Ухвала

іменем україни

30 серпня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 09 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_6, спадкоємцями першої черги після його смерті є вона, а також їхні діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Вказувала на те, що до складу спадкової маси входить Ѕ частини житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, оскільки будинок було побудовано під час перебування її та спадкодавця у шлюбі, та земельна ділянка, площею 2,967 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області та належала померлому на підставі державного акта.

На момент смерті чоловіка вона постійно проживала разом з ним в будинку по АДРЕСА_1, що рахувався за двома номерами: № 2 та № 2-А, а тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Зазначала, що ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті свого батька шляхом звернення із відповідною заявою до Козятинської державної нотаріальної контори Вінницької області, в якій зазначив, що на день смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, площею 2,967 га, яка розташована на території Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області і переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, майнового паю та грошових вкладів в банку.

ОСОБА_4 на час відкриття спадщини не проживав разом зі спадкодавцем та не подавав заяви про прийняття спадщини, тому він вважається таким, що не прийняв її в силу ч. 1 ст. 1272 ЦК України.

Посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, що увійшли до спадкової маси, а також на неможливість досягнення згоди щодо поділу спадкового майна з ОСОБА_5, просила визнати за нею право власності на ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 та на Ѕ частини земельної ділянки, площею 2,967 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 09 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано.

Позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_1, що раніше належав ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини земельної ділянки, площею 2,967 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, що належала ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі державного акта на право приватної власності на землю, виданого Пиковецькою сільською радою Козятинського району Вінницької області 21 травня 2001 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 26 серпня 1958 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають двох синів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, спадкоємцями першої черги після його смерті є дружина останнього ОСОБА_3, а також їхні діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Також встановлено, що ще при житті спадкодавець подарував спірний житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_1, своєму сину ОСОБА_5

Рішенням від 17 січня 2008 року Козятинського міскрайонного суду Вінницької області у справі за позовом ОСОБА_5 до Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_6 не прийняли та не неї не претендують.

Крім того встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідно до вимог ч. 2 ст. 1275 ЦК України 21 лютого 2008 року звертались до Козятинської державної нотаріальної контори Вінницької області з заявами про відмову від прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності, оскільки житловий будинок було подаровано спадкодавцем ще за життя синові ОСОБА_5, а від прийняття у спадщину спірної земельної ділянки позивач відмовилась в порядку ч. 2 ст. 1275 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірний будинок було побудовано ОСОБА_6 під час перебування з позивачем у шлюбі, а отже до складу спадщини увійшла тільки належна останньому Ѕ ідеальна частина будинку з господарськими спорудами, а заява про відмову у прийнятті спадщини буда подана ОСОБА_3 до нотаріальної контори після спливу строку, установленого для подання такої заяви.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитися з такими висновками апеляційного суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

За змістом ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 та спадкодавець ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 1958 року, на час відкриття спадщини позивач постійно проживала зі спадкодавцем.

З копій погосподарської книги, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що спірний будинок по АДРЕСА_1 до 20 березня 2012 року рахувався за двома номерами: № 2 та № 2-А, оскільки складається з двох житлових будинків 1965 року та 1979 року побудови відповідно.

Рішенням Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області від 20 березня 2012 року вказаним будинкам була присвоєна одна поштова адреса: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірний житловий будинок побудований спадкодавцем під час перебування у шлюбі з позивачем, а отже до спадкової маси входить тільки Ѕ частини спірного житлового будинку.

Разом з тим, відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Судами встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що відповідно до договору дарування від 03 грудня 1980 року ОСОБА_6 подарував синові ОСОБА_5 житловий будинок, якій знаходиться в АДРЕСА_1, особистого рахунку НОМЕР_1, який є ідентичний з особистим рахунком спірного будинку, зазначеного в погосподарській книзі. Вказаний договір є дійсним.

Крім того, відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

В матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про відмову у прийнятті спадщини після смерті ОСОБА_6, проте вони не були прийнятті до уваги апеляційним судом, оскільки подані до нотаріальної контори після спливу строку, установленого ст. 1270 ЦК України.

Разом з тим, за положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 січня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 позов визнали, спадщину після смерті ОСОБА_6 не прийняли та не неї не претендують, при цьому вказаним рішення надано додатковий строк ОСОБА_5 для прийняття спадщини до складу якої увійшла тільки спірна земельна ділянка.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Отже, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Враховуючи наведене, рішення апеляційного суду не може вважатись законним та обґрунтованим, оскільки у порушення вимог норм процесуального закону, судом не з'ясовані всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Не можна також в повній мірі погодитись з висновками суду першої інстанції, оскільки ним не з'ясовано, який саме будинок було подаровано спадкодавцем ОСОБА_5, з якого часу будинкам було присвоєно різні адреси.

Під час нового розгляду справи судам необхідно з'ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку всім доказам, роз'яснити сторонам їм права та вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами першої й апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення судів підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 09 вересня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська