Справа № 404/7215/16-ц
Номер провадження 2/404/864/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

у складі: головуючого-судді Павелко І.Л.

при секретарі Клоченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, , зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з позовом в якому просила визначити постійне місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 15.04.2016 року з нею. Одночасно просила стягнути аліменти на свою користь на утримання неповнолітнього сина в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнути судові витрати.

В процесі розгляду справи уточнила позовні вимоги і просила стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ? частини всіх видів заробітку але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

На обґрунтування позовних вимог, зазначала, що з відповідачем ОСОБА_2 перебувала в шлюбі, зареєстрованому 09.102010 року по квітень 2016 року.

В період шлюбу народився 15.04.2016 року син ОСОБА_3 .

При розірвані шлюбу сторони домовилися, що неповнолітній син буде жити з позивачем. Відповідач брав участь у виховані сина, спілкувався з дитиною за своїм розсудом та можливістю, проти чого вона ніколи не заперечувала. Але 21.10. 2016 року забрав сина та не привіз позивачці. Лише 27.10.2016 року вона забрала сина додому. Більше року позивач разом з сином живуть окремо від відповідача. Позивачем створені всі умови для проживання та повноцінного розвитку дитини. Між відповідачем та нею не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивач вказувала, що з квітня 2016року перестала проживати разом з відповідачем, переїхавши з сином до батьків де створені всі умови для виховання дитини. Ніколи не перешкоджала відповідачу спілкуватись з дитиною, навпаки всіляко сприяла такому спілкуванню. Також, позивач просила у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та просив у його задоволенні відмовити.

Під час розгляду справи відповідач подав суду зустрічну позовну заяву ,відповідно до якої просив визначити постійне місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з ним(а. с. 17-19).

Відповідач посилаючись на зміст зустрічного позову просив вимогу по ньому задовольнити, зазначав, що сину ОСОБА_3 буде краще проживати разом з ним у його трикімнатній квартирі. Син на протязі судового часу про розірвання шлюбу вказував на бажання жити разом з ним. Перебування дитини з позивачем негативно впливає на його виховання та здоровя.

Представник служби в справах дітей Кіровоградської міської ради погодився з позовом позивача, просив у задоволенні зустрічного відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що первинний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 09.10.2010 року по квітень 2016 року.

Під час перебування сторін у шлюбі у них 15.04.2016 року народився син ОСОБА_3. Після розірвання шлюбу сторони почали проживати окремо і між ними не досягнуто згоди стосовно місця проживання дитини.

Відповідно до акту обстеження місця проживання гр. ОСОБА_1 по вул. Братській буд. №18 та ОСОБА_2 АДРЕСА_1 у них створені умови для проживання дитини.

Відповідач працює монтажником рекламних конструкцій в ТОВ «Креативне бюро Орієнтир» де має заробітну плату 1670 грн.

Згідно довідки ГУ НП В Кіровоградській області №1454/217.17 від 02.02.2017 року зазначено, що ОСОБА_1 зверталася до поліції з приводу відмови чоловіка повертати їх спільну дитину (а.с.34).

Відповідач позитивно характеризується за місцем проживання.

Висновком опікунської ради Кіровоградського міськвиконкому визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 15.04.203 року разом з матірю ОСОБА_1 (а.с.59).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Умовами ч.1 ст.ст. 14,15 СК України передбачено, що здійснення сімейних прав та обов'язків є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Статтею 151 СК України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповіднодоч.1ст.160 ЦК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Відповідно до ч.3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Судом встановлено, що батько та мати дитини проживають окремо, кожен з батьків позитивно характеризується, матеріально забезпечений і у кожного з батьків за місцем проживання створені всі необхідні умови для належного виховання дитини, кожен з батьків приділяє увагу сину.

Згідно письмового висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради від 26.07.2017 року орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 у матері, ОСОБА_1, підстав для передачі дитини батькові не визначено. (а.с.59).

Відповідно до акту від 27.04.2017 року обстеження умов проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 зазаначено,що дитина з матірю мають окрему кімнату, є необхідні меблі.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають значення. Доводи відповідача про те, що він не бачиться з сином з вини позивачки не є підставою для відмови в задоволенні позову про визначення місці проживання дитини з позивачкою.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради про те, що визначення місця проживання дитини з матір'ю буде відповідати інтересам дитини, та не буде порушувать права відповідача на виховання сина.

За даних обставин, аналізуючи наведене, суд вважає можливим визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з його мамою - ОСОБА_1.

Стягнути аліменти з ОСОБА_2 на утримання малолітнього ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551грн. 20коп. судових витрат.

На підставі ст.ст.160-163 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з його мамою - ОСОБА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради про визначення місця проживання дитини малолітнього ОСОБА_3 15.04.2013 року з ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 (індетифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (індетифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку /доходів/, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягувати з 09.11.2016 року і до досягнення сином повноліття, тобто до 15.04.2031 року.

Рішення суду в частині стягнення аліментів звернути до виконання в межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

551грн. 20коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кіровського І. Л. Павелко

районного суду

м.Кіровограда