Справа № 569/8057/17
Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi ОСОБА_1,
з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -
ОСОБА_2 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 533,10 грн щомісячно, що становить 30% прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років. Також просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини за минулий час у звязку з ухиленням останнього від їх сплати.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач ОСОБА_3 є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. На теперішній час відповідач не піклується про духовний і матеріальний стан сина, матеріальні їй та їх спільній дитині не допомагає. Її заробітку недостатньо для належного та необхідного забезпечення і утримання дитини.
Позивач ОСОБА_2 подала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Розгляд справи просить провести у її відсутності.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, про час і місце судового засідання був оповіщений у встановленому порядку. Повідомлення про причини неявки від відповідача не надійшло. Заперечень на позов відповідач не подав.
Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ № 157871, виданим 22 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану міста Рівне.
Судом також встановлено, що на теперішній час неповнолітній син ОСОБА_5 проживає разом з матірю. Відповідач належної матеріальної допомоги позивачу на утримання сина не надає, між сторонами не досягнуто домовленості про спосіб виконання відповідачем обовязку утримувати дитину, яка проживає разом з позивачем, ні в грошовій, ні в натуральній формі, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення права дитини на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина.
Згідно статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами першою-третьою статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до вимог статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.
Як зазначено у частині третій статті 181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно статті 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 01 травня 2017 року встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 1777 грн на одну особу в розрахунку на місяць, з 01 грудня 2017 року 1860 грн.
Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).
Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)
Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька.
За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї, а також приймаючи до уваги положення частини другої статті 182 СК України в редакції Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, якою визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти у розмірі саме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, тобто у розмірі 888,5 грн (1777 : 2).
При цьому суд враховує, що позовні вимоги ОСОБА_2, а саме розмір аліментів, визначаються нею виходячи з мінімального розміру аліментів, які був чинний на час її звернення до суду.
Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, то позов у цій частині суд визнає недоведеним та безпідставним і, відповідно, таким, що задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог частини другої статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.
Разом з тим, позивач не надала суду жодних доказів, які свідчили б про те, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.
На підставі ст.ст.180,182,184,191 Сiмейного кодексу України, керуючись ст.ст.3,10,11,60,88,209,212,214,215,218,223,224,225,226,292,294 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 888 (вісімсот вісімдесят вісім) гривень 50 копійок щомісячно, починаючи з 25 травня 2017 року і до повноліття дитини.
В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовити за їх недоведеністю та безпідставністю.
Рiшення в частинi стягнення алiментiв у межах суми платежу за один місяць пiдлягає негайному виконанню.
Стягнути з ОСОБА_3 в доход держави 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Ю.П.Куцоконь