Справа № 159/2066/17 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В.О.
Провадження № 22-ц/773/1207/17 Категорія: 48 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

секретар Вергун Т.С.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

пр-ка позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

06 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що судовим рішенням від 12.03.1999 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно проживає із нею і на даний час досяг повноліття.

Оскільки відповідач зобов`язання по сплаті аліментів виконував неналежним чином, ухилявся від їх сплати, то станом на 16.02.2016 року розмір заборгованості становив 65962,67 грн..

Її матеріальне становище значно погіршилося, вона не в змозі утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан сім`ї, а тому просить стягнути із відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, розмір якої уточнила у судовому засіданні та становить за період з січня 2007 року по грудень 2008 року 1441,51 грн., з грудня 2009 року по лютий 2016 року 19212,74 грн., а всього 20654,25 грн..

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 25 липня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 5500 грн. за період з 01.01.2007 по 12.04.2014 року.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав.

Відповідач через свого представника у письмовому запереченні апеляційну скаргу заперечив та просить її відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Судом встановлено, що сторони являються батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Постановою Володимир-Волинського міського народного суду від 12 березня 1999 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму на дитину щомісячно, починаючи з 11.03.1999 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.10).

Відповідач ОСОБА_3 допустив заборгованість по сплаті призначених йому щомісячних сум аліментів.

Суд першої інстанції навів обґрунтування та розрахунок неустойки (пені), який позивачем не спростовується.

Позивач та її представник покликаються в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно зменшив розмір неустойки із застосуванням Закону України від 20.05.2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», яким доповнено ст.14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пунктом 15, згідно якого військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. При цьому апелянт зазначає, що суд не врахував, що зазначений закон набрав законної сили 08.06.2014 року; суд не взяв до уваги вичерпний перелік підстав для зменшення неустойки, який перелічений у ст.196 СК України; суд бездоказово відніс відповідача до статусу військовослужбовців, призваних на особливий період.

Зазначені покликання апеляційним судом відхиляються, оскільки застосування п.15 ст.14 Закону стосується усіх, без виключення, військовослужбовців, тобто громадян України, які проходять службу на території України (ч.1 ст.5 Закону).

Із копії довідки Ковельського об`єднаного міського військового комісаріату Волинської області від 05.05.2015 року вбачається, що відповідач призваний під час мобілізації до Збройних Сил України 12.04.2014 року на підставі Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» (а.с.26), а тому відноситься до військовослужбовців.

Необхідність застосування переліку підстав для зменшення неустойки, який перелічений лише у ст.196 СК України суперечить вимогам ст.2 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно якої ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Набрання Законом № 1275-VII від 20.05.2014 року законної сили лише 08.06.2014 року не впливає на правильність оскарженого рішення, оскільки судом першої інстанції стягнуто не повністю визначений розмір неустойки (пені) по аліментах, а прийняте рішення про зменшення цього розміру.

Покликання позивача на безпідставне зменшення судом розміру неустойки (пені) із урахуванням бездоказових тверджень відповідача про те, що на його утриманні є діти від інших шлюбів та мама відхиляються апеляційним судом, оскільки судом не враховувалося перебування на утриманні відповідача мами, а враховано утримання ним ще інших двох дітей та інші обставини, про що зазначено в оскарженому рішенні.

Крім того, законодавством не встановлено, що виконання батьками своїх обов`язків щодо утримання дітей має здійснюватися не добровільно, а лише у примусовому порядку шляхом постановлення судового рішення.

У відповідача є ще двоє неповнолітніх дітей, чого позивач не заперечила, які повинні отримувати однакове забезпечення від свого батька.

Враховуючи зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність зменшення розміру неустойки.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді першої інстанції та не спростовують висновків оскарженого рішення суду.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 липня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді