22-ц/775/561/2017(м)
Категорія 27 Головуючий у 1-й інстанції Ступін І.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ткаченко Т.Б.,

суддів - Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М,

секретар - Герасимова Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 13 травня 2016 року та на додаткове рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 24 березня 2017 року,

В с т а н о в и л а:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі -ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» або банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути заборгованість за договором №БН від 21 грудня 2012 року станом на 22 лютого 2016 року в розмірі 55471,41 грн., з яких 23910,18 грн. заборгованість за кредитом, 21210,98 заборгованість по процентам за користування кредитом, 6046,45 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, 4303,80 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом) та вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову вказувало, що 21 грудня 2012 року фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку (далі - заява). Згідно цієї заяви, відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», ОСОБА_1 банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті банку, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування №БН від 21грудня 2012 року (далі - Договір) та взяв на себе зобовязання виконувати умови договору. У звязку з порушенням виконання зобовязання, у відповідача утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути.

При цьому позивач зазначив, що, враховуючи, що ОСОБА_2 було виключено з реєстру субєктів підприємницької діяльності, свої права він має право захистити шляхом стягнення наявної заборгованості за кредитним договором безпосередньо з ОСОБА_2 як з фізичної особи.

Заочним рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 13 травня 2016 року вимоги позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 16941, 65 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1378 грн.

Додатковим рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 24 березня 2017 року заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення про стягнення недотягнутої первісним рішенням суду від 13 травня 2016 року суми заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму 38529,76 грн.

Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 04 липня 2017 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просив постановити ухвалу про скасування заочного та додаткового рішень суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Зокрема зазначає, що позивач не був повідомленийпро розгляд даної справи судом першої інстанції. Порушив умови кредитного договору через те, що відділення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке знаходилось по вул. Матросова у м. Донецьку переїхало у невідомому напрямку.

Вимоги банку є необґрунтованим та безпідставними, оскільки вимоги позивача за процентами збільшені через незаконні дії банку щодо збільшення кредитного ліміту, що прямо заборонено законом.

Судом першої інстанції стягнуто на 1378 грн. більше, ніж просив стягнути позивач. Зазначене підтверджує необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

До позовної заяви додано необґрунтований та непомірно збільшений розрахунок заборгованості, витяг Умов та Правил надання банківських послуг, що не можна вважати договором, який породжує правові наслідки.

Зауважив, що нарахування пені на період проведення АТО заборонено.

Зміна тарифу кредитного договору є необґрунтованою та безпідставною, оскільки не доводилась до відома відповідача та не повідомлявся відповідач і про стан картрахунків.

У 2016 року власник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінився, однак до позову не додано підтверджуючі відомості права вимоги як правонаступника.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний судрозглядає справу у відсутності відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідно до положень ч.5 ст.76 ЦПК України через свого представника та закінчує розгляд справи без участі представників сторін, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, про що свідчить розписка представника банку ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4,(а.с. 173), записв книзі телефонограм апеляційного суду за № 1949 (а.с.174).

Від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 176-181).

Заслухавши суддю доповідача, пояснення в судовому засіданні 30 серпня 2017 року представника відповідача ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення представника Банку - ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно ст. 214 ЦПК України, суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими ґрунтувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; чи є інші фактичні дані (порушення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розділити між сторонами судові витрати та інше.

Але зазначеним вимогам рішення суду та додаткове рішення не відповідають.

Як розяснено в абз. 4 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» (далі Постанова) , обґрунтованим визначається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення та додаткове рішення, суд не виконав положення ст.ст.213, 214 ЦПК України та ухвалив оскаржувані рішення без зясування обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, без дослідження доказів. У порушення норм процесуального права справа розглянута у відсутність відповідача, матеріали справи не містять відомостей про повідомлення його про розгляд справи, призначений на 20 квітня 2016 року та на 24 березня 2017 року, даних про виклик відповідача в судове засідання на 13 травня 2016 року в матеріалах справи не мається (а.с.44 - 46). Рішення та додаткове рішення не містять взагалі висновків суду, які б відповідали встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначені порушення привели до ухвалення незаконних та необґрунтованих рішень, які підлягають скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 грудня 2012 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 підписано заяву про відкриття поточного рахунку та картка зі зразками підписів і відбитка печатки, з відкриттям поточного рахунку на 2600 грн. (далі - заява) (а.с.10).

Зазначеною заявою передбачено, що банк за наявності вільних грошових ресурсів здійснює обслуговування кредитного ліміту клієнта за рахунок кредитних коштів у межах ліміту, про розмір якого банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмові формі, або через встановлені засоби електронного звязку банку та клієнту. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентуються Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», які разом із цією анкетою (заявою) складають Договір банківського обслуговування.

Підписавши цю заяву, погоджуючись із Умовами та Правилами надання банківських послуг у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування та Розрахунковими картками (що розміщені на сайті банку), Тарифами банку, які разом із цією заявою і карткою зі зразками підписів і відбитка печатки складають Договір банківського обслуговування.

Підписавши зазначену заяву, відповідач зобовязався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, ОСОБА_5 Договору банківського обслуговування в цілому. Відносини між банком та Клієнтом можуть вирішуватись як шляхом укладення окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження щодо банківського обслуговування з клієнтом через сайт банку в мережі Інтернет або інший Інтернет -/SMS ресурс, зазначений банком.

В судовому засіданні апеляційного суду 30 серпня 2016 року представник відповідача підтвердив, що ОСОБА_6 ознайомлювався та погодився з Умовами та Правилами банківського обслуговування, тарифами банку, наданими позивачем до матеріалів справи (а.с.11 25), підписавши зазначену заяву.

З вищевикладеного колегія суддів вбачає, що заява відповідача від 21 грудня 2012 року, разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування та Розрахунковими картками (що розміщені на сайті банку), Тарифами банку, які разом із карткою зі зразками підписів і відбитка печатки, складають Договір банківського обслуговування

Відповідно до розділу 3.2.1.4 Умов відповідач зобовязався за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в однуіз дат до 25-го числа поточного місяця сплатити проценти за ставкою 0% річних. При не обнуленні дебетового сальдо в одну із дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, відповідач виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню.

У разі непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня кредит вважається простроченим. При порушенні відповідачем грошового зобовязання відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості, та сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно допп. ап. 3.2.1.2.3.4 Умов банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за кредитом в повному обсязі, у разі порушення клієнтом будь-якого із зобовязань за кредитним договором.

Відповідач умови договору порушив, останній платіж здійснив 27 травня 2014 року, після чого перестав виконувати умови договору, що не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі, та його представником в апеляційному суді, внаслідок чого, станом на 22 лютого 2016 року утворилась заборгованість за кредитом 23910,18 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом -21210,98 грн., 6046,45 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 4303,80 грн. заборгованість за комісією, що підтверджується розрахунком банку (а.с. 27-28).

Зазначений розрахунок заборгованості не був спростований представником відповідача в апеляційному суді.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконного збільшення кредитного ліміту банком, є необґрунтованими, оскільки, відповідно до п.3.2.1.2.3.16 Умов, укладаючи угоду відповідач дав письмову згоду на збільшення банком в односторонньому порядку кредитного ліміту.

Про збільшення розміру кредитного ліміту, а також зменшенню його розміру, банк, відповідно до п. 3.2.1.1.6 Умов та правил надання банківських послуг, повідомляв відповідача через встановлені засобі електронного звязку банку та клієнта (інтернет клієнт банк), що підтверджується виписками з програмного комплексу (а.с.26, 160 167).

Як пояснила в апеляційному суді представник банку, ОСОБА_2 не тільки повідомлявся про встановлення нового розміру кредитного ліміту, який як збільшувався так і зменшувався, а і користувався новими розмірами кредитного ліміту, здійснив останнє його зняття 01 червня 2014 року.

Зазначені обставини підтверджуються випискою рахунку № 2621 ОСОБА_2 за період з 21 грудня 2012 року по 22 лютого 2016 року (а.с.29 38).

Пояснення представника відповідача в апеляційному суді про те, що ОСОБА_2 фактично проживає в м.Донецьк, за місцем своєї реєстрації приїжджає періодично, та не мав можливості користуватися Інтернет - ресурсами і отримувати повідомлення банку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки банк виконав свої зобовязання, відповідно до умов договору, повідомив відповідача про зміну розміру кредитного ліміту, а не отримання них відповідачем, внаслідок не користування Інтернет ресурсами, не може бути розцінено, як неналежне повідомлення відповідача про зміну розміру кредитного ліміту.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання.

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Між тим, Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно зі ст. ст. 10, 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим.

Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідногорегіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання ч. 6 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Національний банк України з метою забезпечення реалізації ст. 2 цього Закону листом від 5 листопада 2014 року № 18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив всі банки про необхідність неухильно дотримуватися вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність керівників банків за їх невиконання.

Відповідно до розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» № 1275-р від 2 грудня 2015 року, с. Красна Поляна Великоновосілківського району відноситься до території, де здійснюється АТО.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що у звязку із порушення виконання умов договору банківського обслуговування відповідачем, останній повинен повернути заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість по комісії за користування кредитом. Вимога банку щодо стягнення з відповідача пені є необґрунтованими, оскільки з 14 квітня 2014 року діє мораторій на нарахування пені на основну суму заборгованості за кредитними договірними зобовязаннями громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають в населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, зокрема с. Красна Поляна, де зареєстрований та проживає відповідач.

З огляду на наведене вище, позов банку підлягає частковому задоволенню, та стягненню з відповідача на користь банку заборгованість за договором банківського обслуговування, яка виникла станом на 22 лютого 2016 року у розмірі 49424 грн. 96 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 23910,18 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом -21210,98 грн., заборгованості за комісією - 4303,80 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо зміни власника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» колегія суддів вважає неспроможними виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Тобто, законом не передбачено наявність «власника» акціонерного товариства. Натомість у публічного акціонерного товариства можуть бути власники акцій.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, єдиним акціонером ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», якому належить 100% акцій банку, є держава в особі Міністерства фінансів України.

Проте зміна акціонерів товариства не є перетворенням самого товариства та не потребує застосування процедури припинення та передачі прав та обовязків.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» діє на підставі довідки АА № 241170 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с. 7), банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року (а.с.8) та статуту банку від 01 вересня 2011 року (а.с.9). Діяльність ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» також підтверджується виданою останнім довіреністю ОСОБА_3 для представництва, зокрема і в Апеляційному суді Донецької області.

Колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення та додаткового рішення суду першої інстанції, оскільки судом не зясовані обставини справи, не досліджені докази, що є порушенням ст. 213 ЦПК України, не вирішені питання, передбачені ст. 214 ЦПК України, відсутні мотиви, за якими суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, та мотивувальної частини рішення в цілому, що є порушенням ст. 215 ЦПК України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права, що, відповідно до ст. 309 ЦПК України, є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції, додаткового рішення та постановлення апеляційним судом рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні з даним позовом банком сплачений судовий збір у розмірі 1378 грн.(а.с. 1).

Оскільки позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню, з ОСОБА_2 на користь банку у відшкодування судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (89%) підлягає стягненню 1226 грн.42 коп.

При зверненні з заявою про перегляд заочного рішення ОСОБА_2 поніс витрати по сплаті судового збору 320 грн. (а.с.78), при подачі апеляційної скарги 1515 грн.80 коп. (а.с.101, 120).

У звязку з частковим задоволенням апеляційної скарги (11%), з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 у відшкодування судового збору підлягає стягненню 201 грн.94 коп.

З урахуванням взаємозаліку, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у відшкодування судового збору підлягає стягненню 1024 грн. 48 коп. (1226,80 грн. 201,94 грн. = 1024,48 грн.).

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 13 травня 2016 року та додаткове рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 24 березня 2017 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за Договором банківського обслуговування № б/н від 21 грудня 2012 року станом на 22 лютого 2016 року у розмірі 49424 (сорок девять тисяч чотириста двадцять чотири) гривень 96 копійок, з яких 23910 (двадцять три тисячі девятсот десять) гривень 18 копійок - заборгованість за кредитом, 21210 (двадцять одна тисяча двісті десять) гривень 98 копійок - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 4303 (чотири тисячі триста три) гривень 80 копійок - заборгованість по комісії.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» у відшкодування судового збору 1024 гривні 48 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: С.А.Зайцева

ОСОБА_7