АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/180/17 Номер провадження 22-ц/786/2219/17Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко -Луценко С.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Дряниці Ю.В.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Гарант-2005»

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 липня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Гарант-2005» про визнання договору оренди землі недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до місцевого суду з вказаним позовом до ПСП «Гарант-2005», посилаючись на те, що, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 вересня 2011 року вона отримала в спадщину від своєї матері ОСОБА_4, яка померла 03 січня 2011 року, земельну ділянку площею 4,52 га., кадастровий номер :00:002:0018, що розташована на території Вовнянської сільської ради Миргородського району.

Зазначає, що другий примірник спірного договору оренди вона отримала в грудні 2015 року та виявила, що договір оренди був підписаний та зареєстрований 21 грудня 2012 року, тобто після смерті її матері, а, отже, без волевиявлення спадкодавця та не відповідав внутрішній волі останньої.

Вказує, що даний договір був зареєстрований за ініціативи відповідача та Управління Держгеокадастру у Миргородському районі не переконалося в достовірності підпису орендодавця та зареєструвало спірний договір оренди. Вважає, що на реєстрацію не було подано плану або схеми земельної ділянки, кадастрового плану земельної ділянки, акту визначення меж земельної ділянки в натурі, акту приймання-передачі земельної ділянки, тобто були відсутні невід»ємні частини договору.

З урахуванням наведеного прохала визнати недійсним договір оренди землі, який має державну реєстрацію у Миргородському районному відділі ПРФ «Центр ДЗК» й у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21.12.2012 року за №03291 між ОСОБА_4 та ПСП «Гарант-2005»; вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 травня 2017 року проведено заміну третьої особи -Управління Держгеокадастру у Миргородському районі на належну третю особу Управління Держгеокадастру в Полтавській області.

Залучено до участі у справі в якості третьої особи Управління Держгеокадастру в Полтавській області (а.с.55).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 липня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі, який має державну реєстрацію у Миргородському районному відділі ПРФ «Центр ДКЗ», й у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21.12.2012 року за №03291 між ОСОБА_4 та Приватним сільськогосподарським підприємством «Гарант-2005».

Стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства «Гарант-2005» на користь ОСОБА_3 640,00 грн. судових витрат.

З вказаним рішенням не погодився відповідач, представник якого в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення та неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги зазначав, що, оскільки при укладенні спірного правочину сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, то він є дійсним у розумінні ч.2 ст.15 ЗУ «Про оренду землі».

Вказує, що за весь час оренди земельної ділянки від Орендодавця та її правонаступника до ПСП «Гарант-2005» не надходило жодних зауважень, претензій, заяв щодо його неправомірності чи недійсності. А тому вважає, що, отримуючи орендну плату за користування земельною ділянкою, Орендодавець була вільна у своїх діях і мала намір співпрацювати з ПСП «Гарант-2005» у майбутньому.

Окрім того, зауважує. що позов предявлено позивачем після спливу встановленого законом трирічного строку позовної давності.

У судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та прохав її відхилити.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення представника позивача, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам рішення місцевого суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що, відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ПЛ №073324 від 01.10.2004 року, ОСОБА_4, на підставі розпорядження Миргородської райдержадміністрації від 15.06.2004 року №144, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4,52 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Вовнянської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер вказаної земельної ділянки 000020018 (а.с.3).

Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №51.

У подальшому, між ОСОБА_4 та ПСП «Гарант-2005» було укладеного Договір оренди землі №б/н без дати, згідно п.2 якого в оренду було передано зазначену вище земельну ділянку (а.с.6-7, 35-36).

Договір зареєстрований в Управлінні Держземагенства у Миргородському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21.12.2012 року №03291.

Відповідно до Додатку від 27.02.2013 року до договору оренди землі № 03291 від 21.12.2012 року, нормативна грошова оцінки земельного паю з 01.01.2012 року становить 123423,16 грн., орендна плата визначена у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельного паю щорічно на суму 6171,16 грн. у т.ч. в грошовому виразі така сума - 6171,16 грн.(а.с.37).

Окрім того, 23.04.2013 року між ОСОБА_5 та ПСП «Гарант» було укладеного Додаткову угоду до Договору оренди землі №03291, згідно якої, зокрема, орендодавцем визначено ОСОБА_3, угода підписана сторонами (а.с.39).

Згідно актового запису №8 від 10.01.2011 року в Книзі реєстрації смертей ОСОБА_6 державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського МУЮ Полтавської області, ОСОБА_4 померла 03.01.2011 року у віці 86 років (Свідоцтво про смерть серії 1-КЕ №175937 від 10.01.2011 року, а.с.4).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.2011 року ОСОБА_3 успадкувала після смерті ОСОБА_4 земельну ділянку розміром 4,52 га, яка розташована за адресою: Вовнянська сільська рада Миргородського району Полтавської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належана померлій ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ПЛ №073324 від 01.10.2004 року; кадастровий номер 000020018 (а.с.5).

Як убачається з ОСОБА_2 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-013 від 15.03.2013 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4,5232 з кадастровим номером :00:002:0018 (а.с.8).

Згідно Запису про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 21.12.2012 року №ОО 3291, датою підписання спірного договору оренди землі є 21.12.2012 року та строк його дії визначено до 21.12.2022 року (а.с.65-66).

При цьому, відповідно до Відомостей на видачу готівки в рахунок паю за 2014-2016 роки та видаткових касових ордерів №356 від 21.11.2014 року, №488 від 31.12.2015 року, №910 від 29.12.2016 року, ОСОБА_3 отримувалась орендна плата за період з 2014 по 2016 роки (а.с.29-34).

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив із того, що, оскільки на момент укладення спірного правочину ОСОБА_4 померла, то не могла бути учасником правочину, а відтак, вимоги позивача про визнання недійсним договору оренди землі підлягають задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам та не ґрунтуються на нормах матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічну норму містить ст.60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно ст.ст. 116, 125 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Законом України "Про оренду землі" визначено істотні умови договору оренди земельної ділянки та порядок продовження договору.

За змістом ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди є, зокрема: об'єкт оренди; строк дії договору оренди.

Нормою ч.4 ст.124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За нормою ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Оособа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

У відповідності до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність, тобто здатність фізичної особи мати цивільні права та обов'язки, фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.202 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним (ст.203 ЦК України).

Як роз'яснив Пленум ВСУ у п.4 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. N9 судам, відповідно до статті 215 ЦК (435-15) необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 4,52 га з кадастровим номером: 000020018 та між нею та ПСП «Гарант-2005» було укладеного Договір оренди землі № б/н, без дати щодо вказаної земельної ділянки. Вказаний договір зареєстрований в Управлінні Держземагенства у Миргородському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21.12.2012 року №03291.

Згідно п.40 даного Договору оренди землі, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря, не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

ОСОБА_4 померла 03.01.2011 року, що підтверджується актовим записом №8 від 10.01.2011 року в Книзі реєстрації смертей ОСОБА_6 ДРАЦС по місту Миргороду Миргородського МУЮ Полтавської області, ОСОБА_4 померла 03.01.2011 року. Вказану земельну ділянку після смерті ОСОБА_4 успадкувала ОСОБА_3 та зареєструвала своє право власності на неї, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-013 від 15.03.2013 року.

З аналізу змісту спірного Договору оренди землі вбачається, що дата його складання та підписання сторонами відсутня, при цьому державну реєстрацію він пройшов 21.12.2012 року за №03291.

Проте, дата реєстрації договору не може за своєю суттю підмінити дату безпосереднього укладення договору оренди землі, оскільки саме з моменту укладення (підписання) договору сторонами досягнуто згоди стосовно всіх істотних його умов.

Пунктом 1 ст.57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно висновку Верховного суду України, викладеного при розгляді цивільної справи №6-48цс15 від 22.04.2015 року, судами під час розгляду справи встановлено, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою. Таким чином спірний договір був укладений без волевиявлення ОСОБА_1, а тому суди дійшли правильного висновку про недійсність спірного договору на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України.

Оскільки матеріали справи не місять належних та допустимих доказів на підтвердження факту підписання (укладення) спірного договору саме 21.12.2012 року, тобто на момент смерті ОСОБА_4, то колегією суддів не вбачається підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, за відсутності дати на спірному договорі, яка б свідчила про момент його укладення, належним доказом на підтвердження дійсного не підписання ОСОБА_4 спірного договору, міг би слугувати висновок судової посмертної почеркознавчої експертизи, проте стороною позивача відповідне клопотання не заявлялось, а тому колегія суддів, оцінюючи докази кожен окремо та в їх сукупності вважає даний факт не доведеним в повній мірі.

Посилання позивача на Запис про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 21.12.2012 року №ОО 3291, в якому датою підписання спірного договору оренди землі зазначено 21.12.2012 року, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, за відсутності дати на спірному договорі, яка б вказувала на момент його укладення, дата укладення була визначена згідно дати його державної реєстрації.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що, згідно п.40 даного Договору оренди землі, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря, не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

При цьому, 23.04.2013 року між ОСОБА_3 та ПСП «Гарант» було укладеного Додаткову угоду до Договору оренди землі №03291, згідно якої, зокрема, орендодавцем визначено ОСОБА_3, угода підписана сторонами (а.с.39).

Також, згідно Відомостей на видачу готівки в рахунок паю за 2014-2016 роки та видаткових касових ордерів №356 від 21.11.2014 року, №488 від 31.12.2015 року, №910 від 29.12.2016 року ОСОБА_3 отримувала орендну плату за період з 2014 по 2016 роки (а.с.29-34).

З урахуванням наведеного ОСОБА_3І протягом тривалого часту була обізнана про укладення спірного договору, отримувала орендну плату, його дійсність не оскаржувала та навіть укладала Додаткову угоду до нього, в якій було внесено зміни до Договору оренди землі, зокрема, змінено особу орендодавця на ОСОБА_3 Факт її укладення стороною позивача не заперечувався, та вона ніким не оскаржувалась.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що ПСП «Гарантія-2005» за подачу апеляційної скарги було сплачено 704,00 грн. (а.с.98).

Таким чином до стягнення з позивача на користь відповідача підлягає судовий збір у розмірі 704,00 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог або змінити рішення з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, ч.1 ст.309, ст.ст.316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Гарант-2005», - задовольнити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 липня 2017 року, скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Гарант-2005» про визнання договору оренди землі недійсним, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Гарант-2005» судовий збір у розмірі 704,00 (сімсот чотири гривні 00 коп.) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ : /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ : /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1