Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструк С.В. Григоренко М.П.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 травня 2017 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено в звязку із пропуском строку позовної давності.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано, що строк дії договору відповідає строку дії карткового рахунку, кредитні відносини відповідно до вказаних Умов мають триваючий характер, а тому строк позовної давності не пропущено. Крім того, відповідно до Умов платіжна картка дійсна до останнього календарного дня місяця указаної на ній. Зазначає, що згідно інформації з програмного комплексу щодо картки/рахунку, стан рахунку є відкритим, та вказано строк дії картки до серпня 2016 року.

Вказує, що заява разом з памяткою клієнта, Умовами та Правилами представлення банківських послуг, а також Тарифами складають між сторонами договір про надання банківських послуг з яким відповідач погодився.

Вважає, що вказаних відносин строк позовної давності не пропущено, оскільки за умовами договору такий строк повинен відраховуватись з наступного дня місяця дії картки, тобто з вересня 2016 року.

Вважає, що висновки суду є необґрунтованими, оскільки не були враховані вимоги ст. 234 ЦК України згідно якої перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, а перебіг позовної давності при цьому починається заново.

Зазначає, що до спірних правовідносин строк позовної давності встановлюється з 13 червня 2014 року та спливає 13 червня 2017 року, так як відповідачем 13 червня 2014 року сплачені кошти в сумі 100,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором, що свідчить про визнання останнім свого боргу та про переривання перебігу позовної давності.

Просить рішення скасувати і ухвалити нове яким позов задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

Однак з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23 листопада 2012 року між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У своїй анкеті-заяві позичальника від 23 листопада 2012 року відповідач зазначив, що він ознайомлений і згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді; підтвердив факт отримання від банку повної інформації про умови кредитування.

З матеріалів справи вбачається, що термін дії кредитного ліміту встановлювався на термін дії платіжної картки. Строк дії кредитної картки №280905 встановлений до серпня 2016 року включно, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 з приват24 (а.с.60) та інформацією по картці (а.с. 93).

Таким чином, сторони встановили як строк дії договору з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Вбачається, що відповідач в судовому засіданні суду першої інстанцій участі не брав і заяву про застосування строку позовної давності до ухвалення рішення місцевого суду не подавав, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав для застосування такого строку.

Разом з тим, пунктом 1.1.7.31 Умов та Правил передбачено, що позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, процентів за користування ним, пені, штрафу сторонам встановлена тривалістю п'ятдесят років, тобто сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності відносно стягнення заборгованості за кредитом, що не заборонено ч.1 ст. 259 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Вбачається, що 08 лютого 2014 року відповідачем було внесено останній платіж по кредиту для погашення заборгованості в сумі 100,00 грн. шляхом поповнення платіжної картки в терміналі самообслуговування (а. с. 58), а тому саме з цього періоду розпочався строк позовної давності.

Позов про стягнення заборгованості пред'явлено позивачем до суду 07 лютого 2017 року, тобто в межах строків позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач виконав умови договору.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих зобовязань, станом на 31 грудня 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 16 943,06 грн., яка складається з наступного: 287,17 грн. заборгованість за кредитом, 11 922,89 грн. заборгованість по відсоткам; 3 450,00 грн. пеня; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 783,00 штраф (процентна складова).

Вбачається, що розрахунок заборгованості щодо неустойки позивачем проведено з порушенням норм чинного законодавства, оскільки до відповідача застосовано потрійну цивільно-правову відповідальність за невиконання умов кредитного договору, а саме стягнення пені, штрафу в фіксованій частині та штрафу в процентній складові.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказаних висновок узгоджується з правовою позицією викладеній у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс13.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Судом встановлено, що розмір заборгованості за кредитом становить 287,17 грн. (тіло), а сукупний розмір нарахованої неустойки станом на 31 грудня 2016 року становить 4 733,00 грн, в тому числі пеня 3450 грн., тому такі обставини можуть бути підставою для зменшення розміру неустойки.

Крім того, банк зобовязаний проводити моніторинг погашення кредиту у випадку невиконання позичальником умов кредитного договору, однак незважаючи на цей обов'язок, кредитор на підставі вигідних для нього умов протягом наступних 5 років продовжив нараховувати відповідачу неустойку, що призвело до її зростання до суми, яка в 12 разів перевищила суму отриманого кредиту.

Таку поведінку кредитора, який, на переконання колегії суддів, не вжив заходів щодо зменшення збитків, апеляційний суд розцінює як недобросовісну.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 протягом 2012-2014 років вносив кошти на погашення кредиту. Дану обставину позивач не заперечує. Таким чином неправомірні дії працівників банку призвели до збільшення розміру пені.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені з 3450,00 грн. до 1 000,00 грн.

Враховуючи, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, ст.ст. 264, 526, 549, 551, 616 ЦК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства КБ "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 травня 2017 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства КБ "Приватбанк" 13 310,06 грн. заборгованості за кредитним договором, що складається: 287,17 грн. заборгованість за кредитом, 11 922,89 грн. заборгованість по відсоткам; 1 000,00 грн. пені.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства КБ "Приватбанк" 3 360,00 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді: