Справа № 750/7464/17 Провадження № 22-ц/795/1767/2017 Суддя у I інстанції Коверзнев В. О.
Категорія: цивільна Доповідач-суддя Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

11 вересня 2017 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Бечка Є.М., Вінгаль В.М.,

з участю секретаря судового засідання Шапко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2017 року про залишення позовної заяви без руху у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Техкомсервіс» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ «Техкомсервіс» про захист прав споживача було залишено без руху та запропановано позивачеві у 5-денний строк сплатити судовий збір за кожну вимогу майнового та немайного характеру, а також надати суду документ, що підтверджує його сплату.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати зазначену ухвалу судді, через її постановлення з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначав, що має пільгу зі сплати судового збору, встановлену ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», якою гарантовано реалізацію захисту прав споживачів.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Постановивши ухвалу про повернення позовної заяви її подавачеві, суддя першої інстанції виходив з положень ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої, споживачі товарів та послуг не є звільненими від сплати судового збору за подання до суду позовів, що зумовлює необхідність сплати судового збору позивачем.

Проте, з наведеними висновками судді не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

При цьому, ч. 2 ст. 79 ЦПК України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким законом є Закон України «Про судовий збір» зі змінами, внесеними Законом України від 22 травня 2015 року № 483-УШ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору».

Положеннями статті 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції Закону України № 484-VIII від 22 травня 2015 року) визначено перелік категорій осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, при цьому, частина перша наведеної норми закону викладена в іншій редакції, відповідно до якої, положення закону щодо звільнення від сплати судового збору споживачів за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, виключено.

У зв'язку з цим виникла колізія частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 5 Закону України «Про судовий збір», яка призводить до неоднакового вирішення судами питання щодо необхідності сплати судового збору такою категорією позивачів.

При вирішенні означеного питання слід мати на увазі, що реалізацію споживачем права на судовий захист, складовою якого є наявність пільг щодо сплати судового збору, врегульовано у статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Положення статті 5 Закону України «Про судовий збір» не містять вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, в той час, коли Законом України «Про захист прав споживачів» установлено відповідні права, окреслено механізми їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, у тому числі право на звернення до суду, складовою забезпечення якого є звільнення споживача від сплати судового збору.

За таких обставин, сама по собі відсутність такої категорії осіб у встановленому в зазначеній нормі переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може означати, що споживачі такої пільги не мають.

Такий висновок узгоджується з пунктом 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати».

Посилання судді першої інстанції на правовий висновок Верховного суду України у справі № 6-1121цс16 від 30.11.2016 року, на думку апеляційного суду, не можна визнати вірним у застосуванні до спірних правовідносин, оскільки він стосується дії процесуального закону та Закону України «Про судовий збір» у часі, що не є предметом судового визначення у даній справі.

Враховуючи наведене, ухвала судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2017 року підлягає скасуванню з переданням питання на новий розгляд до суду першої інстанції, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2017 року скасувати, а вирішення питання про можливість відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Голова судового засідання: Судді: