Справа № 128/1902/17
РІШЕННЯ

Іменем України

05 вересня 2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді: Ганкіної І.А.

при секретарі: Жигаровій Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності, посилаючись на те, що згідно договору дарування жилого будинку від 26 березня 2001 року, ОСОБА_1 було подаровано її матір'ю ОСОБА_4 цілий жилий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 розташований на присадибній земельній ділянці. Таким чином, з 26 березня 2001 року позивачка є власником жилого будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 розташований на присадибній земельній ділянці площею 0,1456 гектарів.

В подальшому позивачкою було добудовано та переобладнано даний будинок у встановленому законом порядку, а тому отримано свідоцтво НОМЕР_1 про право власності від 13 серпня 2007 року видане виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, на підставі рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 26 червня 2007 року та замість договору дарування від 26.03.2001 року за № 1830. ОСОБА_1 завжди знала і це повністю відповідало волевиявленню її матері ОСОБА_4, що позивачці було подаровано нею все будинковолодіння АДРЕСА_1 на присадибній земельній ділянці площею 0,1456 гектарів, тобто і сама земельна ділянка перейшла у володіння позивачки, користування та розпорядження також. Однак, в даний час з'ясувалося, що земельна ділянка, на якій розташоване будинковолодіння АДРЕСА_1 до теперішнього часу зареєстрована ще на ім'я матері - ОСОБА_4 згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ВН, без номеру, виданий 25 березня 1998 року Стрижавською селищною радою народних депутатів, на підставі рішення 25 сесії 22 скликання Стрижавської селищної ради народних депутатів від 12 лютого 1998 року, на ім'я ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1456 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель; кадастровий номер: НОМЕР_2. Оформити своє право на земельну ділянку в порядку спадкування позивачка також не має можливості, оскільки з 26.03.2001 року по теперішній час являюсь власником житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 який розташований саме на спірній присадибній земельній ділянці площею 0,1456, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель; кадастровий номер: НОМЕР_2.

В зв'язку із виниклими обставинами позивач звернувся до суду за захистом свої прав.

Позивач ОСОБА_1 та її адвокат Галіцина В.В. в судове засідання не з'явилися, надали заяву, якою просили розгляд справи провести у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять вимоги позову задовільнити.

Представник відповідача Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області в особі голови, в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву, згідно якої, не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо закінчити без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно договору дарування жилого будинку від 26 березня 2001 року, ОСОБА_1 було подаровано матір'ю ОСОБА_4 цілий жилий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 розташований на присадибній земельній ділянці (а.с.18).

Таким чином, з 26 березня 2001 року ОСОБА_1 є власником жилий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 розташований на присадибній земельній ділянці площею 0,1456 гектарів.

В подальшому ОСОБА_1 було отримано свідоцтво НОМЕР_1 про право власності від 13 серпня 2007 року видане виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, на підставі рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 26 червня 2007 року та замість договору дарування від 26.03.2001 року за № 1830 (а.с.17).

Згідно довідки Стрижавської селищної ради від 29.06.2017 року за № 2551, ОСОБА_1 з 16 жовтня 1991року постійно проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Відповідно до довідки виконкому Стрижавської селищної ради від 30.06.2017 року за № 977, ОСОБА_1 з 26.03.2001 року по теперішній час вносить плату за земельну ділянку площею 0,1456 гектарів, кадастровий номер: НОМЕР_2 (а.с.13).

На даний час земельна ділянка, на якій розташоване будинковолодіння АДРЕСА_1 до теперішнього часу зареєстрована ще на ім'я матері - ОСОБА_4 згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ВН, без номеру, виданий 25 березня 1998 року Стрижавською селищною радою народних депутатів, на підставі рішення 25 сесії 22 скликання Стрижавської селищної ї ради народних депутатів від 12 лютого 1998 року, на ім'я ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1456 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель; кадастровий номер: НОМЕР_2 (а.с.9,10-11).

Оформити своє право на земельну ділянку в порядку спадкування ОСОБА_1 не має можливості, оскільки з 26.03.2001 року по теперішній час являється власником житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 який розташований саме на спірній присадибній земельній ділянці площею 0,1456, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель; кадастровий номер: НОМЕР_2, цей факт підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії Вінницької районної державної нотаріальної контори від 02 березня 2017 року за № 441/02-31 (а.с.28).

За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 1 статті 182 ЦК України зазначає, що право власності та речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Тобто власник майна пайового фонду з метою реалізації своїх прав на нерухомість повинен був зазначені права зареєструвати.

Однак співвласники майна не зареєстрували свої права на зазначену нерухомість в державному реєстрі, а тому прав на нерухоме майно не набули і на даний час зареєструвати його не можуть.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, серед інших способів захисту цивільних прав є визнання права та інтересів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник вправі пред'явити позов про визнання його прав власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі відсутності документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, правочинів.

При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 1 Протоколу до Європейської конвенції передбачає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Аналіз статті 1 Першого протоколу підтверджує наявність принципу безперешкодного володіння і користування майном.

При вирішенні спору суд відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Згідно статті 30 ч. 1 Земельного Кодексу України в редакції 1990 року, яка була чинною на момент набуття мною права власності на цілий жилий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1.

При переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Тобто, згідно статті 30 Земельного Кодексу України в редакції 1990 року, яка майже співпадає по суті з нормами, які містяться в нині чинних ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, до мене, як власника житлового будинку, перейшло і право власності на присадибну земельну ділянку, на якій він розташований.

Згідно пункту 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»: 37. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Стаття 392 ЦК не регулює правовідносин щодо самочинно збудованого нерухомого майна.

Оскільки позови про визнання права власності, що пред'явлені на підставі статті 392 ЦК, пов'язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність.

Враховуючи вищевикладене, суд враховуючи, доведеність позивачем, тієї обставини, що ОСОБА_1 у передбаченому законодавством порядку набула право власності на цілий жилий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 розташований на присадибній земельній ділянці, суд вважає майнові претензії позивача доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

Враховуючи бажання позивача, суд вважає за можливе судові витрати залишити за позивачем відповідно до норм ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 16, 60, 158, 174, 197, 212 - 215, 367 ЦПК України, суд ,-

Вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, як за власником житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,1456 гектари, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель; кадастровий номер: НОМЕР_2.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.А. Ганкіна