Справа № 274/1419/17 Провадження № 2-о/0274/84/17
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.09.2017 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Замега О.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання - Павлюк - Жук А.В.,

розглянувши цивільну справу за заявоюОСОБА_1 ,
заінтересовані особи:Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація,
провстановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з вказаною заявою, у якій просить встановити факт загибелі ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 05.10.2014 року у м. Донецьку Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Заявниця і її представник в судове засідання не з"явилися. Представник заявниці - ОСОБА_3 надав суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, вимоги заяви підтримують.

Представник Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності.

Представник Російської Федерації в судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутності не надав.

Судом з`ясовано, що встановлення факту загибелі ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 05.10.2014 року у м. Донецьку Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України необхідно ОСОБА_1 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , для визначення статусу її сина як жертви міжнародного збройного конфлікту та як особи, що перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, внаслідок чого у неї виникнуть права та обов`язки, передбачені вказаною Конвенцією та іншими нормами національного та міжнародного права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 131).

Молодший сержант ОСОБА_2 19.03.2014 року вважається таким, що закінчив проходження навчальних зборів, відповідно до мобілізаційного плану з 20.03.2014 року він був зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 на посаду старшого навідника аеромобільно-десантного зводу 4-ї аеромобільно-десантної роти 2-го аеромобільно-десантного батальйону, він вважається таким, що з 20.03.2014 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, що підтверджується витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 , військовим квитком(а. с. 43, 121 130).

Молодший сержант ОСОБА_2 , старший навідник аеромобільно-десантного зводу 4-ї аеромобільно-десантної роти 2-го аеромобільно-десантного батальйону, 05.10.2014 року у період з 18:30 год. до 19:30 год. у службовий час під час виконання бойового завдання у ході проведення антитерористичної операції в результаті ведення бою з бойовиками під час проведення розвідки розвідувальною групою на БТР-80 в районі аеропорту "Донецьк" м. Донецька, а саме внаслідок обстрілу колони із засади незаконними збройними формуваннями з ручних протитанкових гранатометів та стрілецької зброї, через попадання двох пострілів від ручного протитанкового гранатомета, отримав поранення, несумісні з життям та загинув, що підтверджується витягом із наказу командира Військової частин польова пошта НОМЕР_2 , актом про нещасний випадок, актом проведення службового розслідування по факту отримання поранення рядовим запасу особою-1 та загибелі молодшого сержанта запасу ОСОБА_2 , 05.10.2014 року, письмовими поясненнями старшого солдата ОСОБА_4 (а. с. 50, 132 134, 135 139, 115).

Загибель (смерть) ОСОБА_2 у м. Донецьку Донецької області України підтверджується також лікарським свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про смерть(а. с. 116 117, 118).

Указом Президента України від 14.03.2015 року № 144/2015 ОСОБА_2 нагороджено орденом "За мужність" ІІІ ступеня, що підтверджується орденською книжкою(а. с. 119).

Постановою Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків" № 337-VIII від 21.04.2015 року схвалено текст Заяви Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків".

Згідно зі змістом зазначеної заяви, збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20.02.2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків.

27.02.2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас відбулося створення і озброєння іррегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходилися кораблі Військово-Морських Сил України. За цих обставин лідер партії "Русское единство" Сергій Аксьонов у незаконний спосіб проголосив себе головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим та закликав Президента Російської Федерації "забезпечити мир і спокій в Криму". У відповідь на цей заклик Президент Російської Федерації, порушуючи як міжнародне право, так і чинну українсько-російську договірно-правову базу, звернувся до Ради Федерації Федеральних зборів Російської Федерації, яка своєю постановою від 1 березня 2014 року, протиправно легалізуючи ці порушення, надала згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16 березня 2014 року провела псевдореферендум про входження Автономної Республіки Крим та міста Севастополя до складу Російської Федерації. Сумнівні результати "референдуму" не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації. Це підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 року "Територіальна цілісність України".

17.03.2014 року Верховна Рада Автономної Республіки Крим, розпущена постановою Верховної Ради України, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18.03.2014 року самозвані представники Автономної Республіки Крим та міста Севастополя підписали з Президентом Російської Федерації Владіміром Путіним "Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів". У такий протиправний спосіб відбулася незаконна і поспішна оборудка для того, щоб створити позірність правомірності збройного вторгнення Російської Федерації та незаконної анексії частини території України.
Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07.04.2014 року) та "Луганської народної республіки" (27.04.2014 року).
Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації батальйон "Восток", а також задіяні такі озброєні групи найманців як "Русский сектор" та "Оплот". За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України.
Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27.08.2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї та 98-ї дивізій повітряно-десантних військ Збройних Сил Російської Федерації. Задіяння регулярних Збройних Сил Російської Федерації у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: "За жодних обставин не чиніть перепон пересуванню російських військ (техніка та особовий склад)".
Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.
В абзаці другому постанови Верховної Ради України від 04.02.2015 року № 145-VIII "Про Заяву Верховної Ради України "Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян" зазначено, що з 20.02.2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.
Суд зазначає, що Російська Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України, та окупувавши частину території України, а саме Автономну Республіку Крим, м. Севастополь, та частину Донецької та Луганської областей, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01 .08.1975 року та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією.
Зокрема, пунктом 1 Будапештського меморандуму передбачено, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України.
Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.
Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 .08.1975 року суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені проти життя та здоров`я людини злочини.
Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 року, Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, Договір між Україною і Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН, а тому Суд вважає її державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету.
За таких обставин Суд приходить до висновку, що в результаті саме збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, 05.10.2014 року загинув ОСОБА_2 .

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України кожному гарантовано право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Частиною другою статті 256 Цивільного процесуального кодексу України(далі ЦПК України) встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 1 4, 7, 8, 11, 15, 18, 57 60, 64, 208, 209, 212 215, 234, 235, 256 та 259 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт загибелі ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 05.10.2014 року у м. Донецьку Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Роз`яснити, що:

рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано;

у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом;

апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення;

особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.В. Замега