району ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення позову покликаючись на те, що спірний заповіт був посвідчений відповідно до вимог чинного законодавства і підстав для визнання його недійсним немає.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні показали, що у їх присутності заповідач ОСОБА_4 висловила свою волю на розпорядження своїм майном, заповіт був вголос прочитаний і за її дорученням був підписаний ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 була похилого віку (99 років) та неграмотною людиною заповіт був посвідчений у присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і на особисте прохання та за дорученням заповідача підписаний нею - ОСОБА_8

Заслухавши пояснення позивача, третіх осіб, відповідача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України.

Судом встановлено, 13 жовтня 2015 року ОСОБА_4 склала заповіт стосовно свого майна. Даний заповіт був посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування - секретарем виконкому Золотолинської сільської ради Костопільського району Рівненської області і внесений до Спадкового реєстру 16.10.2015 року о 10:58 год. за №58071403, що підтверджено Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №41811426 від 16.10.2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, померла.

Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Золотолинської сільської ради Костопільського району Рівненської області 13 жовтня 2015 року вбачається, що ОСОБА_4 заповіла все своє майно на користь сина ОСОБА_3.

Як видно зі змісту заповіту, який у зв'язку з хворобою заповідача та неможливістю підписати власноручно за дорученням та у присутності ОСОБА_9 та секретаря сільської ради ОСОБА_5 був підписаний ОСОБА_8.

Згідно ст. 1247 ЦК України, якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до ч. 2 ст. 1248 ЦК України, якщо заповідач через свої фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Судами встановлено, що неможливість ОСОБА_4 самостійно підписати заповіт пов'язана зі станом її здоров'я, похилим віком (99 років) та в зв'язку з тим, що заповідач була неграмотною людиною.

У посвідчувальному написі на заповіті вказано місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси; посвідчення заповіту відбулося в присутності двох свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, присутність яких при посвідченні заповіту у даній ситуації є обов'язковою; є відмітки про роз'яснення ОСОБА_4 прав заповідача, та що вказаний заповіт був їй прочитаний.

Дані обставини також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Відповідно до даних висновку Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №5949/5950 від 07.04.2017 року, відтиск гербової печатки від імені Золотолинської сільської ради Костопільського районного суду Рівненської області, розташований на заповіті ОСОБА_4, складеному і посвідченому секретарем виконкому Золотолинської сільської ради Костопільського району Рівненської області 13 жовтня 2015 року (реєстр.№102) нанесений, ймовірно, у період, який відповідає даті складання цього заповіту, а саме, приблизно в 1-ій половині жовтня 2015 року.

За таких обставин суд дійшов висновку, що волевиявлення ОСОБА_4, виражене у оспорюваному заповіті, відповідало її внутрішній волі.

Відповідно до норм ЦК України заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені фізичної особи.

Відповідно до ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт та скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній заповіт і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

У відповідності до ч.3 ст.10 та до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виник спір. Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінивши надані та здобуті докази, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано належних та достатніх доказів того, що спірний заповіт, як різновид правочину, вчинений ОСОБА_4 проти її справжньої волі. Враховуючи також, що при складанні спірного заповіту було дотримано всі вимоги діючого законодавства щодо змісту та форми правочину, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про визнання спірного заповіту недійсним.

Посилання позивача на те, що нотаріусом були порушені вимоги Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами» та інших нормативно-правових актів, суд вважає, не доведеним. Інші підстави щодо визнання заповіту недійсним позивач не обгрунтував жодним належними і допустимими доказами.

Враховуючи те, що підстав для визнання недійсним оспорюваного заповіту судом не встановлено, а тому позовні вимоги про визнання недійсним заповіту , посвідченого 13 жовтня 2015 року секретарем виконкому Золотолинської сільської ради Костопільського району Рівненської області ОСОБА_5, не підлягають задоволенню.

Стаття 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки, позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, то немає підстав для відшкодування судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.3, 10, 11, 15, 60, 118-120, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 1254, 1257 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Золотолинська сільська рада про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяЛ. А. Грипіч