Ухвала

Іменем України

28 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником - ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_2звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він протягом тривалого часу працював у приватному акціонерному товаристві «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат») в шкідливих умовах праці, унаслідок чого отримав професійні захворювання з діагнозами вібраційна хвороба та хронічне обструктивне захворювання легень, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 19 травня 2016 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 50 %, з них: 40% - по вібраційній хворобі та 10 % по хронічному обструктивному захворюванню легень, а також встановлено третю групу інвалідності, починаючи з 25 квітня 2016 року по 01 травня 2017 року.

Враховуючи наведене та посилаючись на те, що у зв'язку з отриманими професійними захворюваннями йому спричинено моральну шкоду, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 835 200 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року позов ОСОБА_2задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 30 тис. грн. моральної шкоди без стягнення податків та обов'язкових платежів. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 змінено, зменшено цей розмір з 30 тис. грн. до 5 тис. грн. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 протягом 29 місяців працював водієм автотранспортних засобів в кар'єрі ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», виконуючи роботи в умовах перевищення рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Висновком МСЕК від 19 травня 2016 року ОСОБА_2 первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 50 %, зокрема 40% по вібраційній хворобі та 10 % по хронічному обструктивному захворюванню легень, а також встановлено третю групу інвалідності, починаючи з 25 квітня 2016 року по 01 травня 2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд, правильно застосувавши положення ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), врахував характер та причини отриманого позивачем професійного захворювання, призначення повторного переогляду, що свідчить про можливість покращення стану його здоров'я, а також дотримався засад розумності, виваженості та справедливості при визначенні розміру моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанцій (ст. 335 ЦПК України), висновків апеляційного суду не спростовують, і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

І.М.Фаловська