Справа № 754/5320/17
У Х В А Л А

Іменем України

12 вересня 2017 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Журавська О.В., перевіривши виконання вимог ст. 109-120 ЦПК України при поданні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба Орган опіки та піклування Деснянської РДА в м. Києві про встановлення порядку зустрічей з дитиною, суд -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вище зазначеним зустрічним позовом, в якому просить встановити порядок зустрічей ОСОБА_2 зі своїм сином ОСОБА_3 в неділю з 11 год до 17 год. лише в її присутності.

Вказану позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 119 ЦПК України з огляду на наступне.

Всупереч вимогам п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позивачем не викладено обставин та не зазначено доказів на підтвердження позовних вимог щодо участі ОСОБА_2 в вихованні дитини, а саме обставин встановлення саме зазначеного в позові графіку зустрічей батька з дитиною.

У порушення ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви не додано документу, що підтверджує сплату судового збору або докази звільнення позивача від сплати судового збору.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Суддя акцентує увагу позивачів на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд, в тому числі представлення оригіналу квитанції про сплату судового збору (ч.5 ст.119 ЦПК України) є імперативним правилом в тому числі і для суду.

У відповідності до Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, в порушення вимог ч. 1 ст. 120 ЦПК України, позивачем не додано до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк на усунення недоліків.

Вище зазначене дає підстави для висновку, що позовна заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строку на їх усунення.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба Орган опіки та піклування Деснянської РДА в м. Києві про встановлення порядку зустрічей з дитиною - залишити без руху, надавши строк на усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: