АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 752/3617/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Колдіна О.О.
Провадження № 22-ц/796/7510/2017 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та надання дозволу на виїзд неповнолітнього за кордон без згоди одного із батьків,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 березня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та надання дозволу на виїзд неповнолітнього за кордон без згоди одного із батьків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 на весь період часу до досягнення дитиною шістнадцяти років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2. Дозволити їй без згоди батька ОСОБА_2 оформлювати документи для тимчасового виїзду ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька на весь період часу до досягнення дитиною шістнадцяти років, тобто на період чотири роки до ІНФОРМАЦІЯ_2. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що вона вийшла заміж за громадянина Швеції та має намір переїхати до чоловіка на постійне місце проживання. Рішення суду про відмову у наданні їй дозволу на виїзд дитини за кордон та оформлення документів є перешкодою у возз'єднанні родини. Відмовляючи в задоволенні позову, суд не надав оцінки тому, що відповідач не бере участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та не виходить на зв'язок вже більше трьох років.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 14 червня 2007 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

11 грудня 2006 року Краснолуцьким міським судом Луганської області ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки його заробітку, починаючи з 25 жовтня 2006 року, і до досягнення дитиною повноліття.

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру щомісячної виплати аліментів до 40% з усіх видів заробітку відповідача, надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3, 2005 року народження, за межі України без дозволу та супроводу батька на весь період часу до досягнення дитиною шістнадцяти років; надання дозволу без згоди батька оформлювати документи для тимчасового виїзду ОСОБА_3 за межі України без дозволу та супроводу батька на весь період часу до досягнення дитиною шістнадцяти років.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів не убачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення передбачено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про надання дозволу на оформлення проїзних документів та виїзду дитини за кордон без зазначення конкретної держави прямування та відповідного часового проміжку перебування із зазначенням дати початку та дати кінця перебування дитини за межами України в певній країні.

Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійній виїзд дитини за кордон до досягнення шістнадцятирічного віку без згоди батька не відповідає вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст. ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Суд дійшов правильного висновку, що намір ОСОБА_1 разом з неповнолітньою дитиною виїхати до Швеції за місцем проживання свого чоловіка є фактично зміною місця проживання дитини і позбавить батька можливості вільно спілкуватися з нию, що впливає на обсяг його прав. Питання щодо фактично зміни місця проживання дитини не може вирішуватися в порядку , передбаченому Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Апеляційна скарга ОСОБА_5 не містить доводів щодо спростування висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог щодо зміни розміру аліментів на утримання сина. А тому у колегії суддів відсутні підстави для перегляду рішення суду першої інстанції в цій частині.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права при вирішенні позовних вимог ОСОБА_1, повно з'ясував обставини по справі, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді