АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3191/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Житлові мережі» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 березня 2017 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Житлові мережі» до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

20.10.2015 року ТОВ «Житлові мережі» звернулося у суд з позовом до ОСОБА_3, ТОВ «АЛЬЯНС» у якому, з урахуванням уточнень, просило стягнути з ОСОБА_3 (далі - відповідач1) на користь позивача основну суму заборгованості за договором забезпечення та надання житлово-комунальних послуг № 46 від 01.11.2011 року у розмірі 5113,12 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 1884,16 грн. за березень 2014 р. вересень 2015 р,; стягнути солідарно з відповідача І та ТОВ «АЛЬЯНС»(далі - відповідача 2) на користь позивача суму 3% річних у розмірі 133,83 грн., нарахованих на основну суму заборгованості за період з 11.11.2014 р. по 01.12.2015р.

В обґрунтування вимог позивач вказував, що 01.11.2011 р. року між ТОВ «Житлові мережі» та ОСОБА_3 був укладений договір № 46 забезпечення та надання житлово-комунальних послуг. Відповідач за період з 01.03.2014 р. по 31.09.2015 р. не в повному обсязі сплачував вартість наданих послуг, внаслідок чого станом на 31.09.2015 року утворилась зазначена вище заборгованість.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 березня 2017 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ТОВ «Житлові мережі» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати на ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, та не сприяв повному, об'єктивному і неупередженому розгляду справи.

Позивач вказує, що твердження суду першої інстанції стосовно нібито невірних нарахувань сум до сплати комунальних послуг спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: договором № 46 від 01.11.2011 р. забезпечення та надання житлово-комунальних послуг та додатками до нього, який власноруч підписано відповідачем 1, чим він засвідчує прийняття умов договору та підтверджує згоду з ними;гарантійним листом відповідачем 1 від 07.08.2015 р., яким він визнає існуючу заборгованість за квартплату та комунальні послуги і гарантує її погашення за вказаним графіком, та забезпечує виконання своєчасної сплати поточних платежів;

рахунками за надані послуги, які були виставлені позивачем та сплачені Відповідачем 1, що означає погодження та прийняття ним розміру вартості житлово-комунальних (експлуатаційних) послуг.

Крім того, твердження суду стосовно нібито невірного зарахування на рахунок сплачених відповідачем1 сум за житлово-комунальні (експлуатаційні) послуги спростовується наступним. У зв'язку з тим, що останнім систематично порушувались терміни оплати грошових коштів за житлово-комунальні (експлуатаційні) послуги, враховуючи оплату на власний розсуд визначені ним самим розміри грошових коштів, зважаючи на те, що при оплаті грошових коштів ним призначені платежу не вказано, за що саме були ці оплати, Позивачем, на власний розсуд, було спрямовано ці суми у рахунок погашення заборгованості з компенсації витрат з водопостачання, підігріву гарячої води та водовідведення.

Також висновки суду першої інстанції, на думку позивача, стосовно не повідомлення відповідача 1 про зміну тарифів за житлово-комунальні (експлуатаційні) послуги також суперечить наявним в матеріалах справи доказам, а саме: письмове повідомлення про зміну вартості експлуатаційних послуг з 3,97 грн. за 1 м2 на 4,35 грн. за 1 м2 було вручене особисто ОСОБА_3 до періоду виникнення заборгованості. Підтвердженням прийняття нової вартості експлуатаційних послуг у розмірі 4,35 грн. за 1 м2 свідчить факт оплати з боку відповідача 1 рахунку № 1532 від 30.09.2014 р. (є в матеріалах справи) із зазначенням в призначенні платежу «сплата за послуги згідно рахунку № 1532 від 30.09.2014 р.». В рахунку № 1532 від 30.09.2014 р. було зазначено, що оплата цього рахунку свідчить, що споживачем погоджено умови поставки послуг. Таким чином, як стверджує позивач, сплативши рахунок № 1532 від 30.09.2014 р. відповідач погодився на зміну вартості експлуатаційних послуг на 4,35 грн. за 1 м2.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що суд, не погодившись з доводами позивача щодо належного повідомлення відповідача 1 про збільшення вартості експлуатаційних послуг на 4,35 грн. за 1 м2, повинен був стягнути суму заборгованості за тарифом 3,97 грн. за 1 м2.

Докази, які містяться у справі, суперечать висновкам суду відносно не надання до матеріалів справи інформації та підтверджуючих документів про наявність та справність засобів обліку гарячого та холодного водопостачання на квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачу1, за показами яких розраховувались суми до сплати в період з 01.03.2014 р. по 31.09.2015 р.

Заслухавши головуючого-суддю, осіб, які з'явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарг и та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, зазначив, що позивачем не надані належні докази в підтвердження розрахунку заборгованості, ним не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Проте, судова колегія з такими висновками суду погодитися не може, з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідач 1 є власником квартири АДРЕСА_1.

01.11.2011 року між позивачем і відповідачем 1 укладено договір №46 про забезпечення та надання житлово-комунальних послуг (далі - Договір). Договір підписано сторонами без протоколу розбіжностей, а тому сторони погодили всі його суттєві умови.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що в порядку і на умовах цього договору позивач у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, надає послуги з утримання житлового будинку, його споруд і прибудинкової території та за дорученням відповідача забезпечує укладення договорів зі спеціалізованими комунальними підприємствами та обслуговуючими організаціями щодо постачання комунальних послуг (послуг з постачання електричної енергії, холодного водопостачання, каналізації, газопостачання на підігрів теплоносіїв для опалення та гарячого водопостачання) у цей житловий будинок. Відповідач під час судового розгляду не заперечував, що споживав експлуатаційні та комунальні послуги за вказаною адресою та проти їх надання позивачем. Щодо об'єму наданих послуг та їх вартості за спірний період до позивача з претензіями не звертався.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1). Комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо; 2). Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо; 3). Послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4). Послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

В матеріалах справи містяться копії договорів укладених між позивачем та спеціалізованими комунальними підприємствами та обслуговуючими організаціями щодо постачання комунальних послуг по житловому будинку АДРЕСА_1.

Згідно з п. п. 3.1.1 п. 3.1 зазначеного договору, позивач має право вимагати від відповідача своєчасної сплати щомісячних платежів за договором.

Відповідно до п. 5.1 договору, розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Щомісячний платіж відповідача за цим договором складається із щомісячного платежу за експлуатаційні послуги що надаються позивачем за цим договором, та із щомісячного платежу по відшкодуванню (компенсації) позивачу витрат по оплаті спожитих комунальних послуг у житловому приміщенні, що надаються комунальними службами за договорами, укладеними позивачем із цими службами.

Згідно з п. 5.4 договору, розмір щомісячного відшкодування відповідачем 1 витрат позивача по оплаті спожитих комунальних послуг дорівнює загальній вартості комунальних послуг, спожитих у житловому приміщенні (квартирі) впродовж розрахункового періоду, що розраховується за тарифами, визначеними в додатку № 1 до договору на підставі показань приладів обліку. Кількість спожитих комунальних послуг визначається за холодне водопостачання - по лічильникам; підігрів гарячої води - по лічильнику витрат газу на будинок; водовідведення - по лічильникам водопостачання на квартиру; опалення - по лічильнику витрат газу на будинок; електроенергія - по лічильнику витрат електроенергії на квартиру.

Надання житлово-комунальних послуг відповідачу 1 оформлювалось позивачем шляхом складання актів наданих послуг за кожний розрахунковий місяць, нарахування здійснювалось на підставі показників засобів обліку, що підтверджується поясненнями представника позивача та наданими суду доказами які містяться в матеріалах справи.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1875-IV, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Виконавцем житлово-комунальних послуг є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Споживачем житлово-комунальних послуг вважаться фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ст. 4 Закону № 1875-IV, законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно п.п.5, 6 ч. 1 ст. 20 Закону № 1875-IV, споживач має право: - на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; - на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.п.5, ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 32 Закону № 1875-IV, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 (далі - Правила №630) затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила №630), які визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України.

Згідно п. п. 17, 18 Правил №630, надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно п. п. 20, 21 Правил №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання.

Згідно п. 24, 25 Правил №630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

В пунктах 31 та 32 Правил №630, наведено права та обов'язки позивача як суб'єкта господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Житловий будинок АДРЕСА_1 та квартира відповідача 1 обладнанні відповідними засобами обліку води і теплової енергії, що підтверджується належними доказами які містяться в матеріалах справи

Відповідно до умов договору відповідачу 1 виставлялись рахунки до сплати за спожиті ним житлово-комунальні послуги які розраховувались на підставі тарифів узгоджених сторонами (додаток №1 до договору) та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Однак, відповідач 1 в порушення умов договору, не своєчасно і не в повному обсязі здійснював оплату за надані позивачем та спожиті відповідачем житлово-комунальні послуги, внаслідок чого станом на 01.10.2015 року виникла прострочена заборгованість перед позивачем у сумі 12413,02 гривень, що підтверджується довідкою про заборгованість, довідкою про об'єм спожитих послуг та розрахунком заборгованості.

Крім того, суму заборгованості визнано самим відповідачем 1, що підтверджується розпискою відповідача 1 яка міститься в матеріалах справи, відповідно до якої відповідач 1 зобов'язався добровільно сплатити суму боргу.

Також, під час розгляду справи 17 листопада 2017 року відповідач 1 сплатив в рахунок погашення заборгованості 3700,00 грн., що підтверджує його узгодженість з нарахуваннями позивача за надані житлово-комунальні послуги по тарифам які діяли у спірний період.

Сума заборгованості з урахуванням часткової оплати на час розгляду справи становить 5113,12грн.

Згідно з п. 5.8 договору, сплата щомісячних платежів за цим договором здійснюється не пізніше 10 числа кожного місяця за попередній, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця через банківські установи.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст.190, ч.1 ст.903 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Наявність вказаної заборгованості свідчить про неналежне виконання відповідачем 1 своїх зобов'язань за вищезазначеним договором, а тому, порушує право позивача на одержання щомісячного платежу за експлуатаційні послуги та одержання компенсації витрат позивача по оплаті спожитих комунальних послуг у житловому приміщенні, що надаються комунальними службами за договорами, укладеними позивачем із цими службами, на підставі чого, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідач 1 повинен сплатити на користь позивача3% річних, які, згідно наданого розрахунку, складають 133,83 грн. за період з 11.04.2014р. по 01.12.2015р., та інфляційні втрати у розмірі 1884,16 грн. за період березень 2014 р. по вересень 2015 р.

12.01.2015 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс» укладений договір поруки № 46/П.

Відповідно до п. 3.1 договору поруки, поручитель зобов'язаний у разі порушення боржником обов'язку за основним договором, що передбачений п. 1.1 цього договору, самостійно виконати зазначений обов'язок боржника перед кредитором по оплаті 3 % річних від простроченої суми щомісячних платежів за експлуатаційні послуги та по відшкодуванню витрат за спожиті комунальні послуги на підставі письмової вимоги кредитора в семиденний строк.

Матеріалами справи підтверджується направлення на адресу поручителя ТОВ «Альянс» вимоги щодо сплати 3% річних на підставі зобов'язання взятого на підставі договору поруки.

Вимоги позивача ТОВ «Альянс» залишив без розгляду та задоволення.

Згідно з п. 5.1 договору поруки, відповідач 1 та відповідач 2 несуть солідарну відповідальність перед позивачем за сплату процентів від суми заборгованості за основним договором у вигляді 3 % річних від простроченої суми.

Враховуючи, що споживач не виконав свій обов'язок щодо своєчасної сплати суми заборгованості за договором, ТОВ «Альянс» несе солідарну відповідальність за сплату 3% річних від простроченої суми заборгованості, 3 % річних у розмірі 133,83грн. підлягають стягненню солідарно з відповідача 1 та ТОВ «Альянс» на користь позивача.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач 1 не надав суду жодного належного доказу в підтвердження своїх заперечень проти вимог позивача, його доводи спростовуються матеріалами справи.

Оцінюючи встановлені у справі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволення позовних вимог позивача.

Для всебічного, повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи та в їх сукупності, суд повинен був перевірити обґрунтованість і правильність здійснення позивачем нарахування заборгованості, штрафних санкцій, річних тощо, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору, а не відмовляти з цих підстав.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги і заперечень в межах вимог, судова колегія приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на відсутність узгодженого зі споживачем послуг приладів обліку, про недоведеність обставин щодо обсягу спожитих послуг та тарифів, на недійсність актів приймання передачі приміщень, на відсутність його підпису в актах встановлення та перевірки лічильників обліку обсягу наданої йому гарячої води та послуг водовідведення, оскільки порядок та умови, в тому числі і перелік послуг та розрахунок їх витрат, були визначені при укладенні договорів, зокрема договором укладених 01.09.2010р. між забудовником ТОВ «Батрис» обслуговуючим підприємством ТОВ «Житлові мережі» про надання послуг та виконання робіт з належного утримання і ремонту майна житлового комплексу, який складається з житлового будинку з паркінгом та вбудованими загального користування приміщеннями по АДРЕСА_1, договором на участь у витратах по утриманню будинку і при будинкової території, укладеного 01.09.2010р. між ТОВ «Житлові мережі» і ТОВ «Компанія з управління активами «ГРІ», договором забезпечення та надання житлово-комунальних послуг №46 від 01.11.2011р., укладеним ТОВ «Житлові мережі» та відповідачем ОСОБА_3 обслуговування, актами приймання передачі, складених на виконання зазначених договорів, розрахунками витрат.

Набуваючи у власність житлове приміщення в будинку АДРЕСА_1 та уклавши договір забезпечення та надання житлового комунальних послуг, ОСОБА_3 погодився з порядком та умовами, відповідно до яких позивачем надаються товариством «Житлові мережі» послуги з утримання житлового будинку, частина якого належить власнику ОСОБА_3, його споруд та при будинкової території та за дорученням «Власника» (тобто ОСОБА_3) забезпечує укладання договорів зі спеціалізованими комунальними підприємствами та організаціями щодо постачання комунальних послуг (електричної енергії, холодного водпостачання, каналізації, газопостачання та підігрів теплоносіїв для опалення та гарячого водопостачання) в цей житловий будинок.

Зазначені договори є чинними, не оспорені і не визнані недійсними в цілому чи в частині, з якою не згоден ОСОБА_3

Заперечення на позов та апеляційну скаргу відповідача зведені до критичної оцінки ним доводів ТОВ «Житлові мережі», однак надані позивачем докази ним не спростовані.

З огляду на викладене судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції від 16 березня 2017 року не відповідає вимогам ст. ст. 212-214 ЦПК України, а тому відповідно до п.п.3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання про судові витрати, відповідно до положень ч. 1, ч. 5 ст. 88 ЦПК України, судова колегія стягує судовий збір сплачений позивачем за подання позову та апеляційної скарги у загальному розмірі 2 557,80 грн. на користь останнього з відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ст.309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Житлові мережі» задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ТОВ «Житлові мережі» до ОСОБА_3, ТОВ «АЛЬЯНС» про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житлові мережі» суму заборгованості у розмірі 5113,12 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 1884,16 грн., а всього на загальну суму 6997 (шість тисяч дев'ятсот дев'яносто сім) гривень 28 копійок.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житлові мережі» суму 3% річних у розмірі 133 (сто тридцять три) гривень 83 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житлові мережі» судовий збір у розмірі 2072 (дві тисячі сімдесят дві) гривень.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житлові мережі» судовий збір у розмірі 486 (чотириста вісімдесят шість) гривень.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський