АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/6883/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1245/К/17 суддя Колочко О.В.
Категорія - 54 (І) Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

Іменем України

05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.

суддів: Зубакової В.П., Барильської А.П.

секретар: Гладиш К.І.

за участю: позивача - ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2,

представника відповідача Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» - Павлової Наталії Федорівни,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка», треті особи - Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка», Державна установа «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» (далі - ПрАТ «ЄВРАЗ Суха Балка»), третя особа - Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України ПАТ «Євраз Суха Балка» (далі - ППО НПГУ ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка»), про поновлення на роботі, який в подальшому уточнив.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказав, що він, починаючи з 15 вересня 2005 року працював на підприємстві відповідача на посаді підземного кріпильника 3 розряду на дільниці № 7 на шахті «Ювілейна» з повним робочим днем в підземних умовах.

За результатами пройденого ним в березні 2016 року періодичного медогляду йому було встановлено діагноз з профзахворювання та протипоказано тяжку фізичну працю і працю в підземних умовах, що є безпосередніми умовами його праці й направлено до Українського НДІ промислової медицини на більш детальне обстеження.

02 листопада 2016 року за наказом відповідача № 206-ОС його було звільнено з роботи за станом здоров'я, що перешкоджає роботі за п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки воно проведено з порушенням встановленої законодавством процедури, зокрема його звільнено без попередньої згоди профспілки, без пропозиції переведення на легший труд та на підставі протоколу ЛЕК, який не містить конкретних даних щодо стану здоров'я, тоді як проведення позачергового обстеження в зв'язку з неможливістю позивача виконувати свої обов'язки відповідачем проведено не було.

На підставі викладеного, позивач просив суд визнати наказ № 206-ОС від 02.11.2016 року про звільнення незаконним і скасувати його; поновити його на посаді підземного кріпильника 3-го розряду на дільниці № 7 з повним робочим днем в підземних умовах на шахті «Ювілейна» ПрАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 5451,60 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 лютого 2017 року до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Державну установу «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» (а.с 101).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 206-ОС від 02.11.2016 року, виданий ПрАТ «ЄВРАЗ Суха Балка», в частині звільнення ОСОБА_1 за станом здоров'я, що перешкоджає роботі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді підземного кріпильника 3-го розряду шахти «Ювілейна» дільниця № 7 з повним робочим днем в підземних умовах в ПрАТ «ЄВРАЗ Суха Балка». Стягнуто з ПрАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 19625,76 грн. Стягнуто з ПрАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» в дохід держави судовий збір в сумі 1102,40 грн. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПрАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає, що суд невірно застосував положення ст. 170 КЗпП України, яка передбачає обов'язок підприємства перевести працівника на легшу роботу, тоді як протокол ЛЕК № 108 такого висновку не містить й не врахував того факту, що позивач відмовився 15.09.2016 року та 01.11.2016 року від запропонованих вакантних посад на підприємстві. Також зазначив, що суд не врахував правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду України № 6-703цс15 від 01.07.2015 року та не дослідив обґрунтованості відмови профоргану у звільненні позивача, дійшовши помилкового висновку про те, що суд повинен лише з ясувати чи містить рішення профоргану обґрунтування такої відмови без перевірки відповідності такого рішення на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості. Окрім того, зауважив про те, що суд незаконно поновив позивача на займаній ним посаді, яка протипоказана йому за станом здоров'я.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого у справі рішення, просила суд апеляційну скаргу відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ПрАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача, починаючи з 15 вересня 2005 року на посаді підземного гірника 1-го розряду з повним робочим днем в підземних умовах на шахті «Ювілейна» дільниця № 7 ВАТ «ЄВРАЗ Суха Балка», а 26 січня 2006 року був переведений підземним кріпильником 3 розряду шахти «Ювілейна» дільниця № 7 з повним робочим днем в підземних умовах (а.с. 8-9).

Під час проходження чергового медогляду ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання з діагнозом: радикулопатія попереково-крижова, переважно справа з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, протипоказана тяжка фізична праця, робота в підземних умовах. Встановлено, що він підлягає направленню на обстеження в УкрНДІ промислової медицини з необхідною документацією для обстеження на профпатологію, що підтверджується протоколом № 108 засідання ЛЕК УкрНДІ промислової медицини від 10 березня 2016 року (а.с. 10).

За наказами № 1407а від 01 серпня 2016 року, № 1654 від 15 серпня 2016 року, № 1702 від 18 серпня 2016 року, № 2013 від 07 вересня 2016 року по підприємству відповідача неодноразово ОСОБА_1 відсторонявся від роботи кріпильника дільниці № 7 шахти «Ювілейна» із збереженням середньої заробітної плати в періоди з 30.07.2016 року по 12.08.2016 року, з 29.07.2016 року по 11.08.2016 року, з 13.08.2016 року по 26.08.2016 року, з 27.08.2016 року по 09.09.2016 року (а.с. 11-14).

Наказом № 206-ОС від 02.11.2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади кріпильника шахти «Ювілейна» за п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров'я, що перешкоджає роботі, підстава - протокол ЛЕК № 108, з виплатою вихідної допомоги у розмірі 1-го середньомісячного заробітку (а.с. 121-122).

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з незаконності звільнення позивача, оскільки відповідач при його звільненні не дотримався положень ст. ст. 43, 170 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Як роз'яснено у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 170 КЗпП України встановлено, що працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про охорону праці» працівнику не може пропонуватися робота, яка за медичним висновком протипоказана йому за станом здоров'я.

Згідно із ч. 5 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» працівника, який за станом здоров'я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства.

З контексту викладеного вбачається, що єдиною підставою звільнення працівника за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є незгода останнього на його переведення на іншу запропоновану відповідачем легшу роботу, яка відповідає його кваліфікації та стану здоров'я.

Отже, у справах про поновлення на роботі згідно наведених норм матеріального права та вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України саме роботодавець має довести те, що звільнення працівника здійснено згідно вимог трудового законодавства.

Як встановлено, підставою для звільнення позивача ОСОБА_1 став протокол № 108 засідання ЛЕК УкрНДІ промислової медицини від 10 березня 2016 року про встановлення професійного захворювання з діагнозом: радикулопатія попереково-крижова, переважно справа з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, у зв'язку з чим йому протипоказана тяжка фізична праця, робота в підземних умовах. Встановлено, що він підлягає направленню до УкрНДІ промислової медицини з необхідною документацією для обстеження на профпатологію (а.с. 10).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем пропонувалися позивачу вакантні посади, про що свідчить перелік вакантних посад по ПрАТ «ЄВРАЗСуха Балка» станом на 15.09.2016 року та 01.11.2016 року (а.с. 44-45).

Разом з тим, з цих переліків вакантних посад слідує, що позивачу пропонувалося переведення на інше місце роботи в умовах праці, які йому протипоказані за станом здоров'я, про що свідчать запропоновані вакансії підземного гірника та тракториста, які він може обіймати за фахом та кваліфікацією, а не за станом здоров'я. Однак, матеріали справи не містять доказів пропозиції відповідача щодо переведення позивача на інший легший труд, якого потребує стан його здоров'я та відмову останнього в цьому.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недотримання роботодавцем процедури звільнення позивача ОСОБА_1 за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, з чим повністю погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги відповідача про невірне застосування положень ст. 170 КЗпП України до врегулювання спірних правовідносин, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції, виходячи з обставин справи, у відповідності до вимог ст. 214 ЦПК України, вірно встановлено характер спірних правовідносин та правову норму, яка підлягає застосуванню до їх врегулювання.

Посилання ж відповідача на відмову позивача на переведення на іншу роботу у відповідності до запропонованих вакантних посад колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не було запропоновано позивачу переведення на легшу роботу, яка б відповідала його кваліфікації та стану здоров'я, що має вирішальне правове значення під час вирішення даного спору.

Крім того, колегія суддів зауважує, що невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі - це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров'я.

Згідно з Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (з подальшими змінами та доповненнями), МСЕК Міністерства охорони здоров'я проводять експертизу тривалої або стійкої втрати працездатності, які в кожному конкретному випадку визначають ступінь і тяжкість порушення функцій організму потерпілого від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, можливість виконувати ним роботу за певною професією або роботу в звичайних чи спеціально створених умовах, за основною професією чи близькою до неї за кваліфікацією.

Таким чином, доказами невідповідності працівника займаній посаді чи виконуваній роботі через стан здоров'я може бути тільки медичний висновок МСЕК, яким працівнику встановлено ступінь втрати професійної працездатності, визнано інвалідом і йому рекомендовано роботу іншу, ніж та, яку він виконує.

Однак, такий висновок МСЕК щодо ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутній.

Також, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про не здійснення судом оцінки обґрунтованості незгоди профкому у звільненні позивача, оскільки у відповідності до правової позиції, наведеної Верховним Судом України у постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-703цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для врахування судами загальної юрисдикції при вирішенні аналогічних справ, рішення виборного органу первинної профспілкової організації щодо не надання згоди на розірвання трудового договору з працівником, відповідно до вимог ст.ст. 57, 212 ЦПК України, є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення, й відповідно оцінюється ним наряду з іншими доказами у справі після перевірки фактичних обставин і підстав звільнення працівника, що й було зроблено судом першої інстанції під час розгляду справи.

Отже, встановивши, що відповідач при звільненні ОСОБА_1 не дотримався встановленої законом процедури його звільнення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість відмови профкому ППО НПГУ ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» від 12.09.2016 року у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 за п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 130-131).

Таким чином, суд першої інстанції на підставі встановлених обставин та досліджених доказів дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 було звільнено без законних на те підстав, а тому наказ № 206-ОС від 02.11.2016 року, виданий ПрАТ «ЄВРАЗ Суха Балка», в частині звільнення ОСОБА_1 за станом здоров'я, що перешкоджає роботі п. 2 ст. 40 КЗпП України є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що позивача ОСОБА_1 було звільнено з роботи відповідачем за п.2 ст. 40 КЗпП України без законної підстави, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з дня його звільнення по день ухвалення рішення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з розрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 19625,76 грн., який визначено судом першої інстанції за 108 робочих днів на підставі довідки, наданої відповідачем, згідно якої середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 181,72 грн. (181,72 грн. х 108 робочих днів) (а.с. 46).

Отже, за наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

А.П. Барильська