Справа № 367/6355/15-ц Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/3359/17 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 26 13.09.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Суханової Є.М.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3,ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року позивач Пат «Дельта Банк» звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 23 червня 2008 року між АК «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0,за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 90000 тис. дол. США зі сплатою 20,90% річних за користування кредитом на срок з 23 червня 2008р по 24 червня 2034р.

23 червня 2008р між АК «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов»язання відповідати за зобов»язаннями ОСОБА_3 за кредитним договором № 0.

08 грудня 2011 року між АК «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги,відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, що змусило його звернутися до суду із позовом.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору в сумі 3 908 277 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3, ОСОБА_2 солідарно на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором № 0 від 23.06.2008 р в суммі 3 908 277 гр ( три мілліони дев»ятсот вісім тисяч двісті сімдесят сім гр.. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування вимог зазначає, що позивач вимогу до нього, як поручителя, про виконання солідарного з боржником зобовязання за договором протягом шести місяців відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України не пред`являв, вважає, що порука є припиненою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду в частині стягнення боргу з поручителя ОСОБА_2 не відповідає.

Судом встановлено, що 23 червня 2008 року між АК «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в суммі 90000 дол. США зі сплатою 20,90% річних за користування кредитом на срок з 23 червня 2008р по 24 червня 2034р.

23 червня 2008 року між АК «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки,відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов»язання відповідати за зобов»язаннями ОСОБА_3 за кредитним договором № 0.

08 грудня 2011 року між АК «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором

Відповідач зобов"язався повернути кошти у строк та на умовах договору.

АК «УкрСиббанк» зобов'язання за вказаним вище кредитним договором перед ОСОБА_3 виконав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. Внаслідок чого станом на 03.08.2015р утворилась заборгованість в розмірі 3 908 277 грн.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог.

З вказаним висновком частково погоджується і колегія суддів виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.відмови від зобов»язання,якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України "Боржник ,зобов"язаний повернути кредиторові грошові кошти у строк та в порядку,встановленому договором".

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка визнала позов проти задоволення позову не заперечувала. Борг просила стягнути в гривнях. (а.с. 58)

Разом з тим, вимоги про стягнення боргу з поручителя ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

З матеріалів справи вбачається, що 23 червня 2008 року між АК інноваційний банк «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 212991 за умовами якого поручитель зобов'язувався відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 23 червня 2008 року.

30 березня 2009 року між АК інноваційний банк «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 212991 від 23 червня 2008 року за умовами якого змінено розміру ануїтентного платежу за кредитним договором та встановлено кінцевий термін виконання основного зобов'язання 24 червня 2034 року.

Частиною 1 ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 3.1) про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.

Відповідно до ч.4ст.559 ЦК Українипорука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч.4ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки ; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя ); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другоюстатті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справі №6-53цс14 від 17 вересня 2014 року та у справі №6-990цс15 від 27 січня 2016 року.

Кредитор реалізував своє право, передбачене ч 2 ст. 1050 ЦК України для дострокового погашення кредиту шляхом направлення вимоги відповідачу ОСОБА_3 про повернення суми кредиту в повному обсязі, а тому вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах шестимісячного терміну, починаючи з 10 липня 2009 року і до 10 січня 2010 року. (а.с.85).

Таку вимогу до поручителя позивач ПАТ «Дельта Банк» предявило лише 02 вересня 2015 року року, тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що порука згідно з договором поруки від 23 червня 2008 року № 212991 є припиненою.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, належної оцінки вказаним вище доказам не дав, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позову в частині стягнення коштів з ОСОБА_2.

Посилання апелянта на те, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_2 заяв про застосування наслідків спливу позовної давності до ухвалення рішення судом першої інстанції не подавали. За таких умов правові підстави для відмови у задоволенні позову саме з цієї причини у суду відсутні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення боргу з поручителя ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволені позову в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2

Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати пропорційно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 жовтня 2015 року в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове.

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 2009,70 грн. (дві тисячі дев'ять гривень сімдесят копійок).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: