АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №644/9615/16-ц Головуючий суддя І інстанції Матвієвська Г. В.
Провадження № 22-ц/790/4289/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів надання послуг
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Яцини В.Б.,

Суддів: Карімової Л.В., Колтунової А.І.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 31 травня 2017 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства Харківські теплові мережі до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої теплової енергії,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року КП «ХТМ» звернулось до суду із зазначеним позовом, в якому просило суд стягнути з відповідача вартість спожитої без достатніх підстав теплової енергії за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року в розмірі 47 958,73 грн., 3% річних у сумі 504,26грн., індекс інфляції у сумі 2596,89грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідач, якому на праві власності належать нежитлові приміщення в житлових будинках № 26 по вул. Миру, та № 64а по пр. Перемоги у м. Харкові з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП Харківські теплові мережі, не уклавши з позивачем договір на постачання теплової енергії, безпідставно отримує теплову енергію за рахунок Комунального підприємства Харківські теплові мережі.

ОСОБА_1 з жовтня 2015 року по квітень 2016 року безпідставно спожив теплової енергії на суму 47 958,73 грн. За кожен розрахунковий період відповідачеві були направлені платіжні вимоги-доручення про сплату за спожиту теплову енергію, які ОСОБА_1 в добровільному порядку не сплатив.

Відповідач заперечував проти позову у повному обсязі, посилаючись на те, що опалювальні прилади в його приміщеннях відсутні, тепла він не отримує, в підтвердження своїх заперечень надав листи КП Жилкомсервіс в яких зазначається, що в нежитлових приміщеннях в житлових будинках № 26 по вул. Миру, та № 64а по пр. Перемоги у м. Харкові, відсутні прилади опалення.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 31 травня 2017 року позовні вимоги Комунального підприємства Харківські теплові мережі задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Харківські теплові мережі вартість спожитої теплової енергії у сумі 47 958,73 грн., 3% річних у сумі 504,26грн., індекс інфляції у сумі 2596,89грн., а всього в сумі 51 029,88 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що судом першої інстанції не враховано, що на час набуття права власності на нежитлові приміщення опалювальні прилади відсутні, про що зазначено в актах прийому-передачі нежитлових приміщень від 26 сервня 2015 року та 11 вересня 2015 року. Оплата споживачем за спожиту теплову енергію має здійснюватися лише за фактичне її отримання, тоді як його нежитлові приміщення не опалюються. Крім того, між сторонами відсутній договір про надання теплової енергії, що унеможливлює стягнення заборгованості, оскільки комунальні послуги набуті без достатньої правової підстави. Також зазначає на безпідставність актів обстеження його приміщень працівниками КП «Харківські теплові мережі», бо їх не проводилось.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги у передбачених ст. 303 ЦПК України межах, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обовязків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 24 закону України «Про теплопостачання» передбачено обовязок відповідачів, як споживачів послуг позивача своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за статтею 25 вказаного Закону України у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, зі змінами та доповненнями, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України № 630 від 21 липня 2005 року (далі Правил), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до п.п. 25, 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженого органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належать нежитлові приміщення в житлових будинках № 26 по вул. Миру, та № 64 а по пр. Перемоги у м. Харкові, що підтверджується копіями договорів купівлі-продажу, з централізованою системою опалення, теплопостачання якої здійснює Комунальне підприємство Харківські теплові мережі.

ОСОБА_1 не уклавши з Комунальним підприємством Харківські теплові мережі договір на постачання теплової енергії, безпідставно отримує теплову енергію за рахунок споживача, яку Комунальне підприємство Харківські теплові мережі подає у централізовану систему опалення житлових будинків № 26 по вул. Миру, та № 64а по пр. Перемоги у м. Харкові, в яких розміщені нежитлові приміщення відповідача.

Багатоквартирні житлові будинки № 26 по вул. Миру, та № 64а по пр. Перемоги у м. Харкові, обладнані централізованими системами опалення, КП Харківські теплові мережі згідно із Статутом здійснює діяльність з виробництва, транспортування, розподілу та реалізації теплової енергії усім групам споживачів по тарифам, що регулюються згідно діючого законодавства.

Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630, рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчими органами відповідних сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями, виходячи з кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації, нормами санітарного законодавства та іншими нормативними документами. Розпорядженням Харківського міського голови Про початок опалювального сезону 2015-2016р.р. у місті Харкові передбачено надання послуг з теплопостачання у житлових будинках, школах, лікарнях, дитячих та інших закладах соціально-культурного призначення м Харкова та зобовязує КП Харківські теплові мережі забезпечити подачу теплоносія за графіком, погодженим Департаментом житлово-комунального господарства та енергетики.

На виконання вищезазначених розпоряджень позивач з жовтня 2015р. по квітень 2016р., здійснював подачу теплової енергії на потреби опалення у житлові будинки, № 26 по вул. Миру, та № 64 а по пр. Перемоги у м. Харкові.

Відповідно розрахунку нарахувань за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року відповідачем безпідставно спожито теплової енергії на суму 47 958,73грн.

За кожен розрахунковий період відповідачеві направлялися платіжні вимоги-доручення про сплату за спожиту теплову енергію, що до цього часу ОСОБА_1 не сплачені.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 N 630 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2007 N 1268), та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 N 4 (із змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу від 06.11.2007 N 169, який набув чинності з 09.12.2007).

Згідно з указаним Порядком дозволи на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання видаються відповідною комісією органу місцевого самоврядування або місцевого органу виконавчої влади, до складу якої входять представники органу місцевого самоврядування або виконавчої влади, районного (місцевого) житлового управління, власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, організації газопостачання, організації електропостачання, організації водопостачання, екологічної інспекції (за згодою), районного відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства, пожежного нагляду (за згодою), місцевої установи (закладу) держсанепідслужби, організації теплопостачання, проектної організації з опалення та теплопостачання, Державної інспекції цивільного захисту та техногенної безпеки МНС України.

Вказаним Порядком передбачена можливість відключення від централізованого опалення за рішенням загальних зборів та за згодою всіх власників (уповноважених осіб) приміщень у житловому будинку.

Відповідач не надав до суду дозволу міжвідомчої комісії на відключення його нежитлових приміщень від системи централізованого опалення.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно споживав теплову енергію у заявлений у позові розмірах та у добровільному порядку не відшкодував позивачеві її вартість і при цьому правильно вказав, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати спожитої теплової енергії.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. Той факт, що згідно до наданого відповідачем листування КП «Жилкомсервіс» в належних йому на праві власності нежитлових приміщеннях були відсутні прилади обігріву від системи центрального водопостачання на день придбання ним цих приміщень, не спростовує його обовязку у передбаченому Порядку оформити відключення від централізованого опалення, оскільки попередній власник не легалізував такий стан системи опалення в цих приміщеннях на день їх придбання відповідачем, що покладає такий обовязок саме на ОСОБА_1

Відповідно Закону України Про теплопостачання, теплова енергія товарна продукція, що виробляється на обєктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу, а споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

ОСОБА_1 не укладав з Комунальним підприємством Харківські теплові мережі договір на постачання теплової енергії. Однак відповідно до статті 24 закону України «Про теплопостачання» саме споживачі цих послуг зобовязані укласти договір, який є типовим договором приєднання.

Згідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Тому колегія суддів у даному випадку не вбачає вини позивача у не укладенні договору про надання послуг і відхиляє доводи скарги стосовно зловживання правом.

У даному випадку підлягає до застосуванню відповідно до ст. 360-7 ЦПК України правова позиція, яка викладена у постанові Верховного суду України від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110цс12: свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обовязковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно о пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Саме таку правову позицію, яка підлягає до застосуванню в цій справі з огляду на аналогічний зміст спору, було висловлено у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року по справі № 6-2951цс15 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Згідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до правової позиції стосовно змісту п.п. 25, 26, 20. п. 3 Правил, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року по справі № 6-1706 цс15 за позовом КП «Стрийтеплоенерго» про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення: самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Підведення централізованого опалення до стояка в межах нежитлових приміщень, які належать відповідачу свідчать про виконання послуг позивачем, а відповідач при не оформленні у встановленому порядку відключення від централізованої мережі, незалежно від фактичного споживання цієї послуги, зобовязаний відшкодувати завдані внаслідок цього позивачу збитки у розмірі неоплаченої вартості споживання цих послуг.

Відповідно до п.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач не надав до суду, у тому числі під час апеляційного провадження, належних і допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308,313, 314, 315, 317, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

РішенняОрджонікідзевського районного суду м.Харкова від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії