Справа №295/8128/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Гумен Н.В.,

при секретарі Скришевській О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звертаючись з позовом до суду просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини його щомісячного доходу (заробітку), починаючи з дня подання позовної заяви і до моменту досягнення сином 23-х років.

Вподальшому позивачка уточнювала позовні вимоги та в останній редакції просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини його щомісячного доходу (заробітку), починаючи з березня 2016 року і до моменту досягнення сином 23-х років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка перебуває з відповідачем в шлюбі з 1998 року, від якого в них народився син - ОСОБА_3, з 2005 року син перебуває на її утриманні та проживає разом з позивачкою, їх спільний син студент другого курсу денної форми навчання ОСОБА_4 СБУ, вона є інвалідом 2 групи, потребує постійного лікування, тому вона з сином в скрутному матеріальному становищі, при цьому відповідач має задовільний стан здоровя, працездатний, працює та отримує пенсію, інших утриманців в нього не має, а тому може сплачувати аліменти в такому розмірі без погіршення свого матеріального стану.

Позивачка в судове засідання не зявилася, однак уповноважений її представник просила задовольнити позов в повному обсязі, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, крім того пояснила, що відповідачу було присуджено сплату аліментів на сина до його повноліття, однак протягом певного часу утворилася заборгованість по сплаті аліментів, на даний час вся заборгованість погашена, проте оскільки спільний син позивача та відповідача навчається, доходів позивача не достатньо для задоволення потреб дитини, а тому потребує додаткових коштів на його утримання, представник підтвердила, що дитина навчається на денні формі навчання та на державному забезпеченні.

Відповідач в судовому засіданні частково заперечував проти задоволення позовних вимог, вказав, що він не проти сплачувати аліменти, однак не в такому розмірі як просить позивачка, він має змогу надавати матеріальну допомогу в розмірі 1500,00 грн. щомісяця, починаючи з дня предявлення позову до суду, підтвердив, що він з позивачкою одружений, проте проживають окремо, разом з ним проживає донька позивачки від першого шлюбу з сімєю, їх спільний з позивачкою син ОСОБА_3 навчається на другому курсі денної форми навчання в ОСОБА_4 академії Служби безпеки України, на повному державному забезпеченні, в тому числі одягом, проживанням в гуртожитку, харчуванням, додому він приїжджає десь двічі раз на рік, по приїзду проживає як в його помешканні так і матері, в них хороші стосунки з сином, він йому матеріально допомагає, відповідач вказав, що в нього від першого шлюбу двоє дітей та має внуків, яким він матеріально допомагає також, сплачував аліменти до червня 2017 року на утримання доньки ОСОБА_5, яка також вступила в університет та буде навчатися, на його утриманні матір похилого віку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, якій він також матеріально допомагає, забезпечує її продуктами та засобами для догляду, безробітний брат, відповідач вказав, що він отримує пенсію в розмірі 3000,00 грн. та заробітну плату в розмірі 5000,00 грн., хоче самостійно розприділяти кошти для дійсних потреб своїх дітей, щодо заборгованості по аліментам, яка була присуджена судом на неповнолітнього сина, вказав, що йому не було відомо, на даний час він сплатив всю заборгованість, крім того вказав, що аліменти мають стягуватися з дня звернення з позовом до суду, оскільки позивачка до нього не зверталася з вимогами щодо сплати аліментів, її лист та договір до нього датується одним число, що і позов до суду.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, від якого народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 2,4)

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в ОСОБА_4 академії Служби Безпеки України на другому курсі денної форми навчання. (а.с. 3)

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 р. обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до положення статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Так, відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України і вказаного роз'яснення Пленуму Верховного Суду України обов'язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням та можливості батьків надавати матеріальну допомогу. Таким чином, особа не в усіх випадках є обмеженою у зв'язку з навчанням в можливості заробляти кошти для власного забезпечення. Тому в разі спору така потреба має бути встановлена судом. Потреба в матеріальній допомозі має бути пов'язаною з навчанням.

Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до положення статті 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. (ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України)

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що в силу ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України не підлягає доказуванню, повнолітня дитина - ОСОБА_3 навчається в ОСОБА_4 академії Служби Безпеки України на другому курсі денної форми навчання на повному державному забезпеченні, він забезпечений проживанням в гуртожитку, харчуванням та одягом.

Стороною позивача було вказано, що дитина купує додатково собі харчування, взуття та підручники, витрачає на проїзд до м. Житомира, під час відрядження.

Судом також враховано ту обставину, що у відповідача, окрім повнолітнього ОСОБА_3, від першого шлюбу є ще дві доньки, на користь однієї з них ОСОБА_5 він до 30.06.2017 року сплачував аліменти, внуки, похилого віку матір ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, до якої він раз у два місяці приїжджає в с. Куринів, Хмельцького району, Вінницької області для догляду та матеріально забезпечує її, безробітний брат.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Право позивачки на отримання аліментів не оспорюється, оскільки відповідач погодився на сплату аліментів, однак при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що повнолітня дитина навчається та забезпечена державою на період навчання проживанням, харчуванням, одягом, позивач та відповідач є особами працездатного віку, мають рівні права та обовязки щодо дитини, судом враховано ту обставину, що у відповідача на утриманні є інші члени сімї, син за період навчання не проживає ні з матірю ні з батьком, відвідує обох під час відрядження, позивачка надала докази, що вона являється інвалідом 2 групи, однак доказів про наявність медичних протипоказань встановлених позивачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, його позицію щодо можливості надавати матеріальну допомогу в розмірі 1500,00 грн., суд приходить до висновку, що є всі підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1500,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Згідно положення статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені тільки при наявності підстав, установлених законом. Позивач повинен надати суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку із ухиленням останнього від їхньої сплати. Вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів) з особистих мотивів. Не можна відмовитися від права на одержання аліментів, однак його можна не здійснювати. В цьому полягає право розпорядницької ініціативи сторін у відносинах з утримання. Припускається, що особа, добровільно беручи на себе повністю тягар з утримання дитини, передбачає повязані з цим складнощі й готова їх долати самостійно. Тому, якщо особа за власним бажанням не здійснювала право на одержання аліментів, а відповідач не створював до цього перешкод, аліменти за минулий час не можуть бути стягнені.

Так, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними нормами діючого законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача аліментів, починаючи з березня 2016 року, тобто за минулий період, оскільки в матеріалах справи відсутні докази вживання позивачкою заходів щодо одержання аліментів з відповідача та доказів неможливості отримання аліментів, у звязку із ухиленням останнього від їхньої сплати, при цьому судом взято до уваги, що йдеться про стягнення аліментів на повнолітню дитину за період навчання, також суд критично ставиться до наданих позивачкою листів із зверненням до відповідача з вимогою укласти договір про стягнення аліментів, оскільки дані листи датовані та направленні відповідачу після звернення даного позову до суду, а тому враховуючи норму статті 191 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача починаючи від дня предявлення позову до суду, а саме з 25.07.2017 року..

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн., від сплати якого була звільнена позивачка при подачі позову до суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 141, 150, 180, 181, 182, 183, 191, 192, 199, 200 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, гурт. 53, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 25 липня 2017 року до досягнення дитиною 23-х років за умови продовження навчання в ОСОБА_4 академії Служби безпеки України .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: