УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/14165/17

Провадження № 2-о/638/318/17

20.09.2017 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Хайкін В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просить суд встановити факт народження у ОСОБА_1 хлопчика - ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Красний Луч Луганської області, зазначивши матір'ю - ОСОБА_1, батьком - ОСОБА_2.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 4 ЦПК України).

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частин 1, 2 статті 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини 1 статті 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Отже, обов'язковим документом, що додається до заяви про встановлення факту народження дитини, повинна бути заява органу державної реєстрації актів цивільного стану про неможливість реєстрації факту народження.

Із змісту заяви вбачається, що заявник, ставлячи питання про встановлення факту, що має юридичне значення, фактично просить суд встановити походження від неї сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто, встановити її материнство, а також від ОСОБА_2, тобто встановити його батьком, що відповідно до положень статті 49 Цивільного кодексу України та ст.ст. 1-2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» є актом цивільного стану, зміни до якого вносяться відповідно до норм Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», в тому числі, відповідно до статті 134 Сімейного кодексу України на підставі рішення суду про визнання батьківства або материнства. Крім того, і заявника, і особу, яку заявник просить записати батьком дитини можливо іншим чином (окрім встановлення фактів у судовому порядку) встановити їх кровну спорідненість, що також можливо встановити в порядку позовного провадження та що не передбачено в порядку окремого провадження.

Відповідно до статті 131 Сімейного кодексу України та п. 4, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 справи про визнання батьківства та материнства суд розглядає у позовному провадженні. Суд визнає материнство, якщо походження дитини від певної жінки, підтверджено відповідними доказами, у тому числі висновками експертизи. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статтею 135 Сімейного кодексу України.

Оскільки подана в порядку окремого провадження заява фактично містить вимогу про визнання судом материнства заявника по відношенню до дитини, а також батьківства ОСОБА_2, суд однозначно вбачає наявність у таких правовідносинах спору про право, оскільки справи про визнання батьківства та материнства суд розглядає у позовному провадженні.

Відповідно до частини 4 статті 256 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Враховуючи характер даних правовідносин, коло осіб, які беруть участь у справі та вимоги, що ставить заявник, суддя приходить до висновку, що відповідно до вимог ЦПК України дане питання має вирішуватись у порядку позовного провадження, у зв'язку з чим відмовляє у відкритті провадження, оскільки із викладених у заяві обставин та наданих матеріалів вбачається спір про право.

Керуючись ч. 4 ст. 256 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2, про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Роз'яснити ОСОБА_1, що вона має право звернутись до суду в порядку позовного провадження на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова в 5-денний строк з дня проголошення ухвали, а в разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: