АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

12 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьов ВолодимирЮрійовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, уточненим в подальшому, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що існує судове рішення, ухвалене в справі за позовом Банку до неї, про стягнення заборгованості за кредитним договором, при цьому жодних правочинів із ТОВ «Кредитні ініціативи» вона не укладала. Виконавчий напис вчинено нотаріусом без перевірки чи є ТОВ «Кредитні ініціативи» належним кредитором у зобов'язанні щодо позивача. Вказала, що заборгованість, зазначена у виконавчому написі, на момент його вчинення була спірною. Порушення нотаріусом під час вчинення виконавчого напису чинного законодавства призвело до подвійної відповідальності позивача.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року позов задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 06 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В. Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 2088.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд необґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріальну дію вчинено з дотриманням вимог закону, на підставі документів, поданих нотаріусу відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 № 172 (далі - Перелік), що вказують на безспірність заборгованості.

Висновок суду щодо неподання ТОВ «Кредитні ініціативи» нотаріусу документів, які свідчать про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, не відповідає обставинам справи, оскільки такі документи було долучено до заяви про вчинення виконавчого напису, та підтверджується матеріалами справи.

Також вважав необґрунтованим висновок суду про наявність підстав для задоволення позову, а саме не надання нотаріусу рішення суду, яким було стягнуто з позивачки на користь Банку заборгованість, оскільки наявність рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором не свідчить про існування спору з приводу заборгованості на час вчинення нотаріальної дії.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Представники позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направив, причину неявки не повідомив.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьов В.Ю., належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не надсилав.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 28 грудня 2007 року між ВАТ «Сведбанк», яке є правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС - Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС - Комерцбанк») і змінило назву на ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2615/1207/71-046, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 120 000 доларів США.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 порушила свої зобов'язання за кредитним договором і ПАТ «Сведбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_5 (поручитель ОСОБА_1), про стягнення заборгованості за цим договором.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2007 року в розмірі 148 268, 13 доларів США та 195 929 грн. 28 коп.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» був укладений договір факторингу та в цей же день, 28 листопада 2012 року, між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір факторингу, за умовами яких клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення. До зазначеного реєстру включено кредитний договір № 2615/1207/71-046 від 28 грудня 2007 року.

6 грудня 2013 року, за заявою ТОВ «Кредитні ініціативи», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьов В.Ю. вчинив виконавчий напис на іпотечному договорі, який забезпечував належне виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором. Згідно виконавчого напису запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 у розмірі 1 493 821 грн. 67 коп.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний виконавчий напис на договорі іпотеки вчинено приватним нотаріусом за відсутності належних документів, які підтверджують безспірність заборгованості за кредитним договором та повідомлення боржника про відступлення права вимоги.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

В апеляційному та касаційному порядках справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Верховний Суд України, скасувавши вище зазначені рішення апеляційної та касаційної інстанцій, в Постанові № 6-887цс17 від 05 липня 2017 року у справі, що переглядається, дійшов наступного правового висновку.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерствіюстиції України22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

На підставі аналізу наведених положень закону Верховний Суд України дійшов до висновку, що виконавчий напис - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що висновок суду про ненадання нотаріусу всіх необхідних документів для вчинення нотаріальної дії не відповідає обставинам справи.

Звертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису ТОВ «Кредитні Ініціативи» до заяви було долучено розрахунок заборгованості; договір іпотеки № 2615/1207/71-046-Z-46; копія кредитного договору; копія графіку погашення заборгованості; копія заяви-анкети на отримання кредиту; копія витягу про реєстрацію в державному реєстрі іпотек; копія витягу про реєстрацію в державному реєстрі іпотек (реєстрація змін); копія витягу про реєстрацію в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна; копія договору купівлі-продажу; копія паспорту та податкового номеру у ДРФО іпотекодавця; копія повідомлення про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки з доказами відправки; копії договорів факторингу від 28.11.2012; копія договору про передачу прав за іпотечним договором та витяг з Договору про передачу прав за іпотечним договором. (т. 1, а.с. 86-87).

При цьому наданий нотаріусу розрахунок заборгованості обчислений новим кредитором за період з дня набуття права вимоги за договором факторингу, а саме з 28 листопада 2012 року і по 01 жовтня 2013 року, згідно якого заборгованість за кредитом складає суму 115 563,00 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 923 695 грн. 06 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом складає суму 70 827,80 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 566 126 грн. 61 коп.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про доведення позивачем факту подання всіх необхідних документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника і дотримання нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису.

Разом з тим, у Постанові № 6-887цс17 від 05 липня 2017 року Верховний Суд України вказав на необхідність при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Зазначив, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Звертаючись до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню позивачка обґрунтовувала позовні вимоги тим, що існує судове рішення за яким вирішено спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між нею та Банком.

Доводи апеляційної скарги про неправильність висновків суду першої інстанції про те, що наявність рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та ненадання цього рішення нотаріусу, свідчить про те, що нотаріус не перевірив безспірність заборгованості по кредитному договору, колегія суддів вважає обґрунтованими з огляду на наступне.

Безспірною є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована. Розмір процентів, порядок нарахування визначено умовами кредитного договору.

У справі, рішення в якій переглядаються, судом встановлено, що спір про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28 грудня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», за позовом Банку до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розглядався в суді. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2012 року позов Банку задоволено й постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість по кредиту в розмірі 115 563 доларів США, заборгованість по процентах у сумі 32 705, 13 доларів США та 195 929 грн. 28 коп. пені.

Зазначене рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили 25 червня 2012 року. Виконавчий напис нотаріус вчинив 6 грудня 2013 року.

Після отримання вимоги до ОСОБА_1 про усунення порушень, вона заперечень щодо правильності нарахування процентів після ухвалення судового рішення не подавала, їх розмір нею не оспорювався.

У справі яка переглядається Верховний Суд України дійшов висновку, що оскільки станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису справа за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 вже була розглянута судом по суті з ухваленням судового рішення, яке набрало законної сили, спору в суді з приводу заборгованості ОСОБА_1 станом на 6 грудня 2013 року не існувало.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивачем не доведено спірність розміру заборгованості, а тому висновок суду про наявність правових підстав для задоволення позову є необґрунтованим.

На підставі аналізу наданого нотаріусу розрахунку та рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2012 року за яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 148 268, 13 доларів США, з яких 115563 долари США заборгованість по кредиту та 32705,13 доларів США заборгованість по процентах, колегія суддів дійшла висновку, що заборгованість за кредитом, на погашення якої за виконавчим написом звернуто стягнення на предмет іпотеки, не відрізняється від тієї, яка стягнута судовим рішенням. Відмінність має лише розмір заборгованості по процентах.

Збільшення цієї заборгованості відповідач обґрунтовував тим, що після ухвалення рішення кредит позичальником не погашався.

Звертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі ТОВ «Кредитні ініціативи» долучило розрахунок заборгованості на підтвердження безспірності боргу за кредитним договором. З розрахунку заборгованості вбачається, що загальна сума заборгованості згідно кредитного договору № 2615/1207/71-046 від 28.12.2007 станом на 01.10.2013 складає 293 417,94 доларів США (за курсом НБУ станом на 01.10.2013 становило 2 345 289,60 грн.), з яких: за кредитом - 115 563,00 доларів США (за курсом НБУ станом на 01.10.2013 становило 923 695,06 грн.); по відсотках -70 827,80 доларів США (за курсом НБУ станом на 01.10.2013 становило 566 126,61 грн.); по пені - 107 027,14 доларів США (за курсом НБУ станом на 01.10.2013 становило 855 467,93 грн.).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не взяв до уваги, що на підставі договору факторингу від 28.11.2012 року до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги заборгованості за відсотками в розмірі 58 509,09 доларів США (т. 2 , а.с. 37-39), з яких заборгованість за відсотками в розмірі 32 705,13 доларів США, це заборгованість, встановлена рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2012 року, станом на 24.02.2011 ( т. 1, а.с. 10-13).

При цьому колегія суддів вважає правомірним нарахування Банком відсотків з 25.02.2011 по день укладення договору факторингу.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно правової позиції, яку викладено в постанові Верховного Суду України № 6-1206цс15 від 23 вересня 2015 року, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

В суді апеляційної інстанції представниками позивача визнано факт невиконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Виконуючи вимоги, зазначені в постанові Верховного Суду України у справі, що переглядається, колегією суддів з'ясовано, що звертаючись до нотаріуса з заявою про вчинення нотаріальної дії відповідачем до заяви долучено розрахунок заборгованості, в т.ч. щодо відсотків за кредитним договором у розмірі 70 827, 80 доларів США.

Колегія суддів перевіривши обставини справи на підставі доказів наявних в матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, не взяв до уваги правовий висновок Верховного Суду України № 6-1206цс15 від 23 вересня 2015 року, щодо правомірності нарахування відсотків до повного виконання зобов'язання, та не врахував, що розрахунок заборгованості за відсотками здійснено відповідно до умов договору - 12,5 % річних, виходячи з розміру основної заборгованості - 115 563,00 доларів США, при цьому при розрахунку процентів за кількість днів у році, відповідно до п. 3.2., стягувачем вірно приймалося - 360 днів за рік.

Докази наявні в матеріалах справи доводять право відповідача на стягнення заборгованості за відсотками станом на 01.10.2013 в розмірі 70 827, 80 доларів США, оскільки за розрахунком суду, здійсненим за формулою, наведеною позивачем, розмір заборгованості становив 70 864,97 доларів США (станом на 24.11.2011 заборгованість по процентах становила 32 705,13 доларів США, за період з 25.11.2011 по 27.11.2012 - 25801,02 доларів США, з 28.11.2012 по 01.10.2013 - 12 358,82 доларів США), тобто навіть у більшому розмірі, ніж зазначено відповідачем.

Колегія суддів відхиляє розрахунок заборгованості за відсотками, який міститься в письмових запереченнях позивача (т. 2, а.с. 137-153).

У розрахунку позивачем визнано, що розмір заборгованості за тілом кредиту становить 115 563,00 доларів США. Саме з цієї суми, та умов договору (12,5 % та 360 днів/рік) здійснював свої розрахунки позивач. З матеріалів справи вбачається, що такі дані приймалися і відповідачем під час здійснення розрахунку заборгованості.

Колегія суддів погоджується з розрахунком позивача в частині заборгованості за відсотками за період з 28.11.2012 по 01.10.2013 - 12 358,82 доларів США.

Однак, при здійсненні розрахунку розміру відсотків позивачем невірно застосовано вихідні дані за інший період. А саме, позивач здійснював розрахунок з наступного дня після ухвалення судового рішення, а саме з 15.06.2012 по 01.10.2013, та не врахував, що в судовому рішенні встановлено, що заборгованість за відсотками стягнуто станом на 24.02.2011. Крім того, позивач вважаючи, що визначений розмір заборгованості за кредитним договором не може входити до загального розміру заборгованості при вчинені виконавчого напису на договорі іпотеки, яким забезпечено виконання кредитного договору, не включив його до свого розрахунку. Тобто позивачем не враховано заборгованість за відсотками за період з 24.02.2011 по 14.06.2012.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами позивача, що до виконавчого напису не може бути включено заборгованість встановлену за судовим рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором стягувачем перервано строк позовної давності. З дня ухвалення судового рішення 14.06.2012, яке набрало законної сили 25.06.2012, до вчинення виконавчого напису, що оспорюється, а саме до 06.12.2013 не минуло трьох років. Крім того, судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконано і виконавчий напис вчинено не на кредитному договорі, а на іпотечному договорі, строк дії якого визначено за домовленістю сторін до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

За наведених обставин доводи позивача щодо пропуску трирічного строку на стягнення заборгованості є необґрунтованими.

Також є необґрунтованими доводи позивача, що вчинення нотаріусом виконавчого напису на договорі іпотеки, яким забезпечено виконання кредитного договору, призвело до подвійної відповідальності, оскільки рішення не виконано.

Враховуючи, що договір іпотеки є забезпечувальним договором, відповідач мав право в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання боржником зобов'язання за кредитним договором.

Беручи до уваги, що під час вчинення виконавчого напису нотаріусом дотримано процедуру вчинення нотаріальної дії, відповідачем спростовано належними та допустимими доказами доводи позивача про спірність заборгованості, та доведено наявність заборгованості у розмірі, зазначеному у виконавчому листі, що оспорюється, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову, визнання виконавчого напису, вчиненого 06.12.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю., таким, що не підлягає виконанню, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ПономарьовВолодимир Юрійовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/9711/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9137/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Мальченко О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.