Провадження № 2/522/7191/17
Справа № 522/7897/17
УХВАЛА

24 липня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді Домусчі Л.В..

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 27.04.2017 року звернулась до суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, за яким просила визнати за нею право власності на нерухоме майно квартиру №49, загальною площею 40, 0 кв.м., за адресою : м. Одеса, вул. Педагогічна, 24.

Ухвалою суду від 16.06.2017 року провадження у справі було відкрито.

До суду 20.07.2017 року надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 17.12.2015 року) про застосування заходів забезпечення позову шляхом:

- заборони представникам Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, комунальної установи «Геріатричний дім милосердя імені святого цілителя Пантелеймона» та будь-яким іншим особам виселяти ОСОБА_1 з квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1, до моменту розгляду даного спору;

- накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою : АДРЕСА_1, до моменту постановлення рішення у даній справі.

В обґрунтування клопотання представник позивача зазначила, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.04.2016 року (справа №522/19697/15-ц), залишеним без змін ухвалою ВССУ від 09.03.2017 року, було задоволено позов Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради та вирішено виселити ОСОБА_1 з квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_2. Вважає, що виконання вказаного рішення суду є неможливим до розгляду даного спору, а тому застосування вищезгаданих заходів забезпечення позову вважає доцільним.

На підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд розглянув заяву за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаної заяви з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Окрім того, згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з п. 1,2 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії;

Суд вбачає, що предметом спору є визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на квартиру №49, загальною площею 40, 0 кв.м., за адресою : м. Одеса, вул. Педагогічна, буд. 24. Тобто, предмет спору не стосується житлових правовідносин.

Між тим, суд вбачає, що, заявляючи вимоги про застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони представникам Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, комунальної установи «Геріатричний дім милосердя імені святого цілителя Пантелеймона» та будь-яким іншим особам виселяти ОСОБА_1 з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, до моменту розгляду даного спору, представник позивача просить зупинити чинне та не скасоване рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.04.2016 року, ухвалене по справі №522/19697/15-ц. На думку суду, такі вимоги є недоцільними та у разі їх задоволення будуть такими, що не відповідають основним засадам судочинства та суперечать визначеному законодавством принципу обов'язковості судових рішень.

Також, стороною позивача на підтвердження доводів заяви про забезпечення позову не надано жодних доказів того, що існує загроза не виконання рішення суду, та необхідності накладення арешту на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Отже, оскільки, представником позивача не обґрунтовано належним чином необхідність застосування заявлених видів забезпечення позову у даній справі, не наведено обставин та доказів, які б вказували, що у разі не застосування саме таких заходів забезпечення позову утрудниться чи стане не можливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд відмовляє у задоволенні даного клопотання.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 57, 151, 153, 208-210 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання представника позивача про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Домусчі Л.В.

24.07.2017