Справа № 572/1729/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року

Сарненський районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: Слободянюка Б.К.

секретаря: Кудіній А.Р..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сарни подання державного виконавця Сарненського районного відділу ДВС ГТУЮ в Рівненській області області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон,

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції Рівненської області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобовязань. Вказує, що на виконанні у ВДВС Сарненського РУЮ перебуває виконавче провадження №276/1237/13-ц про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітніх дітей. Рішення суду боржником не виконано у термін, наданий йому для добровільного виконання. Тому державний виконавець відділу державної виконавчої служби Сарненського районного відділу в Рівненській області просить тимчасово обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконанням ним зобовязань за рішенням суду.

Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ч.2, 3 ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен є вільним залишати свою країну, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Забезпечення майнових прав не може здійснюватись шляхом обмеження основоположних свобод.

На підставі ст..22 Конституції України, конституційні права і свободи людини гарантуються і не можуть бути скасовані. Оскільки Конституція є основним Законом України, то права людини, які гарантовані нею, не можуть бути порушені.

Відповідно до ст.33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом. Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду і вїзду в України громадян України» від 21 січня 1994 року.

Стаття 6 зазначеного Закону передбачає декілька видів обмеження в виїзді громадян України за кордон, зокрема: громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорту та тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у певних випадках, що визначені в цій статті.

За змістом п.5 ч.1 та ч.2 ст.6 зазначеного Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобовязань. З аналізу тих правових норм вбачається, що особа, яка має паспорт для виїзду за межі України, та має такий намір, може бути відмовлено у виїзді за кордон у випадку ухилення від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязань Таким чином, при звернені до суду з вказаним поданням, орган державної виконавчої служби повинні покластися на обставини та підтвердити їх відповідними доказами про те, що боржник має паспорт для виїзду за кордон, ухиляється від виконання зобовязань та його дії свідчать про намір виїхати за кордон.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, те, що сама по собі наявність невиконання зобов'язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.22, 33 Конституції України, Конвенцією «Про захист прав людини і основоположних свобод», ст.377-1 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

У задоволені подання державного виконавця Сарненського Криничанського районного відділу ДВС ГТУЮ в Рівненській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_3 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пяти днів з дня її проголошення або з дня отримання її копії.

Суддя: