Справа № 141/834/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" вересня 2017 р. смт. Оратів

Суддя Оратівського районного суду Вінницької області Лисак О.І., розглянувши заяву представника позивача (за довіреністю) ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Оратівського районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_1, до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину обєкта незавершеного будівництва.

05.09.2017 року представник позивача ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просить з метою забезпечення позову вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони Оратівській селищній раді Оратівського району Вінницької області вчиняти жодні юридично значимі дії щодо земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; площею 0,0600 га по вул. Грушевського, 13а в смт. Оратів, Вінницької області.

В обґрунтування заяви зазначає, що предметом спору між сторонами є обєкт незавершеного будівництва, а саме незавершене будівництво житлового будинку по вул. Грушевського, 13а у смт. Оратів, Вінницької області. Він знаходиться на земельній ділянці із цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0600 га по вул. Грушевського, 13а в смт. Оратів, Вінницької області. Дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) було надано відповідачу рішенням позачергової 7 сесії 7 скликання Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області від 07.07.2016 р. На даній земельній ділянці подружжя розпочало зведення житлового будинку. Однак, станом на час звернення з даним позовом до суду, даний будинок в експлуатацію не зданий, право власності на нього не зареєстровано, технічний та будівельний паспорти відсутні. Тому позивач змушена звернутися до суду, з позовною заявою «Про визнання права власності на частину обєкта незавершеного будівництва», оскільки даний будинок зводився за спільні кошти подружжя. Згодом позивачу стало відомо, що на порядку денному Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області стоїть питання щодо передачі права власності на земельну ділянку (на якому перебуває обєкт незавершеного будівництва) на користь третіх осіб, яке буде вирішуватись 07.09.2017 року. Станом на час звернення до суду, а саме 04.09.2017 року порядок денний 5 сесії 8 скликання Оратівської селищної ради ще не виготовлений, однак усно повідомлено, що це питання буде вирішуватись на даній сесії.

Відповідно до земельного законодавства правове положення землі, яка перебуває під будинком та призначена для його обслуговування залежить від речового права на такий будинок. А тому передача права власності на земельну ділянку (на якій перебуває обєкт незавершеного будівництва) призведе до неможливості користування належною часткою у обєкті незавершеного будівництва, тому існує реальна загроза утруднення виконання рішення суду.

У судове засідання сторони не викликалися, відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України.

Вирішуючи питання можливості забезпечення даного виду позову, суд вважає, що у обранні такого виду забезпечення позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після предявлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, так як необґрунтована і недоведена, оскільки стороною позивача відповідно до положень постанови №9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» не надано жодних доказів на підтвердження вимог, заявлених у заяві про забезпечення позову, та не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином суд доходить висновку про те, що з наданих представником позивача до суду відомостей та доказів встановити обставини, встановлення яких є обовязковим, згідно зазначених розяснень Верховного Суду України, можливим не вбачається, а тому заява представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову вбачається не обґрунтованою, а отже задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову»,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника позивача (за довіреністю) ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької через Оратівський районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня винесення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ О.І. Лисак