ухвала

іменем україни

30 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Червинської М.Є., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Кадєтової О.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» до ОСОБА_6 про визнання договору недійним та відшкодування матеріальної шкоди, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 25 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» (далі - ПрАТ «СТ «Гарантія») звернулось з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 27 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Демарк» (далі - ВАТ «Банк Демарк») і Дочірнім підприємством «Ресурс-Гарантія» Акціонерного страхового товариства «Гарантія» (далі - ДП «Ресурс-Гарантія») в особі директора ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 731, за яким ВАТ «Банк Демарк» відкрив ДП «Ресурс-Гарантія» кредитну лінію в сумі 500 000 грн для поточної діяльності підприємства з кінцевим строком повернення кредитних коштів 28 вересня 2009 року.

Позивач вказує, що на забезпечення виконання ДП «Ресурс-Гарантія» своїх зобов'язань за цим кредитним договором 01 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Страхове товариство «Гарантія» (далі - ВАТ «СТ «Гарантія»), правонаступником якого є ПрАТ «СТ «Гарантія» та ВАТ «Банк Демарк» було укладено договір застави майнових прав, згідно з яким забезпечено вимоги ВАТ «Банк Демарк» у випадку невиконання або неналежного виконання ДП «Ресурс-Гарантія» зобов'язань, що випливають з кредитного договору.

26 вересня 2008 року між ВАТ «Банк Демарк» та ДП «Ресурс-Гарантія» в особі директора ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 1149, за яким банк відкрив ДП «Ресурс-Гарантія» кредитну лінію у сумі 500 000 грн для забезпечення поточної діяльності підприємства з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 25 вересня 2009 року.

На забезпечення зобов'язань за цим кредитним договором 26 вересня 2008 року між ВАТ «СТ «Гарантія» та ВАТ «Банк Демарк» було укладено договір застави майнових прав на грошовий кредит.

Позивач вказує, що у зв'язку з невиконанням ДП «Ресурс-Гарантія» умов зазначених кредитних договорів, ВАТ «Банк Демарк», керуючись умовами договорів застави майнових прав, щомісяця здійснював списання коштів з депозитного рахунку ВАТ «СТ «Гарантія» і у такий спосіб було списано основного боргу та відсотків за користування кредитами в сумі 1 121 000 грн.

Зазначив, що в період дії кредитних договорів у зв'язку з неналежним виконанням боржником взятих зобов'язань, 08 липня 2009 року між ВАТ «СТ «Гарантія», ДП «Ресурс-Гарантія» та фізичною особою ОСОБА_6 було укладено договір поруки, за умовами якого відповідач ОСОБА_6 взяв на себе солідарне зобов'язання перед кредитором відповідати всім своїм майном, на яке може бути звернено стягнення згідно із законодавством.

У подальшому, 31 жовтня 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу і в ході розгляду справи на підставі проведеної судом почеркознавчої експертизи було встановлено, що підпис у договорі поруки, як від імені директора ДП «Ресурс-Гарантія», так і від імені фізичної особи ОСОБА_6 виконані не ОСОБА_6, а іншою особою.

Вбачаючи, що ОСОБА_6 використовував цей договір поруки в особистих інтересах, позивач звернувся із заявою до правоохоронних органів про порушення кримінального провадження та проведення досудового слідства. За результатами досудового розслідування дане кримінальне провадження було направлено до суду з клопотанням прокуратури м. Чернігова про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 на підставі ст. 49 КК України у зв'язку зі спливом строків давності для притягнення до кримінальної відповідальності.

Деснянський районний суд м. Чернігова, постановляючи ухвалу від 03 липня 2015 року про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, у її описовій частині зазначив, що 08 липня 2009 року у денний час ОСОБА_6, маючи при собі підробний договір поруки від 08 липня 2009 року, підписаний від імені кредитора ВАТ «СТ «Гарантія» президентом ОСОБА_7 і скріплений печаткою товариства, від імені боржника ДП «Ресурс-Гарантія» директором підприємства ОСОБА_6 та від його імені, як поручителя, і достовірно знаючи, що його підписи у цьому договорі, як фізичної особи та як директора ДП «Ресурс-Гарантія» виконані не ним, з метою надання неправдивої інформації про забезпечення зобов'язань ДП «Ресурс-Гарантія» та створення фіктивних умов гарантування їх виконання перед заставодавцем, надав вказаний договір президенту ВАТ «СТ «Гарантія» ОСОБА_7

Отже, як вважає позивач, відповідач ОСОБА_6 навмисне шляхом обману використав у своїх цілях фіктивний договір поруки від 08 липня 2009 року та знівелював права та обов'язки сторін за цим договором з метою уникнення від відповідальності і приймаючи до уваги, що позивачу про обман у діях відповідача стало відомо лише 03 липня 2015 року з ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова, то і перебіг строку позовної давності повинен рахуватись з 03 липня 2015 року.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд поновити строк позовної давності, договір поруки від 08 липня 2009 року, укладений між ВАТ «СТ «Гарантія», ДП «Ресурс-Гарантія» і ОСОБА_6 визнати недійсним, як такий, що укладений під впливом обману, та стягнути з ОСОБА_6 на користь ПрАТ «СТ «Гарантія» 1 121 000 грн матеріального збитку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2016 року позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» до ОСОБА_6 про визнання договору недійсним та відшкодування матеріальної шкоди, задоволено.

Визнано договір поруки від 08 липня 2009 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Страхове товариство «Гарантія» (нині Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія») та Дочірним підприємством Відкритого акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» «Ресурс-Гарантія» та фізичною особою ОСОБА_6, недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» у відшкодування матеріальної шкоди 1 121 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в розмірі 16 815 грн.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 25 травня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2016 року скасовано.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» до ОСОБА_6 про визнання договору недійсним та відшкодування матеріальної шкоди, відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь держави 18 033 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь ОСОБА_6 19 836 грн 30 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

У касаційній скарзі ПрАТ «СТ «Гарантія» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір поруки від 08 липня 2009 року було вчинено під впливом обману з боку ОСОБА_6, як представника боржника та як фізичної особи, і підлягає визнанню недійсним, а з відповідача на користь позивача за правилами ст. 1166 ЦК України, як особи, діями якої позивачу заподіяно шкоду, необхідно стягнути 1 121 000 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не доведено факту вчинення ним договору поруки від 08 липня 2009 року під впливом обману з боку відповідача ОСОБА_6, а також районним судом безпідставно застосовано ст. 1166 ЦК України, оскільки ст. 230 ЦК України самостійно регулює порядок та розмір відшкодування збитків, завданих у зв'язку з вчиненням правочину під впливом обману.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ДП «Ресурс-Гарантія» у червні і вересні 2008 року уклало з ВАТ «Банк «Демарк» кредитні договори №№ 731 і 1149, згідно з якими підприємством було отримано від банку відповідно 500 000 грн до 26 червня 2009 року і 500 000 грн до 25 вересня 2009 року.

Згідно з договорами застави майнових прав від 01 липня 2008 року та від 26 вересня 2008 року ВАТ «Страхове товариство «Гарантія», як майновий поручитель ДП «Ресурс-Гарантія» за виконання цих кредитних договорів, у зв'язку з невиконанням ДП «Ресурс-Гарантія» зобов'язань за кредитними договорами, погасило 02 жовтня 2009 року банку заборгованість ДП «Ресурс-Гарантія», шляхом списання банком з депозитного рахунку ВАТ «Страхове товариство «Гарантія» 1 121 000 грн.

08 липня 2009 року було укладено тристоронній договір поруки між ВАТ «Страхове товариство «Гарантія», як кредитором, ДП «Ресурс-Гарантія», як боржником, і ОСОБА_6, як поручителем, за яким поручитель взяв на себе солідарне зобов'язання перед кредитором відповідати за зобов'язаннями боржника у зв'язку з виконанням кредитором своїх обов'язків за договорами застави майнових прав від 01 липня 2008 року і від 26 вересня 2008 року.

Судами встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 червня 2012 року в задоволенні позову ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості в сумі 1 121 000 грн, як боргу, що утворився за договором поруки від 08 липня 2009 року було відмовлено та цим рішенням на підставі висновку судово-почеркознавчої експертизи від 12 квітня 2012 року № 285-286/12-24, було встановлено, що підписи в договорі поруки від імені ОСОБА_6, який діяв від свого імені та як директор ДП «Ресурс-Гарантія», виконані не ОСОБА_6

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2015 року ОСОБА_6 був звільнений від кримінальної відповідальності за ознаками ч. 3 ст. 358 КК України у зв'язку з закінченням строків давності.

Також апеляційним судом встановлено, що ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія», заявивши вимоги про відшкодування матеріальних збитків та про визнання договору недійсним, посилався на те, що відповідач навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні договору поруки, тому цей договір від 08 липня 2009 року необхідно визнати недійсним та стягнути з ОСОБА_6 матеріальні збитки, як особи, яка застосувала обман, згідно із ст. 230 ЦК України, в розмірі 1 121 000 грн.

Позивач обґрунтовував свої вимоги щодо введення його в оману за правилами ст. 230 ЦК України, змістом ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2015 року, яка була постановлена у кримінальному провадженні, про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності та про закриття щодо нього кримінального провадження.

Однак правила ст. 61 ЦПК України згідно з чинним законодавством не регулюють правовідносин, які виникли у зв'язку з постановленням наведеної ухвали в кримінальному провадженні.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків апеляційного суду, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.Є. Червинська
Судді: Ю.Г. Іваненко О.В. Кадєтова А.В. Маляренко О.В. Ступак