Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/562/17

Провадження №2/377/251/17

11 вересня 2017 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф., при секретарі - Щуковській А.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

У С Т А Н О В И В:

17 липня 2017 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивачка та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08 вересня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 137. Причиною звернення до суду з даним позовом про розлучення стало те, що незважаючи на тривалий час шлюбу та наявність двох спільних дітей між сторонами не склалися нормальні сімейні стосунки в силу психологічної несумісності їхніх характерів. Як виявилося з часом, в кожного з них різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов'язки. З листопада 2016 року шлюбні стосунки фактично припинились.

У судове засідання позивачка не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутністю та розірвання шлюбу, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був двічі повідомлений відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду також не надійшло. Тому за згодою позивачки суд ухвалив заочне рішення відповідно до ст. ст. 224-226 ЦПК України на підставі наявних доказів у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, виданого 08 вересня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 08 вересня 2001 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 137. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_2, дружині ОСОБА_2.

Під час шлюбу в них народилося двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи, і які залишаються проживати разом з позивачкою.

Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне сімейне життя у позивачки та відповідача не склалося в зв'язку з різними поглядами на сімейне життя, подружні права та обов'язки. Це призвело до відчуженості у їх стосунках. З листопада 2016 року позивачка та відповідач живуть окремо, оскільки відповідач переїхав проживати до своїх батьків. З того ж часу перестали вести спільне господарство, в кожного з них свій бюджет.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки і відповідача.

Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

Як вбачається з позовної заяви, питання матеріального забезпечення дітей та поділу майна, набутого за час шлюбу, сторони будуть намагатися вирішити за обопільною згодою, за наявності спору - в судовому порядку.

У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно письмової заяви позивачки після розірвання шлюбу вона бажає надалі іменуватися прізвищем ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 213 - 215, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 08 вересня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 137.

Прізвище дружини після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Ф. Теремецька