МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Пр. № 2/521/1294/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Тищенко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності у порядку спадкування першої черги,

встановив:

У вересні 2016р. ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на те, що в 2000 році вона познайомилася з ОСОБА_7, з яким з липня 2000 року стала проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу. У грудні 2002 року зі згоди ОСОБА_7 вона, як дружина останнього поселилася у квартирі АДРЕСА_1. Зазначала, що вони з ОСОБА_7 проживали однією сімєю, вели спільне господарство та у них був спільний бюджет. Вказувала, що між нею та ОСОБА_7 склалися добрі сімейні відносини, всі родичі ОСОБА_7 знали її як його дружину. Оскільки, за фахом вона є лікарем, то неодноразово навідувала у лікарні родичів ОСОБА_7, допомагала їм у лікуванні, готувала та передавала їжу в лікарню для його матері. За час сумісного проживання вони з ОСОБА_7 робили спільні покупки, здійснювали ремонтно-будівельні роботи у спірній квартирі. В 2013 році придбали на його імя автомобіль, марки «Митсубісі Паджеро Вагон», д.н. НОМЕР_1, 2006 року випуску та придбали у брата померлого курінь в ТОВ «Отрада», шляхом переоформлення членства, який був згодом відновлений. Стверджувала, що разом вони прожили пятнадцять років.

25 грудня 2015 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1, та автомобіля марки «Митсубісі Паджеро Вагон», д.н. НОМЕР_1,2006року виготовлення.

Позивачка зазначала, що 29 січня 2016 року вона звернулася до Пятої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7Г та видачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки вважала, що вона як дружина померлого має право на спадщину, але їй державним нотаріусом було відмовлено у їх видачі, оскільки вона не надала нотаріусу доказів родинних відносин з померлим та не підтвердила факт проживання з ним однією сімєю.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд встановити факт її проживання з ОСОБА_7 однією сімєю з липня 2000р. по день його смерті 25 грудня 2015 року, змінити черговість одержання її права на спадкування, визнати її спадкоємцем першої черги разом з ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, визнати за нею у порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, та на 1/4 частину автомобіля, марки «Митсубісі Паджеро Вагон, д.н. НОМЕР_1,2006 року виготовлення.

09 листопада 2016 року відповідачка ОСОБА_6, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.2 а.с. 88).

Спадкоємцем після її смерті є її рідний син ОСОБА_3, який прийняв спадщину після смерті матері, що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13 травня 2017 року (т.2 а.с.91 звор., 95,110).

Ухвалою суду від 17 травня 2017 року ОСОБА_3, був залучений до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_6 (т.2 а.с.27, 28).

Позивачка та її представник, діюча за ордером та угодою від 12 вересня 2016 року в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити (т.1 а.с.43,44).

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4, та її представник, діючий за ордером та угодою від 17 жовтня 2016року в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні(т.1, а.с.150,151).

Представник ОСОБА_5, діючий за ордером та угодою в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.

Раніше в судовому засіданні відповідачі надали до суду заперечення на позов, посилаючись на те, що ОСОБА_2 ніколи не перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, ніколи не була зареєстрована та не проживала постійно з ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_1. Зазначали, що позивачка дійсно була знайома з померлим з весни 2002 року, періодично з ним зустрічалася, але спільного мешкання, ведення спільного господарства, спільного бюджету між ними ніколи не було. Вони не проживали однією сімєю. Стверджували, що по кінець 2002року в спірній квартирі проживала разом з ОСОБА_7, його молодша донька, ОСОБА_5, яка після реєстрації шлюбу стала проживати окремо. Дані обставини спростовують твердження позивачки, що вона проживала з померлим з липня 2000 року по день його смерті. Вказували, що з 2008 року по 2012 рік ОСОБА_7 періодично мешкав в квартирі АДРЕСА_1, а з 2012 року, після закінчення будівництва по день смерті постійно проживав у житловому будинку, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Балка, вул. Виноградна,2. Зазначали, що після закінчення будівництва вказаного житлового будинку, ОСОБА_7 почав реконструкцію спірної квартири, яку завершив в жовтня 2015 року. Після закінчення реконструкції квартири, ОСОБА_7 мав намір здавати її у під найм квартирантам, тому після закінчення ремонту в квартирі ніхто не проживав. Стверджували, що позивачка обманним шляхом поселилася в зазначену квартиру після смерті ОСОБА_7 (т.1.а.с.158-163).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 8 розділу другого Сімейного кодексу України, розділом 4 главою 16 книги першої, розділом третім главою 84 книги шостої Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, за таких умов: має спільне проживання чоловіка та жінки однією сімєю, термін спільного проживання (не менше пяти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).

З змісту позовної заяви вбачається, що з липня 2000року по 25 грудня 2015 року позивачка проживала однією сімєю з ОСОБА_7, в квартирі АДРЕСА_1 (т.1 а.с.4).

В судовому засіданні позивачка та її представник наполягали та стверджували, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з липня 2000 року по день його смерті останнього проживали однією сімєю, як чоловік та жінка, у них був спільний бюджет. Вона, як його дружина доглядала за ним, дивилася за його здоровям, піклувалася про нього весь час коли він погано себе почував.

Встановлення факту проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_7 однією сімєю у період з липня 2000 року по день смерті останнього, необхідно для визнання за позивачкою права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_7

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, шлюб між ними розірваний 16 березня 1983р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (т.1 а.с.242).

З пояснень свідків: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які були допитані в судовому засіданні, слідує, що позивачка проживала з ОСОБА_7 однією сімєю, доглядала за ним, періодично проживала з померлим в квартирі АДРЕСА_1, разом робили ремонт в даній квартирі, будували будинок в с. Балка, Овідіопольського району, Одеської області (т.2 а.с.126-131).

Заяви сусідів не можуть бути прийняті судом до уваги, як докази факту проживання однією сімєю з ОСОБА_7, оскільки на підставі свідчень та фото з сімейного архіву, не можна вважати повним, всебічним та обєктивним дослідженням матеріалів справи.

Свідки: ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснили суду, що ОСОБА_7 в 2012 року переїхав в с. Балка, Овідіопольського району, Одеської області, де став постійно проживати у своєму будинку по вул. Виноградній,2. Стверджували, що ОСОБА_7 проживав один, дружини у нього не було. Ні яких жінок, крім матері ОСОБА_7 вони не бачили (т.2 а.с.132-134).

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснили суду, що ОСОБА_7 та ОСОБА_2 ніколи не проживали однією сімєю. Остання періодично приходила до ОСОБА_7, але сімєю вони не були. Ні яких спільних покупок вони не робили, разом нічого не будували і ремонт в квартирі не робили. ОСОБА_7 був матеріально забезпечений і всі витрати проводив самостійно(т.2 а.с.135).

Встановлено, що ОСОБА_2 з 07 вересня 1972 року зареєстрована за адресою: м. Одеса, вул. М`ясоєдовська,75, кв.12, що підтверджується паспортом громадянина України, та довідкою з місця проживання, склад сім`ї та реєстрації від 22 вересня 2016 року (т.1 а.с.7-9,58).

Відповідно до частин 1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення гл.8 СК України щодо права спільної сумісної власності подружжя.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007р. №11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що під час застосування ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь - якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Встановлено, що ОСОБА_7 був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, але з 2012 року проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2, без реєстрації.

В матеріалах справи відсутні будь які докази того, що ОСОБА_7 надавав згоду на вселення та проживання позивачки в його квартирі, як члена своєї сімї.

25 грудня 2015 року ОСОБА_7, помер що підтверджується свідоцтвом про смерть та актовим записом про смерть №13299 від 26 грудня 2015 року (т.1 а.с.81,88).

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартирі АДРЕСА_1, яка належала померлому на праві власності на підставі договору дарування від 01 квітня 2013 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, та автомобіля марки Mitsubishi Pajero, 2006 року виготовлення, д.н. ВН 4746ЕК, який належав померлому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію САР 039018, що підтверджується довідкою територіального сервісного центру МВС України №5141 від 06 жовтня 2016 року (т.1 а.с.109, 110,144).

Спадкоємцями першої черги за законом є: ОСОБА_6, мати померлого, та його доньки ОСОБА_4, ОСОБА_5, які прийняли спадщину, шляхом звернення з заявами про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину до Пятої одеської державної нотаріальної контори (т.1а.с.89,92, 95 звор.113 звор.,105 звор.).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є рідною матірю померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_7 (т.1 а.с.106 звор.).

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, є рідними доньками ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвами про народження, та свідоцтвами про реєстрацію шлюбу (т.1 а.с.94 звор.,95,97,97 звор.).

29 січня 2016 року позивачка, як дружина померлого, також звернулася до Пятої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, але державним нотаріусом їй було відмовлено у їх видачі, оскільки вона не надала доказів родинних відносин з померлим та не підтвердила факт проживання з ним однією сімєю (т.1 а.с. 80 звор.).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що 05 липня 2006 року ОСОБА_7 оформив заповіт, яким заповів ОСОБА_4 квартиру №73, що знаходиться у будинку №6 по вул. Успенській в м. Одесі (т.1 а.с.108 звор.).

Судом встановлено, що ОСОБА_7 з 08 грудня 1969 року по 30 січня 1974 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_19, матірю ОСОБА_4 що підтверджується записом акту про укладення шлюбу №4529 від 08 грудня 1969 року (т.1 а.с.117).

30 січня 1974 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_19 був розірваний, що підтверджується записом акту про розірвання шлюбу №72 від 30 січня 1974 року та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу (т.1 а.с.118-119,120).

Встановлено, що 06 березня 1981 року ОСОБА_7 зареєстрував шлюб з ОСОБА_20, матірю ОСОБА_5, що підтверджується записом акту про укладення шлюбу №216 від 06 березня 1981 року (т.1 а.с.121-122,123).

12 травня 1994 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_20 був розірваний, що підтверджується записом акту про розірвання шлюбу №241 від 12 травня1994 року та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу (т.1 а.с.124-125,126).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 з 1994 року по день смерті в зареєстрованому шлюбі ні з кім не перебував.

Відповідно до довідки про склад сімї та реєстрацію від 21 березня 2013 року №903, ОСОБА_7 з 18 грудня 2002 року проживав та був зареєстрований один в квартирі №10, що розташована по вул. Олексіївська площа, 11 в м. Одесі (т.1 а.с.177).

Судом встановлено, що в квартирі №10, що розташована по вул. Олексіївська площа, 11 в м. Одесі з 16 вересня 1998 року по 07 серпня 2002 року проживала та була зареєстрована молодша донька померлого, ОСОБА_21, що підтверджується довідкою від 24 жовтня 2016 року №1831(т.1 а.с.178).

Відповідно до довідки №1256 від 21липня 2016 року, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи ОСОБА_7 проживав та був зареєстрований з 18 грудня 2002 року по день смерті 25 грудня 2015 року в квартирі №10, що розташована по вул. Олексіївська площа, 11 в м. Одесі. Разом з ним проживала його дружина ОСОБА_2 (т.1 а.с.130).

З змісту довідки №1476 від 15 серпня 2016 року вбачається, що довідка №1256 від 21липня 2016 року видана помилково і є недійсною, оскільки факт спільного проживання ОСОБА_7 та позивачки в квартирі №10, що розташована по вул. Олексіївська площа, 11 в м. Одесі, не встановлений (т.1 а.с.164).

Згідно акту від 24 жовтня 2016 року ОСОБА_7 з грудня 2002року по 2008 рік постійно проживав один в квартирі №10, що розташована по вул. Олексіївська площа, 11 в м. Одесі, без дружини. З 2008 року до весни 2012року проживав в зазначеної квартирі періодично, також один. ОСОБА_2 з ОСОБА_7 постійно однією сімєю не проживала, спільне господарство не вели (т.1 а.с.165).

Відповідно до акту від 20 жовтня 2016 року ОСОБА_7 з весни 2012року постійно проживав один без дружини в житловому будинку за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Балка, вул. Виноградна,2 (т.1 а.с.166).

Вказаний факт також підтверджується довідкою спеціалістів органу реєстрації Таїровської селищної ради від 21 жовтня 2016 року (т.1а.с.167).

Відповідь з Гоповпоштамту від 08.11.2016 року підтверджує відсутність факту отримання кореспонденції ОСОБА_2 за адресою: м. Одеса, площа Олексїївська, 11 квартира 10 ( т.2, а.с.3).

Встановлено, що ОСОБА_7 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 листопада 2011 року належав житловий будинок, який розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Балка, вул. Виноградна,2(т.2 а.с.113).

Крім того, ОСОБА_7 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 01 червня 2009 року №381 та договору купівлі-продажу від 01 червня 2009 року №382 належали будинки рибака, загальною площею 22,3 кв.м. та 43,9 кв.м., що розташовані за адресою: смт. Таїрове, вул. Рибпортівська,100/385,100/385а, Овідіопольського району Одеської області (т.2 а.с.101-104).

13 вересня 2011року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договори дарування, відповідно до яких остання прийняла від ОСОБА_7 в дар будинки рибака, загальною площею 22,3 кв.м. та 43,9 кв.м., що розташовані за адресою: смт. Таїрове, вул. Рибпортівська,100/385,100/385а, Овідіопольського району Одеської області (т.2 а.с.101-104).

19 березня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування, відповідно до якого остання прийняла від ОСОБА_7 в дар житловий будинок, який розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Балка, вул. Виноградна,2(т.2 а.с.113).

Судом встановлено, що ОСОБА_7 з 17 серпня 2015 року по 28 жовтня 2015 року працював на підприємстві КП ЖКП «Таїрове», що підтверджується копією трудової книги (т.1 а.с.179,180).

Відповідно до довідки КП ЖКП «Таїрове», ОСОБА_7 у період робочих відносин з 17 серпня 2015 року по 28 жовтня 2015 року на підприємстві КП ЖКП»Таїрове» на лікуванні у звязку з хворобою не перебував (т.1а.с.174,175,176).

Згідно трудової книжки ОСОБА_7, останній з 2008 року по серпень 2015 року працював на посаді заступника начальника управління начальника відділу ремонтно-будівельних робіт по експлуатації інженерно-будівельних мереж управління охорони здоровя Одеської міської ради та отримував постійну заробітну плату (т.1 а.с.179-180,216,217,218).

З змісту виписки з амбулаторної карти ОСОБА_7, яка видана КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» вбачається, що останній був інвалідом 2 групи по зору, в період з 1987 року по 10 березня 2015 року періодично звертався до лікарів вказаного Центру (т.1 а.с. 237-241).

Відповідно до довідки міської поліклініки №1 від 27 жовтня 2016 року ОСОБА_7 останній раз звертався до КУ «ГП №1» в березні 2012 року з приводу ОРВІ (т.1а.с.211).

Згідно довідки КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 04 листопада 2016 року ОСОБА_7 звертався до установи в березні 2015 року з приводу ОРВІ (т.1а.с.225).

Встановлено, що ОСОБА_7 працював у КУ «ОСОБА_1 лікарня №5» з 12 серпня 2014 року по 06 серпня 2015 року на посаді головного інженера, з посадовим окладом 1806,00 грн. За весь період роботи перебував на лікарняному один раз, що підтверджується довідкою міської поліклініки №5 від 01 листопада 2016 року (т.1а.с.213,214).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 постійно отримував пенсію в розмірі 3788,63 грн., що підтверджується довідками УПФУ (т.2 а.с.12-17).

Згідно виписки з амбулаторної картки ОСОБА_7, останній визнаний працездатним(т.1, не диспансерному обліку не перебував(т.1 а.с.225).

Довідка з Міської клінічної лікарні № 10 від 30.05.2017 року підтверджує факт того, що ОСОБА_7 поступив у лікарню в 11.00 годин самостійно, йому було поставлено діагноз: гострий інфаркт міокарда. Зупинка серця відбулася о 12.00 годині.

Отже, виходячи з наявних у справі документів можливо зробити висновок, що ОСОБА_7 був працездатною людиною, жив повноцінним життям, був матеріально не залежним.

Таким чином, матеріали справи, пояснення свідків спростовують твердження позивачки, що ОСОБА_7 хворів, був у безпорадному стані та потребував сторонньої та матеріальної допомоги.

В судовому засіданні позивачка надала до суду для огляду у підтвердження свого сумісного проживання з ОСОБА_7 фотографії, що підтверджують за її думкою факт її постійного проживання з померлим.

Крім того, відповідачами також були надані копії фотографій, на яких зображений ОСОБА_7 з іншими жінками, що за думкою відповідачів спростовують факт сумісно проживання померлого з позивачкою, як чоловіка і жінки (т.1 а.с.229-233, т.2 а.с. 67-73).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що надані позивачкою для огляду фотографії не можуть підтверджувати факт її постійного проживання з померлим ОСОБА_7 однією сімєю без реєстрації шлюбу, оскільки для встановлення вказаного факту необхідно доказати і інші обставини.

Встановлено, що організацію та оплату поховання ОСОБА_7 здійснював його брат ОСОБА_3, що підтверджується договором-замовленням від 27 грудня 2015 року, свідоцтвом про поховання, квитанціями про оплату (т.1 а.с. 181,182,183,184-187).

Відповідно до ст.3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1264ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

З розяснень листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

Відповідно до ст. 1258ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.

Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги.

Отже, позовні вимоги щодо визнання позивачки спадкоємцем першої черги на відповідають вимогам закону, а тому задоволенню не підлягають.

Суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини, на які посилалася позивачка в обґрунтування позовних вимог, а саме, що ОСОБА_7 був хворою людиною, та потребував постійного стороннього догляду.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» 31.03.1995 № 5, встановлено, що для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним не менше одного року.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки факт проживання позивачки однією сімєю з ОСОБА_7 у період з липня 2000 року по день його смерті, позивачкою не доведений. На підтвердження своїх позовних вимог позивачка не надала суду доказів того, що між нею та померлим мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, листи ділового та особистого характеру, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; виписки про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого, чеки, заповіти, довідки житлових організацій про спільне проживання тощо) та виникнення у неї права на спадщину, як члена сімї померлого.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судовий збір у справі складає 1993,20грн., які сплачені позивачкою при зверненні до суду. Оскільки в задоволенні позовних вимог судом відмовлено, то судовий збір позивачу не повертається(а.с.1,2).

Керуючись ст.ст. 4, 15, 16, 1258,1264,1268,1269 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 16, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 256-259 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності у порядку спадкування першої черги залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.М. Сегеда