РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 643/13545/16-ц

Провадження № 2/643/1319/17

28.08.2017 Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Скотар А.Ю.,

за участю секретаря Кречетової М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання правочинів недійсними, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 18.02.2011 між ним та ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладений договір позики, згідно якого позивач передав, а відповідачі прийняли солідарно у власність 34800 доларів США, які зобовязалися повернути в порядку та у строки відповідно до умови п. 1 договору позики, а саме: по 8000 доларів США не пізніше 18 числа кожного місяця в період з моменту укладення договору по 18.07.2011 і 30800 доларів США в термін до 18.08.2011.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобовязань за вищевказаним договором, між ними та позивачем укладений іпотечний договір, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали позивачу в іпотеку 5 обєктів нерухомого майна, а саме: 4 нежитлових приміщення та земельну ділянку площею 0,0588 га, надану для ведення садівництва, розташовану за адресою: м. Харків, проспект Тракторобудівників, 79 (с/т «50 років Жовтня», ділянка № 143, квартал 7), яка належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку.

Відомості про обтяження вказаного майна іпотекою були внесені і зареєстровані нотаріусом ОСОБА_9 в Державному реєстрі іпотек, про що виданий Витяг про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек за № 30375964 від 18.02.2011. Крім того, за домовленістю сторін, викладеною в останньому абзаці умови п. 1 іпотечного договору, на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у звязку з посвідченням іпотечного договору нотаріусом накладено заборони відчуження на всі пять предметів іпотеки.

Зобовязання з повернення позивачу боргу в повному обсязі відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконані не були.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2015 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково і стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за користування позикою: борг в сумі 473761,50 грн., проценти в сумі 125562,59 грн., три проценти річних в сумі 40648,73 грн., неустойку в сумі 473761,50 грн., а також судові витрати в сумі 3654 грн. Вказане рішення набрало законної сили.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.09.2015 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми позики за договором позики від 18.02.2011 за період з 28.07.2014 по 19.06.2015 в сумі, еквівалентній 803 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у розмірі 17504,21 грн., в рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 за договором позики від 18.02.2011 в розмірі 991951,30 грн. відповідно до заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2015, а також заборгованості відповідачів за договором позики від 18.02.2011 у вигляді трьох процентів річних за період з 28.07.2014 року по 19.06.2015 в сумі, еквівалентній 803 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у розмірі 17504,21 грн., звернуто стягнення на чотири предмети іпотеки: чотири нежитлових приміщення із наданням позивачеві права продажу, управління предметами іпотеки на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15.03.2016 апеляційну скаргу представника позивача задоволено частково, рішення Московського районного суду м. Харкова від 02.09.2015 скасовано і ухвалено у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Позивач вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03.11.2015, що виступає предметом іпотеки за іпотечним договором, підлягає визнанню недійсним, оскільки згідно умови п. 7 укладеного між позивачем та відповідачами іпотечного договору від 18.02.2011, предмети іпотеки, а також права на них, не можуть бути використані іпотекодавцями в якості предмету будь-яких правочинів, договорів та угод, без письмової згоди іпотекодержателя.

Позивач ОСОБА_1 не надавав іпотекодавцю ОСОБА_3 згоди на продаж предмета іпотеки - земельної ділянки, площею 0,0588 га, наданої для ведення садівництва, розташованої за адресою: м. Харків, проспект Тракторобудівників. 79 (с/т «50 років Жовтня», ділянка № 143, квартал 7) - гр. ОСОБА_5.

Отже, договір відчуження (купівлі-продажу) земельної ділянки, яка є предметом іпотеки і забезпечує виконання відповідачами їхніх зобовязань за укладеним із позивачем договору позики від 18.02.2011, в силу умови п. 7 іпотечного договору від 18.02.2011 та вимог вказаних вище норм ч. 3 ст. 9 та ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» підлягає визнанню недійсним. Як наслідок, проведена нотаріусом ОСОБА_11 на підставі цього договору державна реєстрація права власності на вказану земельну ділянку за гр. ОСОБА_5 також підлягає скасуванню за рішенням суду.

Відповідно до уточненої позовної заяви, ОСОБА_1 зазначив, що відповідач ОСОБА_3 звернулась до нотаріуса ОСОБА_8 із заявою про видачу дублікату договору купівлі-продажу земельної ділянки через втрату оригіналу, 18.01.2013 отримала дублікат вказаного договору, на підставі дублікату договору купівлі-продажу здійснила без згоди іпотекадержателя продаж спірної земельної ділянки ОСОБА_4, а ОСОБА_4О, здійснив відчуження земельної ділянки шляхом її продажу ОСОБА_5 ОСОБА_1 вважає, що підстава отримання дублікату договору купівлі-продажу є незаконною, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на землю за договором іпотеки знаходились у нього як у іпотекодержателя, тому дублікат договору є недійсним, відповідно продаж ОСОБА_3 земельної ділянки на підставі дублікату договору без згоди іпотекодержателя ОСОБА_4 є незаконною, а тому угода є недійсною, відповідно угода купівлі-продажу спірної земельної ділянки між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є недійсною.

Позивач просить уточнену позовну заяву задовольнити, визнати недійсним виданий 18.01.2013 дублікат договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.12.2009 та скасувати за ОСОБА_3 проведену 16.07.2013 державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0588 га, надану для ведення садівництва, розташовану за адресою: м. Харків, проспект Тракторобудівників, 79 (с/т «50 років Жовтня», ділянка № 143, квартал 7), кадастровий номер :08:003:0160); визнати недійсним укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки від 20.08.2013 та скасувати за ОСОБА_4 проведену 20.08.2013 реєстрацію права власності на земельну ділянку; визнати недійсним укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 03.11.2015 та скасувати за ОСОБА_5 проведену 03.11.2015 державну реєстрацію права власності на земельну ділянку (т. 2 а.с. 2-6).

Представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, провести розгляд справи за його відсутністю, про що надав суду письмову заяву.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Представник відповідача ОСОБА_5 надав суду письмову заяву, в якій позов не визнав повністю, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Треті особи: приватні нотаріуси Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, направили суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутністю та копії нотаріальних справ.

Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 18.02.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладений договір позики за реєстровим № 441, згідно якого позивач передав, а відповідачі прийняли солідарно у власність 34800 доларів США, які зобовязалися повернути в порядку та у строки відповідно до умови п. 1 договору позики, а саме: по 8000 доларів США не пізніше 18 числа кожного місяця в період з моменту укладення договору по 18.07.2011 і 30800 доларів США в термін до 18.08.2011 (а.с. 7).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобовязань за вищевказаним договором позики, між ними та позивачем укладений іпотечний договір за реєстровим № 444, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали позивачу в іпотеку чотири нежитлових приміщення, які не є предметом даного позову, та земельну ділянку, площею 0,0588 га, надану для ведення садівництва, розташовану за адресою: м. Харків, проспект Тракторобудівників, 79 (с/т «50 років Жовтня», ділянка № 143, квартал 7), яка належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 047220, виданого Харківською міською радою 15.11.2007, зареєстровано Управлінням Держкомзему в місті Харкові в Поземельній книзі 03.02.2010 року за реєстровим № 60001.

Згідно п. 6 іпотечного договору, іпотекодержателю передаються правовстановлюючі документи та технічна документація на предмет іпотеки (т. 1 а.с. 8-10).

Відомості про обтяження вказаного майна іпотекою були внесені і зареєстровані приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 в Державному реєстрі іпотек, про що виданий Витяг про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек за № 30375964 від 18.02.2011 (т. 1 а.с. 26).

За домовленістю сторін, викладеною в останньому абзаці умови п. 1 іпотечного договору, на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у звязку з посвідченням іпотечного договору приватним нотаріусом ОСОБА_9 було накладено заборони відчуження на всі пять предметів іпотеки (т. 1 а.с. 27-31).

Крім того судом встановлено, що зобовязання з повернення позивачу боргу в повному обсязі відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконані не були.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2015 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково і стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за користування позикою: борг в сумі 473761,50 грн., проценти в сумі 125562,59 грн., три проценти річних в сумі 40648,73 грн., неустойку в сумі 473761,50 грн., а також судові витрати в сумі 3654 грн. Вказане рішення набрало законної сили (т. 1 а.с. 32-34).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.09.2015 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми позики за договором позики від 18.02.2011 за період з 28.07.2014 по 19.06.2015 в сумі, еквівалентній 803 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у розмірі 17504,21 грн., в рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 за договором позики від 18.02.2011 в розмірі 991951,30 грн. відповідно до заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2015, а також заборгованості відповідачів за договором позики від 18.02.2011 у вигляді трьох процентів річних за період з 28.07.2014 по 19.06.2015 в сумі, еквівалентній 803 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у розмірі 17504,21 грн., звернуто стягнення на чотири предмети іпотеки - нежитлові приміщення, шляхом застосування визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу, надано право ОСОБА_1 предявляти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, передані предмети іпотеки чотири нежитлових приміщення на період до його реалізації за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу в управління позивача ОСОБА_1, вирішено питання про розподіл судових витрат (т. 1 а.с. 35-37).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15.03.2016 рішення Московського районного суду м. Харкова від 02.09.2015 скасовано і ухвалено у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково і вирішено: визначити суму заборгованості боржників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_10 перед стягувачем ОСОБА_1 за договором позики від 18.02.2011 за період з 28.07.2014 по 19.06.2015: по процентам, згідно облікової ставки НБУ за цей період часу - 5141 долар США; 3 проценти річних від простроченої поверненням суми позики - 803 долари США; неустойку - 293000 доларів США, а всього 299344 долари США, що на день ухвалення рішення відповідно за курсом НБУ еквівалентно 6384754,28 грн.; в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 18.02.2011, стягнутої заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова віл 26.01.2015 в сумі 991951,30 грн., та заборгованості, виниклої за період з 28.07.2014 по 19.06.2015 в сумі 299344 долари США, що еквівалентно 6384754,28 грн., а в загальному розмірі 7376705,58 грн., звернути стягнення на 4 предмети іпотеки 4 нежитлових приміщення з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації 31568,00 грн., шляхом застосування визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу, шляхом надання іпотеко держателю ОСОБА_1 права на продаж предметів іпотеки будь-якій третій особі-покупцю на його власний розсуд за вищевказаною початковою ціною. Надати ОСОБА_1 право предявляти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, передати предмети іпотеки: 4 нежитлових приміщення на період до їх реалізації за визначеною ст. 38 «Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу в управління ОСОБА_1 Звільнити від майна ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказані нежитлові приміщення. (т. 1 а.с. 38-46).

На підставі вказаних вище доказів судом встановлено, що спірна земельна ділянка входила у склад обєктів нерухомого майна, які були предметом іпотеки за договором іпотеки від 18.02.2011, проте позовних вимог про звернення стягнення на земельну ділянку по пр. Тракторобудівників, № 79 в м. Харкові одночасно з 4 іншими предметами іпотеки позивачем не заявлялось і вона не була предметом спору у вищевказаних судових рішеннях.

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 047220, виданого 15.11.2007, земельна ділянка по пр. Тракторобудівників, 79 у м. Харкові (с/т «50 років Жовтня», № 143, квартал 7) належала ОСОБА_12 Тахран. Зворотній бік вказаного земельного акту містить наступні позначки: приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 16.12.2009 за реєстровим № 3562 посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі якого право власності переходить ОСОБА_3; приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 28.07.2011 за реєстровим 2550 посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі якого право власності на цю земельну ділянку переходить до ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 25).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, запис про іпотеку в Державному реєстрі іпотек погашено 20.08.2013 11:24:04 на підставі рішення реєстратора від 13.08.2013; постанова Господарського суду Харківської області від 20.07.2011 року справа № 5023/5853/11, запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна погашено 13.08.2013 14:36:45 на підставі рішення реєстратора № 4955240 від 13.08.2013; постанова Господарського суду Харківської області від 20.07.2011 справа 5023/5853/11 (т.1 а.с.122-123).

Як вбачається з рішення Апеляційного суду Харківської області від 15.03.2016, скасовуючи рішення місцевого суду і ухвалюючи нове рішення, Апеляційний суд Харківської області виходив із порушення Московським районним судом м. Харкова норм матеріального права, зокрема не зазначення початкової ціни предмету іпотеки, не вжиття заходів щодо збереження предметів іпотеки, одночасного стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Апеляційного суду Харківської області встановлено, що земельна ділянка для ведення садівництва прощею 0,0588 га по пр. Тракторобудівників, № 79 в м. Харкові, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 047220 і яка входила до обєктів предмету іпотеки, була продана за згодою сторін (а.с. 43 зворотній бік).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону.

На підставі наданих доказів судом встановлено, що спірна земельна ділянка була відчужена 28.07.2011 на користь ОСОБА_13, тобто до укладення оспорюваних угод в 2013 та в 2015 році. Записи про іпотеку та обтяження Єдиних реєстрах погашені на підставі рішення реєстратора 13.08.2013 за постановою Господарського суду Харківської області від 20.07.2011. Рішенням Апеляційного суду Харківської області встановлено, що земельна ділянка для ведення садівництва прощею 0,0588 га по пр. Тракторобудівників, № 79 в м. Харкові, яка належала ОСОБА_3 і яка входила до обєктів предмету іпотеки, була продана за згодою сторін.

Тобто позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог не зазначені вищевказані обставини, які мають істотне значення для вирішення спору по суті, а саме підстави продажу земельної ділянки 28.07.2011, суть рішення Господарського суду Харківської області від 20.07.2011, на підставі якого погашені записи про іпотеку та обтяження, а відповідно вибраний спосіб захисту як іпотекодержателя та підстави подачі позову до суду на захист прав іпотекодержателя є невірними.

Згідно копій документів щодо видачі Дублікату договору купівлі-продажу земельної ділянки, видного приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14, за заявою ОСОБА_3 від 18.01.2013, в звязку з втратою ОСОБА_3 оригіналу договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.12.2009 за реєстровим № 3562, 18.01.2013 нотаріусом видано дублікат вказаного договору (т. 2 а.с. 81-85).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.08.2013, реєстровий № 967, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 придбав земельну ділянку площею 0,0588 га, надану для ведення садівництва, розташовану за адресою: м. Харків, проспект Тракторобудівників, 79 (с/т «50 років Жовтня», ділянка № 143, квартал 7), кадастровий номер :08:003:0160 (т. 1 а.с. 90).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу реєстровий № 967, виданий 20.08.2013, підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 5144521 від 20.08.2013 13:36:29 (т. 1 а.с. 91).

Згідно копії матеріалів нотаріально справи, наданої приватним нотаріусом ОСОБА_7, при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.08.2013 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, згідно витягів з Державного реєстру обмежень нерухомого майна, з Державного реєстру про зареєстровані речові права, з Державного земельного кадастру, будь-які обмеження відсутні, земельна ділянка під забороною відчуження (арештом) не перебуває (т. 2 а.с. 23-78).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.11.2015, реєстровий № 2585, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_15, який діяв від імені ОСОБА_5.В., придбав земельну ділянку площею 0,0588 га, надану для ведення садівництва, розташовану за адресою: м. Харків, проспект Тракторобудівників, 79 (с/т «50 років Жовтня», ділянка № 143, квартал 7), кадастровий номер :08:003:0160 (т. 1 а.с. 92-93).

Згідно копій матеріалів нотаріальної справи, наданої суду приватним нотаріусом ОСОБА_11, при укладенні договору купівлі-продажу від 03.11.2015 нотаріусом зроблені витяги за результатами пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на обєкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так, відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно відсутні, відомості з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна відсутні, відомості з державного реєстру іпотек відсутні (т. 1 а.с. 150-189).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Реституція, як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 цього Кодексу) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, на право витребувати в набувача це майно.

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

Відповідно до ст. 12 ЦК України, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Тобто набувач вважається добросовісним, якщо не буде встановлено протилежне.

На підставі викладено, судом встановлено, що при укладенні угоди купівлі-продажу від 03.11.2015 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вимоги закону порушені не були, вказана земельна ділянка під забороною відчуження не була, зловживань та порушень закону з боку ОСОБА_5 або її представника ОСОБА_15, який діяв на підставі довіреності, матеріали справи не містять, тобто ОСОБА_5 є добросовісним набувачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57, 60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Так, враховуючи встановлені судом факти, а саме продаж спірної земельної ділянки 28.07.2011 року, наявність постанови Господарського суду від 20.07.2011, на підставі якої в державних реєстрах погашені відомості про іпотеку та заборону відчуження, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не надано належних доказів, що після укладення договору купівлі-продажу від 28.07.2011 іпотека на спірну земельну ділянку не припинилася відповідно до вимог ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» і він є належним позивачем та має право як особа, інтересів якої стосуються оспорювані угоди звертатися до суду з позовом про визнання недійсним дублікату договору купівлі-продажу від 16.12.2009 та подальших договорів купівлі-продажу від 20.08.2013 та 05.11.2015.

Клопотань про витребування інших доказів на підтвердження позовних вимог позивачем при судовому розгляді не заявлено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Судом не встановлена наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

На підставі викладеного, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 61, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 216, 388 ЦК України, ст.ст. 9, 12,17 ЗУ «Про іпотеку», суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання правочинів недійсними - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А.Ю. Скотар