№ провадження 2/646/11/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.08.17 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сорока О.П.,

за участю секретаря - Безсонної Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа-Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мангушева Ольга Степанівна про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, яким, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, просять визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. 11.09.2012 року за реєстровим номером 1956.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачі посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6, чоловік та батько позивачів. Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно - 21/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У вказаному будинку позивачі разом мешкали до 2004 року. Позивач ОСОБА_3, зареєстрований в будинку з часу отримання паспорту та до цього часу. В кінці 2010 року у зв'язку з неможливістю зробити ремонт у вказаному будинку по причині відсутності достатніх коштів позивачі переїхали та стали проживати за іншою адресою: АДРЕСА_2. Під час складання та подачі позивачами заяв про прийняття спадщини до приватного нотаріусу ХМНО Мангушевої О. С. їм стало відомо, що ОСОБА_6 склав заповіт на випадок смерті, яким все своє майно він заповів своїй сестрі ОСОБА_4. ОСОБА_6 вів безладний спосіб життя, дуже зловживав алкогольними напоями. Позивачі зазначають, що з відповідачем у померлого ОСОБА_6 були напружені стосунки, адже остання хотіла, щоб їх батьки частину домоволодіння подарували їй, а не померлому ОСОБА_6 Також, у фотокартці в паспорті, що виданий в 2012 році наглядно видно, що ОСОБА_6 був сфотографований в незвичайному стані (хвороби, алкогольного сп'яніння, тощо). Підписи ОСОБА_6 в паспортах 1998 року та 2012 року дуже різні, буква «Т» дуже розмазана, а це, на думку позивачів, дає підстави вважати, що особа підписувала заповіт не бажаючи цього або не розуміючи, що саме вона робить.У зв'язку з вищевикладеним, позивачі вважають, що складення оспорюваного заповіту не відповідало внутрішній волі ОСОБА_6, у зв'язку з чим він підлягає визнанню недійним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_6 позов підтримала та просила його задовольнити. Крім того, ОСОБА_6 зазначила, що з 1980 по 2004 рік вона з дітьми та померлим проживали за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, з 1986 року померлий почав зловживати спиртними напоями, у зв'язку з чим у 1997, 1998 та 2000 році він «кодувався», однак продовжував пити, будучи при цьому адекватним. З 2004 року подружжя почало проживати окремо, однак ОСОБА_6 допомагала померлому їжею та грошима. У 2013 році ОСОБА_6 подав заяву про розірвання шлюбу, однак згодом в судовому засіданні у її присутності подав заяву про залишення позову без розгляду, розуміючи при цьому значення своїх дій. Померлий ОСОБА_6 жив у притоні та був на все готовий ради випивки. За час життя за медичною допомогою, в тому числі за психіатричною допомогою, ні він, ні ОСОБА_6 не звертались. Одного разу померлий повідомив працівникові міліції, що його син ОСОБА_3 десь закопав пістолет, а його сестра ОСОБА_4 намагається його отравити. Померлий ОСОБА_6 та його сестра ОСОБА_4 проживали у двох різних половинах одного будинку АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позов підтримав та просив його задовольнити. Також позивач повідомив, що не вірить в те, що його померлий батько ОСОБА_6 самостійно дійшов до нотаріуса та підписав заповіт. За життя померлий розповідав, що незнайомі йому люди намагаються відібрати його будинок, а його співмешканка підпоювала миш'яком. Крім того, померлий крав у позивача речі та стукав у вікна.

Позивач ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з'явились.

Відповідач та її представник в судове засідання не з'явились.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

ОСОБА_6 та ОСОБА_1, 04.06.1983 року зареєстрували шлюб, після якого дружина змінила прізвище на «ОСОБА_1», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу (том 1 а.с.13).

Від шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_1 мають дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 (том 1 а.с.11,12).

ОСОБА_6, помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого 05.08.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (том 1 а.с. 10).

Після смерті ОСОБА_6 з заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у зв'язку з чим була заведена спадкова справа № 17/2014 (том 1, а.с.18-20, 124).

За життя ОСОБА_6 склав заповіт від 11.09.2012 року, посвідчений приватними нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. за реєстровим номером 1956, за яким своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, та взагалі все те, що буде належати та на що він буде мати право, заповів ОСОБА_4 (том 1 а.с. 128).

Згідно з довідкою КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер № 3» від 17.11.2016 року №6561 ОСОБА_6 за медичною допомогою до даної установи не звертався.

Згідно з довідкою КЗОЗ «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» від 13.09.2016 року № 958 ОСОБА_6 за останні три роки в списках звернень за медичною допомогою не зареєстрований (том 2 а.с. 55).

З відповіді ТОВ «Небозвід» від 14.07.2016 року № 121 щодо надання медичної карти та документів щодо проходження ОСОБА_6 кодування від алкогольної залежності у вересні 1997 року вбачається, що жодних даних про громадянина ОСОБА_6 не має (том 2 а.с. 32).

За висновком судово-почеркознавчої експертизи № 13148/3078 від 01.04.2016 року, підпис від імені ОСОБА_6 та рукописний напис «ОСОБА_6» у заповіті, посвідченому приватними нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. 11.09.2012 року за реєстровим номером 1956 виконані ОСОБА_6 (том 1 а.с.218-222).

Згідно з висновком експерта № 932-с/14 від 27.01.2017 року, причиною смерті ОСОБА_6 є атеросклерична хвороба серця, гострий розлад кровообігу, облітеруючий коронаросклероз (том 2 а.с. 35-37).

У вищевказаному висновку експерта зазначено, що ОСОБА_6 з 08.01.2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходився на лікуванні у ХМКЛ № 2 з діагнозом позиційні обширні пролежні крижово-сідничних областей у пацієнта токсікодісметаболіческой ДЕП. 05.03.2014 року було проведено огляд психіатра та встановлено діагноз «кахексія». При цьому оглядом психіатра не було встановлено проявів психозу та необхідності для переведення в психіатричний стаціонар.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин є презумпція правомірності правочину, яка полягає в припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно. Як зазначено у ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Однією з вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є вільність волевиявлення учасника правочину і її відповідальність його внутрішній волі (ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України).

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Згідно із ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде установлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

Як зазначено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року, правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Статтею 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Показання позивачів щодо ведення ОСОБА_6 безладного життя та зловживання спиртними напоями є недостатнім для підтвердження того, що він не усвідомлював значення своїх дій при складання спірного заповіту. Позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомлено, що у 2013 році померлий подав позов про розірвання шлюбу, а згодом самостійно подав заяву про залишення позову без розгляду, розуміючи значення своїх дій. При цьому, оспорюваний заповіт було складено у 2012 році. Слід звернути увагу, що в матеріалах справи наявна інформація щодо стану здоров'я померлого лише у 2014 році, тобто вже після його смерті. При цьому будь-якої інформації щодо стану здоров'я ОСОБА_6 станом на 2012 матеріали справи не містять, у зв'язку з чим судом було відмовлено у проведенні комплексної посмертної судової психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_6

Доводи позивачів про те, що в останні роки ОСОБА_6 сам з собою розмовляв та у нього були різні видіння також не підтверджені в ході судового розгляду справи. В матеріалах справи відсутні докази щодо перебування померлого на лікуванні у зв'язку з його психічним станом. Про те, що померлий та його родичі не звертись за медичною допомогою підтверджено самими позивачами в судовому засіданні.

Посилання позивача ОСОБА_3 на неможливість померлого ОСОБА_6 прибути до нотаріуса та підписати заповіт спростовані висновками судово-почеркознавчої експертизи. Більше того, у спірному заповіті померлий власноручно зробив відмітки про те, що заповіт ним прочитано вголос та підписано власноручно. Крім того, у заповіті зазначено, що нотаріусом було встановлено особу ОСОБА_6 та перевірено його дієздатність.

Також суд критично оцінює доводи позивачів про те, що у відповідача ОСОБА_4 та померлого були напружені стосунки, тому що ОСОБА_4 хотіла, щоб батьки подарували частину домоволодіння їй, а не померлому, оскільки такі доводи ґрунтуються на їх припущеннях.

Крім того, доводи позивача ОСОБА_3 про ведення безладного життя і проживання у притоні спростовані листом начальника Основ'янського ВП від 30.08.2016 року № 2894/119-63/01/12-2016, в якому зазначено, що відомості про протиправні дії ОСОБА_6 відсутні та за місцем мешкання зі слів сусідів він характеризується позитивно (том 2 а.с. 54).

Таким чином, доказів невідповідності змісту заповіту волі померлого матеріали справи не містять, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи не встановлено порушення вимог, передбачених ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Також позивачем не доведено наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 231 ЦК України, щодо вчинення особою правочину проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони.

Таким чином, аналіз зібраних по справі доказів, які всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо досліджені судом з додержанням правил належності доказів та допустимості правил доказування, враховуючи достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, свідчить про те, що позивачами не надано доказів на підтвердження того, що волевиявлення ОСОБА_6 під час складання заповіту не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, та він не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачами, відносяться на рахунок позивачів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа-Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мангушева Ольга Степанівна про визнання заповіту недійсним залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м.Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошенні рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Сорока О.П.