Справа № 466/5943/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді Зими І.Є.

при секретарі Губач Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ПрАТ «Страхова компанія Скарбниця» , третя особа АТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої ДТП, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, АТ «Страхова група «ТАС» , треті особи ОСОБА_2 , ПрАТ «Страхова компанія Скарбниця» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої ДТП ,-

у с т а н о в и в:

позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_4, ПрАТ «СК Скарбниця» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. З врахуванням уточнених вимог просять стягнути солідарно з відповідачів 49 958,13 грн. матеріальної шкоди, 90 000 грн. моральної шкоди, 11 000 грн. витрат на правову допомогу, 900 грн. витрат на проведення експертних досліджень та стягнути з ОСОБА_4 8 428,49 грн. різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що 04.08.2012р. о 09.50 год. на нерегульованому перехресті автодоріг «Стрий-Чернівці» та «Мукачеве-Львів», що поблизу с. Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «RENAULT KOLEOS», н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля марки ВАЗ-21093, н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 Внаслідок пригоди, автомобілі отримали технічні пошкодження, а вони разом із дочкою ОСОБА_3 отримали легкі тілесні ушкодження.

По факту ДТП 09.04.2013р. винесена постанова про закриття кримінального провадження та в подальшому ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 20.05.2013р., а саме визнано винуватим у скоєнні вищевказаної ДТП.

Слідством по кримінальному провадженню, а також вищевказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_4 при наближенні до нерегульованого перехрестя та маючи на меті виконати маневр повороту ліворуч, проявив неуважність не врахував дорожню обстановку, не дав дорогу автомобілю марки ВАЗ-21093, який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, не переконався в безпеці цього маневру виїхав на смугу зустрічного напрямку, що призвело до зіткнення з цим транспортним засобом, чим порушив п.п. 2.3(б), 10.1, 16.11 ПДР України.

Разом з тим, відносно ОСОБА_3 було винесено постанову про притягнення до відповідальності за ст. 125 КУпАП за перевищення швидкості руху, яка скасована постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.04.2014 року, а провадження по справі закрито за ст. 247 ч. 7 КпАП України, оскільки на момент розгляду справи закінчились строки, передбачені ст. 38 КпАП України.

Позивачі зазначають, що в процесі розгляду справи було проведено ряд експертних досліджень для визначення розміру матеріальної шкоди.

Так, згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження № 356, проведеного 30.10.2014р., вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ-21093 становить 40 783,84 грн., вартість матеріального збитку з врахуванням фізичного зносу становить 27 413,65 грн.

Згідно уточнених вимог позивачі зазначають, що у зв'язку з інфляцією, 02.07.2017р. за заявою ОСОБА_1 було проведене авто товарознавче дослідження № 227, за висновком якого вартість матеріального збитку, завданого йому внаслідок вищевказаної пригоди, з врахуванням курсу долара становить 49 958,13 грн, а вартість відновлювального ремонту становить 58 386,82 грн.

З огляду на те, що на момент пригоди, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Скарбниця», згідно полісу № АВ/5362715 від 23.02.2012р., з врахуванням ліміту відповідальності, просить стягнути солідарно зі страхової компанії та ОСОБА_4 49 958,13 грн. майнової шкоди, крім того з ОСОБА_4 стягнути 8 428,49 грн. різниці між вартістю відновлювального ремонту та матеріальною шкодою.

Окрім цього позивачі зазначають, що внаслідок ДТП, їх малолітня дочка ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, струс головного мозку, забій м'яких тканин голови та грудної клітки. Тривалий час остання лікувалась у дитячого невролога, проходила консультації психіатра, по даний час отримує амбулаторне лікування. Через витрачений на лікування час, остання навчалася за індивідуальною формою вдома за програмою спеціальної ЗОШ інтенсивної педагогічної корекції. Разом з цим після ДТП та пошкодження транспортного, позивачі звертались до експерта щодо проведення автотоварознавчого дослідження та надання висновку з цього приводу, що забрало значну частину робочого та вільного їх часу, спричинило душевні хвилювання. Через постійне звернення в різні інстанції, телефонні переговори та необхідність термінового пошуку великої суми коштів для здійснення ремонту авто, мало часу приділено сім'ї, виник дратівливий стан, що вплинуло на родинні стосунки. Вважають, що внаслідок викладеного їм завдано моральну шкоду, яку оцінюють в 90 000 грн. та просять солідарно стягнути з відповідачів.

Крім цього позивачами, з метою отримання правової допомоги щодо ведення справи, укладено договір про надання адвокатських послуг від 01 липня 2013року за № 01/07-13 року та додаток №1 від 01.06.2014р. до контракту на юридичне обслуговування, згідно якого вартість адвокатських послуг складає 11 000 грн.

Також позивачі вважають, що до відшкодування підлягають оплачені ними 900 грн. на проведення експертних досліджень по визначенню вартості матеріального збитку.

В процесі розгляду справи відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, АТ «Страхова група «ТАС», за участю третіх осіб ОСОБА_2,, ПрАТ «Страхова компанія Скарбниця» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої ДТП. З врахуванням уточнень позовних вимог ( т. 3 а.с. 205-214 ) просить постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 32 000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 20 000 грн. моральної шкоди, 19300 грн. оплати за правову допомогу, 400 грн. за проведення авто-товарознавчої експертизи, а також та стягнути зі страхової компанії групи «ТАС» 50 000 грн. матеріальної шкоди.

Вважає, що окрім нього, винуватцем ДТП, яка трапилась 04.08.2012р. в Івано-Франківській області Тисменицького району поблизу с. Павлівка на автодорозі Мукачево-Львів є також водій автомобіля ВАЗ 21093 , н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1

Свої доводи мотивує тим, що ОСОБА_1 допустив перевищення встановлених обмежень швидкості руху, не справився з керуванням, внаслідок чого здійснив зіткнення з його автомобілем, котрий в той момент був уже зупиненим перед маневром повороту ліворуч.

В момент ДТП, в його автомобілі знаходились ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були свідками того, що водій ОСОБА_1 наближався до зупиненого автомобіля «RENAULT KOLEOS» зі швидкістю понад 80-90 км. год. Даний факт також підтверджується висновком судової авто-технічної експертизи № 09/17-98 від 26.03.2013р., про те, що водієм ОСОБА_1 перевищено допустимі норми швидкості руху автомобіля ВАЗ 21093, н.з. НОМЕР_2.

Разом з цим вказує, що перевищення швидкості ОСОБА_1 стало причиною настання ДТП і підставою притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП.

На підставі проведеної перевірки по факту ДТП, 09.04.2013 р. винесена постанова про закриття кримінального провадження. Досудове слідство вбачає порушення вимог ПДР Україні двома водіями, а тому було скеровано копії постанови начальникові ВДАІ Львівського МУ ГУМВС України у Львівській області та начальникові ВДАІ Калуського МВ УМВС України в Івано-Франківській області для вирішення питання про притягнення обох учасників дорожнього руху до адміністративної відповідальності, що також підтверджує вину ОСОБА_1 у скоєнні ДТП.

Однак, водій ОСОБА_1 не притягнутий до адміністративної відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху лише по тій причині, що закінчився строк притягнення до відповідальності, передбачений ст. 38 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_4 витратив на ремонт автомобіля «RENAULT KOLEOS» н.з. НОМЕР_1 91 180 грн, відповідно до висновку та калькуляції авто-товарознавчої експертизи № 73/13 від 04.04.2013р.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована в страховій компанії групи «ТАС», згідно полісу АВ № 69044464, страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, що передбачено ст. 22.1. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того зазначає, що з вини ОСОБА_1 він вимушений був позичати додаткові грошові кошти для проведення експертизи, проведення відновлювально-ремонтних робіт своєму автомобілю, що вплинуло на матеріальний стан сім'ї, а одночасно і на здоров'ї як його сім'ї так і родичів. У зв'язку з моральним станом та душевним стражданням, від якого ОСОБА_4 практично досі не відійшов, моральну шкоду він оцінює в розмірі 20 000 грн.

Також ОСОБА_4 вказує, що з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню вартість проведення авто-товарознавчого дослідження № 73/13 від 4.04.2013р. в сумі 400грн., яка оплачена відповідно до квитанцій № 61 від 27.08.2012 р.

З метою отримання правової допомоги щодо ведення справи, ОСОБА_4 укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого вартість адвокатських послуг складає 19 300грн. З огляду на наведені обставини просить в первісному позові відмовити та задовольнити його зустрічну позовну заяву.

Позивачі по первісному позову ОСОБА_2, ОСОБА_7 та їх представник ОСОБА_8 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, зіславшись на викладені в них обставини та факти. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити за безпідставністю. Крім того зазначили, що у травні 2017 р. в зв»язку з потребою у коштах, позивач ОСОБА_1 продав належний йому автомобіль , що був не відремонтований після зазначеного ДТП. Кошти, отримані по рушенню апеляційного суду були отримані у 2015 році та витрачені на лікування доньки. Відтак вважають, що первісний позов підлягає до задоволення виходячи з розміру шкоди на момент проведення експертного дослідження, оскільки з часу ДТП пройшло багато часу і курс дол. США змінився.

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_9 підтримали зустрічний позов, зіславшись на викладені в ньому та уточненнях обставини та факти, проти первісного позову заперечили.

Представник відповідача ПрАТ АСК «Скарбниця» Босюк А.О. в судовому засіданні пояснив, що згідно виконавчого листа № 466/5943/13-ц, виданого за рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року, страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування за пошкоджений т/з ВАЗ 21093, н.з. НОМЕР_2 в розмірі 34 063,65 грн. А тому просив суд вирішити питання про передачу залишку вказаного автомобіля ВАЗ 21093 страховику, оскільки такий визнано фізично знищеним.

Представник страхової групи «ТАС» Проданчук В.М. в судовому засіданні підтримав первісний позов та заперечив проти зустрічного. Зазначає, що ОСОБА_4 не звертався до них з заявою про виплату страхового відшкодування. Більше того, не доведено вини ОСОБА_1 у скоєнні спірної ДТП, а тому і відсутнє настання його цивільно-правової відповідальності. Твердження ОСОБА_4 про наявність вини двох учасників ДТП жодним доказом не підтверджена.

Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що первісний позов піддягає до часткового задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Як встановлено судом, 04.08.2012р. о 09.50 год. на нерегульованому перехресті автодоріг «Стрий-Чернівці» та «Мукачеве-Львів», що поблизу с. Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «RENAULT KOLEOS», н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля марки ВАЗ-21093, н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 Внаслідок пригоди, автомобілі отримали технічні пошкодження, а вони разом із дочкою ОСОБА_3 легкі тілесні ушкодження.

По факту ДТП була винесена постанова від 13.08.12р. про закриття кримінального провадження і її копії були направлені для притягнення двох водіїв, які були учасниками ДТП, до адміністративної відповідальності.

Постановою Шевченківського районного від 20.05.2013р. ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а саме визнано винуватим за скоєння вищевказаної ДТП. Даним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_4 при наближенні до нерегульованого перехрестя та маючи на меті виконати маневр повороту ліворуч, проявив неуважність не врахував дорожню обстановку, не дав дорогу автомобілю марки ВАЗ-21093, який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, не переконався в безпеці цього маневру виїхав на смугу зустрічного напрямку, що призвело до зіткнення з цим транспортним засобом, чим порушив п.п. 2.3(б), 10.1, 16.11 ПДР України.

Відносно водія ОСОБА_1 був складений протокол за адміністративне порушення, передбачене ст. 125 КпАП України, що передбачає відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, в даному випадку - за перевищення швидкості. На підставі даного протоколу, відносно водія ОСОБА_1, 19.02.2014 року винесено постанову про адміністративне правопорушення за ст. 125 КУпАП за перевищення встановлених обмежень швидкості руху. Однак дана постанова скасована постановою Калуського міськрайонного суду від 08.04.14р. з підстав закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що у вчиненні ДТП немає вини обох водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а наявна лише вина ОСОБА_4, виходячи з наступного.

Як згадувалось вище, ОСОБА_4 уже визнано винуватим у скоєнні ДТП, постановою Шевченківського районного суду с. Львова від 20.05.2013р. та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. При розгляді справи ОСОБА_4 свою вину визнав, постанова суду набрала законної сили. А згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи ОСОБА_4 про наявність вини у скоєнні ДТП також ОСОБА_1, через перевищення ним дозволеної швидкості руху спростовується наступним.

Висновком експерта від 26.03.2013 р. НДЕКЦ при УМВС України в Івано-Франківській області, встановлено, що величина швидкості автомобіля марки ВАЗ-21093, реєстраційний НОМЕР_2, яку було погашено виходячи із зафіксованих слідів його переміщення, становила 56-57 км/год. в залежності від коефіцієнту зчеплення коліс.

Як встановлено, на ділянці дороги, де відбулось ДТП був встановлений дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху» 50 км/год, разом із знаком, котрий повідомляв про проведення ремонтних робіт дорожнього покриття.

Згідно п. 12.10 ПДР України, разом із знаками обмеження швидкості руху 3.29 та/або 3.31 обов'язково додатково встановлюються відповідні дорожні знаки, які попереджають про характер небезпеки та/або наближення до відповідного об'єкта.

У разі коли дорожні знаки обмеження швидкості руху 3.29 та/або 3.31 встановлені з порушенням визначених цими Правилами вимог щодо їх введення чи з порушенням вимог національних стандартів або залишені після усунення обставин, за яких їх було встановлено, водій не може бути притягнений до відповідальності згідно із законодавством за перевищення встановлених обмежень швидкості руху.

Як встановлено судом, в момент ДТП на вказаній ділянці дороги не проводились жодні ремонтні роботи. А відтак, суд приходить до висновку про неправомірність притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ст. 125 КУпАП за перевищення швидкості руху, і як наслідок про відсутність його вини у скоєнні зіткнення.

Відтак, твердження ОСОБА_4 про те, що ДТП відбулась за вини обох учасників дорожнього руху не підтверджена жодним доказом. А згідно ч.3 ст. 10 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А тому, даючи оцінку доводам позивача по зустрічному позову ОСОБА_4, встановивши фактичні обставини ДТП суд вважає, що має місце вина у скоєнні такої лише ОСОБА_4

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно висновку № 356 експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 30 жовтня 2014 р., встановлено, що вартість матеріального збитку автомобілю марки ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на 30.10.2014 р. становить 27 413 грн. 65 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Розмір майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_1, складає 27 413 грн. 65 коп. відповідно до вищевказаного висновку № 356 від 30.10.2014 року.

Як встановлено, на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Скарбниця», згідно полісу № АВ/5362715 від 23.02.2012 р. зі строком дії 22.02.2013 р.

Правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно із п. 22.1 ст. 22 вказаного Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, страхова компанія відшкодовує шкоду у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Оскільки цивільна відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована в указаній вище страховій компанії, то ця страхова компанія має відшкодувати шкоду, нанесену при ДТП автомобілю, яким керував ОСОБА_13 в сумі обов'язкового ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілого.

Відповідно до вищевказаного Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100 000 грн., а за шкоду, заподіяну майну - 50 000 гривень. Розмір франшизи становить 1 000 грн.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як вбачається із Полісу обов'язкового страхування, ОСОБА_4 повинен відшкодувати лише суму франшизи, оскільки сума заподіяної шкоди майну не перевищує обов'язковий ліміт страхування.

Разом з цим, законодавець не передбачає солідарне стягнення матеріальної шкоди із страховика та винної особи.

А тому, враховуючи викладене, те, що винуватцем пригоди являється лише ОСОБА_4, суд вважає, що вимоги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають до часткового задоволення та слід стягнути з ПрАТ «СК «Скарбниця» на користь ОСОБА_1 26 413 грн. 65 коп. на відшкодування матеріальної шкоди (згідно висновку № 356), завданої внаслідок ДТП автомобілю ВАЗ -21093, а франшизу у розмірі 1000 грн. слід стягнути з ОСОБА_4

Що стосується вимог ОСОБА_4, по зустрічному позову, то пунктами 34.2 та 34.3 ст. 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 в межах строків передбачених законодавством України, не звертався до Страхової компанії групи «ТАС», в якій застрахований транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 При цьому вина ОСОБА_1 у скоєнні спірної ДТП не доведена, а тому на думку суду безпідставними є вимоги ОСОБА_4 по зустрічному позову, а відтак відсутні підстави відшкодування будь-яких збитків.

Що стосується вимоги ПрАТ СК «Скарбниця» про вирішення питання повернення страховику залишків т/з «ВАЗ 21093», н.з. НОМЕР_2, то згідно ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається із висновку авто-товарознавчого експертного дослідження № 229 від 01 вересня 2012 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ 21093» перевищує ринкову вартість автомобіля на момент його пошкодження й складає 33 272 грн 74 коп., матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля становить 32 121 грн., що складає його ринкову вартість на цей момент, оскільки такий автомобіль відновлювати економічно недоцільно.

Згідно виконавчого листа № 466/5943/13-ц, виданого за рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року, ПрАТ «СК «Скарбниця » було здійснено виплату страхового відшкодування за пошкоджений т/з ВАЗ 21093, н.з. НОМЕР_2 в розмірі 34 063,65 грн.

З врахуванням викладеного, є підстави для визнання транспортного засобу ВАЗ 21039 фізично знищеним. Однак вимога ПрАТ «СК «Скарбниця » про передачу залишків даного автомобіля страховику не може бути задоволена, оскільки ОСОБА_1 вищевказаний автомобіль продав, що стверджується як поясненнями самого позивача, так і даними реєстру транспортних засобів щодо відсутності на праві власності ОСОБА_1 на авто. А зважаючи на те, що автомобіль ОСОБА_1 станом на день ухвалення рішення не належить, відсутні підстави вимагати в нього повернення його залишків.

Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу, суд приходить на наступного.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

За правилами ч. 2 ст. 56 ЦПК України особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається до участі у справі ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Проте, в матеріалах справи немає розрахунку витрат на правову допомогу. Крім того, відомості про те, що особа, яка представляла інтереси позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у суді була допущена до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, яка надає правову допомогу, відсутні . Так, ОСОБА_8 представляв інтереси ОСОБА_2 на підставі доручення. З ОСОБА_1 договір про надання правової допомоги було укладено 02.10.13 р. ( т.1 а.с. 45), проте у його тексті не обумовлено порядок оплати послуг . Не надано суду жодних належних та підтверджуючих доказів про оплату ними правової допомоги у розмірі 11 000 грн., згідно вищевказаних вимог закону, а том така вимога не підлягає до задоволення.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то згідно ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. №4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 навели міркування, з яких вони виходили, визначаючи розмір моральної шкоди. Зокрема те, що малолітня дочка ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження та була доставлена в Івано-Франківську ОДКЛ. Згідно акту судово-медичного обстеження №1227/995Д судово-медичним експертом Івано-Франківського обласного бюро судово-медичної експертизи Кіт Т.Л. проведено судово-медичне обстеження гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає в АДРЕСА_1, встановлено, що гр. ОСОБА_3 перенесла закриту черепно-мозкову травму з струсом головного мозку в липні 2011р. Згідно виписки 8117/12 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_3, 04.08.2012р. була госпіталізована в Івано-Франківську ОДКЛ в неврологічне відділення з діагнозом: струс головного мозку, забій м'яких тканин голови, грудної клітки. З 20.08.2012 р. по даний час ОСОБА_3 лікується у дитячого невролога ОСОБА_16 амбулаторно з діагнозом «Післятравматична цереброастенія. Невротична форма енурезу». 22.08.2012 р. консультована психіатром. 30.08.2012р. консультована урологом ОДКЛ. Діагноз: «Енурез неврозоподібний», повторно консультована 26.09.2012 р., отримує амбулаторне лікування.

Окрім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначають, що внаслідок пошкодження транспортного засобу необхідно було звернутися до експерта щодо проведення авто-товарознавчого дослідження та надання висновку з цього приводу, що забрало значну частину робочого та вільного часу позивачів, спричинило душевні хвилювання, оскільки через постійне звернення в різні інстанції, телефонні переговори та необхідність термінового пошуку великої суми коштів для здійснення ремонту авто, мало часу приділено сім'ї, виник дратівливий стан, що вплинуло на родинні стосунки, стосунки з друзями. Моральна шкода виразилася також у порушенні нормального сну, у постійному перебуванні у пригніченому стані, стані депресії, у моральних переживаннях у зв'язку із неправомірними діями відповідачів.

Крім того, з довідки Калуської Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 від 30 жовтня 2014року №416/01-10, вбачається що ОСОБА_3 навчалась на загальній формі навчання, однак після вчиненого ДТП, з 18 вересня 2012року навчалася за індивідуальною формою вдома за програмою спеціальної ЗОШ інтенсивної педагогічної корекції.

За таких обставин суд, із врахуванням характеру і тривалості страждань кожного позивача по первісному позову, виходячи з вимог розумності і справедливості приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди слід задовольнити частково, оскільки останніми не обґрунтовано належним чином розмір морального відшкодування, не наведено на підтвердження цього належних доказів.

Не підлягає на думку суду до задоволення і вимоги за первісним позовом щодо стягнення 900 грн. на проведення експертних досліджень, оскільки такі не є судовими витратами в розумінні ст.79 ЦПК України , так як судом експертизи не призначались, в зв»язку з небажанням сторін у проведенні таких.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів за первісним позовом підлягають до стягнення судові витрати.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 74, 88, 209, 210, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1176, 1187, 1192 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд ,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ПрАТ « Страхова компанія Скарбниця» задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ» Страхова компанія « Скарбниця» на користь ОСОБА_1 26 413 грн. 65 коп. на відшкодування матеріальної шкоди ,завданої внаслідок ДТП автомобілю ВАЗ -21093.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 франшизу у розмірі 1000 грн.

Стягнути з ПАТ» Страхова компанія « Скарбниця» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , неповнолітньої ОСОБА_3 по 2 550 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 3 000 грн., а в користь неповнолітньої ОСОБА_3 відповідно 7 450 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В решті вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_4 та ПрАТ « Страхова компанія Скарбниця» по 640 грн. судового збору в дохід держави з кожного.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, АТ» Страхова група « ТАС» , треті особи ОСОБА_2 , ПрАТ « Страхова компанія Скарбниця» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої ДТП відмовити за безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя І. Є. Зима