УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 12 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 27 жовтня 2010 року ОСОБА_3 отримав у нього в позику грошову суму у розмірі 12 000 грн, що підтверджується розпискою. Станом на 13 липня 2015 року відповідач кошти не повернув.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 7 452 грн втрат від інфляції, 1 545 грн 88 коп. - 3 % річних, 5 514 грн 75 коп. процентів за користування коштами.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 10 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 122 грн 76 коп. - втрат від інфляції; 192 грн 32 коп. - 3 % річних; 9 837 грн 94 коп. за користування коштами та 1 378 грн судового збору на користь держави. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2016 року рішення районного суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 втрат від інфляції, 3 % річних змінено, збільшено розмір втрат від інфляції з 122 грн 76 коп. до 525 грн 70 коп., 3 % річних - з 192 грн 32 коп. до 7 281 грн 60 коп. У решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року рішення апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскаржуваною ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 12 червня 2017 року рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 10 червня 2016 року залишено без змін.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2, звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права та стягнути із відповідача на його користь 3% річних від простроченої суми за період з 26 серпня 2014 року по 10 лютого 2016 року - 525 грн 70 коп. та 7 281 грн 60 коп. індекс інфляції від простроченої суми за період з 01 вересня 2014 року по січень 2016 року.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 12 000 грн, що підтверджується розпискою. Строк виконання грошового зобов'язання договором позики не встановлено.

Також встановлено, що 11 лютого 2016 року ОСОБА_3 повернув борг позивачу у розмірі 12 000 грн, що підтверджується розпискою.

Крім того, судом зазначено, що із заяви ОСОБА_3 вбачається, що вимогу про повернення боргу позивач пред'явив йому у червні 2015 року.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, на підставі ст. ст. 536, 625, 1046 - 1049 ЦК України, дійшов до обґрунтованих висновків про стягнення із ОСОБА_3 втрат від інфляції та 3% річних за період з липня 2015 року по 10 лютого 2016 року, так як позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вимога була вручена відповідачу саме 30 серпня 2014 року.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даної ухвали. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судом апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 12 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова