Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 409/651/17
Провадження № 22ц/782/556/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Єрмакова Ю.В.,

за участю секретаря Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2 соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області

на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 червня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області до ОСОБА_3 про стягнення суми сплаченої щомісячної адресної допомоги,

в с т а н о в и л а :

27 березня 2017 року ОСОБА_2 соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області (надалі - УСЗН) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг як до особи, що перебуває на обліку у позивача. Така щомісячна адресна допомога відповідачу ОСОБА_3 та членам її родини була призначена за заявами відповідача та сплачувалась з 23.10.2014 р. по 22.12.2014 року у розмірі 2400 грн., з 23.12.2014 року по 22.02.2015 року - 1958,00 грн., з 23.02.2015 р. по 22.04.2015 р. - 1516,00 грн., з 24.04.2015 р. по 23.10.2015 р. 1768,00 грн., з 24.10.2015 р. по 23.04.2016 р. - 1768,00 грн., з 25.04.2016 р. по 18.05.2016 р. - 1768,00 грн., з 19.05.2016 р. по 24.10.2016 р. - 1768,00 грн., а загалом 40459,75 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на пункт 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №505, який передбачає, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

На виконання Постанови КМУ від 18.02.2016 року №136 у вересні 2016 року позивачем було проведено верифікацію даних про одержувачів виплати адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за результатами якої було встановлено, що при заповненні заяви ОСОБА_3 зазначено недостовірні відомості про наявність у себе та/або членів родини нерухомості, розташованої в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Оскільки адресну допомогу було призначено відповідачу без достатніх на те правових підстав, а саме подання недостовірної інформації, сума надміру виплачених коштів складає 40459,75 грн., які позивач з посиланням на норми ст. 1166 ЦК України, Постанову Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 р. №505, Постанову Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року №136 просить стягнути на свою користь з відповідача.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 червня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області відмовлено.

З даним рішенням не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі він вважає, що судом допущені порушення норм процесуального права, неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, невірна оцінка доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з 23 жовтня 2014 рок має статус особи, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а саме: з м. Луганська до Білокуракинського району, с. Білокуракине, пров. Піонерський, б. 2, що підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньої переміщеної особи від 23.10.2014 року №921000131, виданої ОСОБА_2 соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області (Додаток до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи) (а.с. 32).

23.10.2014 року (а.с. 4), 12.05.2015 року (а.с. 10), 18.11.2015 року (а.с. 12), 25.04.2016 року (а.с. 14) позивач зверталася до позивача ОСОБА_2 соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області із заявами про призначення їй грошової допомоги для покриття витрат на проживання та на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно до рішень УСЗН від 15.01.2015 року (а.с. 9), від 18.05.2015 року (а.с. 11), від 24.11.2015 року (а.с. 13) та 05.05.2016 року (а.с. 15) відповідно відповідачу була призначена щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на такі періоди: з 23.10.2014 р. по 22.04.2015 року, з 24.04.2015 року по 23.10.2015 року, з 24.10.2015 року по 23.04.2016 року, з 25.04.2016 року по 18.05.2016 року і з 19.05.2016 року по 24.10.2016 року.

З матеріалів справи також вбачається, що звертаючись до УСЗН із заявами про призначення допомоги, відповідач вказувала, що у будь-кого з членів її сім'ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, немає.

Усього відповідно до Реєстру надміру виплачених коштів переміщеним особам ОСОБА_3 сплачено: у 12.2014 р. 5496,77 грн., 01.2015 р. 2400,00 грн., 02.2015 р. 1292,97 грн., 03.2015 р. 1516,00 грн., 04.2015 р. 1111,73 грн., 07.2015 р. 5716,53 грн., 08.2015 р. 1768,00 грн., 09.2015 р. 1768,00 грн., 10.2015 р. 1311,74 грн., 01.2016 р. 5760,26 грн., 02.2016 р. 1768,00 грн., 03.2016 р. 1768,00 грн., 04.2016 р. 1355,47 грн., 05.2016 р. 3889,60 грн., 06.2016 р. 1768,00 грн., 07.2016 р. 1768,00 грн., а всього 40459,07 грн. (а.с. 17).

В ході проведення верифікації даних про одержувачів виплати адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, відповідач ОСОБА_3 має у власності житло за адресою: Луганська обл., Білокуракинський район, смт Білокуракине, Пионерський, буд. 2 (а.с. 25).

Згідно з розпорядженням начальника ОСОБА_2 соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області від 21.09.2016 р. №650094 ОСОБА_3 була призупинена виплата щомісячної допомоги, підстава наявність нерухомості (а.с. 17).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції із посиланням на застосування до спірних правовідносин вимог Наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року №33/6/а, Розпорядження Кабінету міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р, вищезазначеного Порядку виходив з того, що відповідач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття її на облік, тому має право на отримання грошової допомоги відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505 (далі Порядок №505) з дня звернення із такою заявою за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно. Пунктом 6 вказаного Порядку визначений вичерпний перелік підстав для відмови у призначення допомоги, зокрема, володіння будь-яким з членів родини житловим приміщенням, розташованим в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Оскільки позивач має у своєму володінні житло, розташоване на території якої здійснюється антитерористична операція, наведене не є підставою для припинення виплат, а отже і для задоволення позову про стягнення отриманих позивачем коштів.

Такий висновок суду ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне.

Частина 2 ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлює, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року N 405/2014.

При цьому, частина 1 цієї статті передбачає, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

14 квітня 2014 року відповідно до указу в.о. Президента України, Голови Верховної Ради України від 14 квітня 2014 року N 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" на території України розпочато проведення антитерористичної операції.

Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 року №33/6/а, Донецька і Луганська області визначені районами проведення антитерористичної операцiї з 07 квітня 2014 року.

Відповідно до п. 5 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Кабінету Міністрів України доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

30 жовтня 2014 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого, смт Білокуракине (Білокуракинська селищна рада) включено до вказаного переліку.

02 грудня 2015 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р знову затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого смт Білокуракине також включено до вказаного переліку.

Відповідно до пункту 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №505 (далі Порядок №505), грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Пунктом 6 Порядку №505, редакція якого змінювалася за період виникнення спірних правовідносин - з 23.10.2014 року до 21.09.2016 року - визначалися випадки, коли грошова допомога не призначається, зокрема у разі: коли будь-хто з членів сімї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції (редакція від 23.10.2014 р.);

у разі коли будь-хто з членів сімї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення (редакція від 23.04.2015 р.);

будь-хто з членів сімї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення (редакція від 15.05.2015 р.).

Нову редакцію пункту 6 Порядку №505, на яку посилається позивач в своїй позовній заяві, про те, що грошова дорога не призначається, якщо будь-хто із членів сімї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану, було викладеного тільки після внесення змін відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2017 р. №370.

З матеріалів справи вбачається, що допомога відповідачу виплачувалася до 21.09.2016 р., тобто до внесення змін у вказану постанову в частині щодо обмежень виплат у разі розташування належного житла на території населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Тому доводи апеляційної скарги, що відповідач не мала права на грошову допомогу, оскільки приховала факт наявності у неї житлового приміщення за адресою вул. Переїзна,3а смт Білокуракине Луганської області, розташованого в районі, де органи державної влади в повному обсязі здійснюють свої повноваження, неспроможні.

Відповідно до п. 12 Порядку №505 виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Оскільки райони проведення антитерористичної операції чітко визначені діючими на час виникнення спірних правовідносин розпорядженнями КМУ від 30 жовтня 2014 року №1053-р та від 02 грудня 2015 року №1275-р, і відповідач ОСОБА_3 зазначила в своїх заявах про відсутність у будь-якого з членів її сімї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, то наведене не свідчить про приховування нею будь-якої інформації, яку належало повідомити позивачу і яка могла вплинути на призначення грошової допомоги.

Що стосується посилань позивача в апеляційній скарзі на застосування до спірних правовідносин розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. №1085-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», до якого не включено смт Білокуракине, то наведене може бути взято до уваги лише до тих правовідносин, які виникли після 31.05.2017 року, коли було внесено зміни до Порядку №505.

Крім того, звертаючись до суду позивач посилався на ст.1166 ЦК України, положення якої передбачають, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

В судовому засіданні як першої так і апеляційної інстанції відповідач довела, що шкоди вона позивачу не завдавала. Документи необхідні для призначення допомоги вона надавала достовірні та в межах пред'явлених позивачем вимог.

Усі доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи колегія суддів переглянула і дійшла висновків, що судом першої інстанції фактичні обставини з`ясовані повно та всебічно, висновки суду відповідають встановленим фактам. Суд розглянув цивільну справу з дотриманням загальних засад цивільного судочинства - принципу змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, що передбачено ст. 11 ЦПК України.

Враховуючи вище наведене, а також те, що апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області відхилити.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: