1 ЗАОЧНЕ РІШЕННЯСправа № 335/6714/17 2/335/1395/2017
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
4 вересня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Шалагінової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В.,
представника позивача адвоката Грибової І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначив, що він 30.09.2015 за договором дарування отримав у власність 2/5 частин квартири АДРЕСА_1. Також, 17.08.2016 за договором купівлі-продажу отримав у власність 3/5 частин квартири АДРЕСА_1. У зазначеній квартирі, яка належить позивачу на праві приватної власності, на теперішній час зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Враховуючи, що реєстрація відповідачів перешкоджає позивачеві в реалізації свого права власності, позивач просив визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням
Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та не заперечували проти ухвалення судом заочного рішення. Просили стягнути з відповідачів судовий збір в рівних частинах.
Відповідачі у судове засідання повторно не прибули, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, причини неявки не повідомили. Як вбачається з довідок поштового відділення на конвертах із поштовими відправленнями судових повісток, конверти були повернуті на адресу суду за закінченням терміну зберігання, що свідчить про відмову відповідачів від отримання судових повісток на поштовому відділенні. Відповідно до частини восьмої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності суду не надавали.
За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.
Згідно з договором дарування від 30.09.2015, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Байрамовою О.М. за р. № 882, представники ОСОБА_6, ОСОБА_7 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Байрамовою О.М. 03.08.2015 за р. № 664 від імені ОСОБА_8, та на підставі довіреності від імені ОСОБА_3, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Байрамовою О.М. 03.08.2015 за р. № 662, передали безоплатно у власність, а ОСОБА_1 прийняв у власність як дарунок 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 (арк. справи 14-15).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № НОМЕР_2 від 30.03.2015, 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 30.09.2015, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Байрамовою О.М. (арк. справи 16).
За договором купівлі-продажу від 17.08.2016, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Байрамовою О.М. за р. № 489, ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_1 придбав 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 (арк. справи 17-18).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № НОМЕР_1 від 22.08.2016, 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2016, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Байрамовою О.М. (арк. справи 19).
Таким чином, ОСОБА_1 є власником всієї квартири АДРЕСА_1.
Відповідачі з моменту укладання вищезазначених договорів та станом на час розгляду справи зареєстровані у вказаній квартирі.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що відповідачі у вказаній квартирі не проживають понад один рік.
Оскільки у квартирі АДРЕСА_1, що є власністю позивача, зареєстровані відповідачі, - це перешкоджає позивачу здійснювати права володіння, користування та розпорядження належною йому квартирою.
Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання.
За змістом зазначених норм права влсник майна має право на вільне користування зазначеним майном у повному обсязі та має право на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час.
Верховний Суд України в своїй постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 зазначив, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Зазначена постанова є обов'язковою для суду з огляду на положення частини 1 статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстровані, але не проживають понад один рік відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що перешкоджає позивачу у здійсненні права розпорядження своїм майном, тому суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, в рівних частках (арк. справи 1, 2).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 64, 88, 208, 209, 212-215, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.
Копію заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення надіслати на адресу відповідача рекомендованим листом із повідомленням.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя А.В. Шалагінова