Справа № 467/815/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2017 року Арбузинський районний суд

Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Кірімової О.М.

при секретарі Сіваченко Ю.І.

представника позивача Гурова В.Г.,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Арбузинка цивільну справу за позовом фермерського господарства «Ларіне» до ОСОБА_2 про стягнення завданої шкоди в порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Ларіне» (далі ФГ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення завданої шкоди в порядку регресу.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач, працюючи на посаді тракториста-машиніста, в робочий час, виконуючи польові роботи під повітряною лінією 750 кВ Южноукраїнська АЕС-Дніпровська поблизу смт Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області, керуючи трактором John Deere 7930, реєстраційний номер НОМЕР_1, повалив проміжну опору ПЛ № 903, яка належала Миколаївській МЕМ, в результаті падіння та пошкодження проміжна опора відновленню та подальшій експлуатації не підлягає.

На підставі судового рішення ФГ «Ларіне» перерахувало на користь державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі Відокремленого підрозділу Миколаївські магістральні електричні мережі 1001140 грн. 46 коп. завданої шкоди та 15017 грн. 11 коп. судового збору.

Оскільки з вини відповідача завдано шкоду, то позивач на підставі ст. 1191 ЦК України вважає за необхідне у порядку регресу відшкодувати понесені витрати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив суд їх задовольнити та пояснив, що з 01 квітня 2015 року по грудень 2016 року ОСОБА_2 працював на посаді тракториста-машиніста ФГ «Ларіне» на строковій роботі на період виконання польових робіт та з яким було проведено інструктажі.

Наказом № 14 від 20 квітня 2015 року за відповідачем закріплено транспортний засіб, а саме трактор марки John Deere 7930, реєстраційний номер НОМЕР_1 з 21 квітня 2015 року та призначено його відповідальним за випуск на польові роботи транспортного засобу у технічно-справному стані, його безаварійну експлуатацію з дотриманням вимог правил дорожнього руху з організацією передрейсового огляду.

З вини відповідача, який 30 жовтня 2015 року, в обідній час, при виконанні польових робіт під повітряною лінією 750 кВ Южноукраїнська АЕС-Дніпровська поблизу смт Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області, керував трактором John Deere 7930, реєстраційний номер НОМЕР_1, повалив проміжну опору ПЛ № 903, яка належала Миколаївській МЕМ, в результаті падіння та пошкодження проміжна опора відновленню та подальшій експлуатації не підлягає.

ФГ «Ларіне» в порядку виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 09 березня 2017 року, перерахувало на рахунок Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області 1117773 грн. 33 коп., тобто відшкодувало шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків. Тому вважає, що має право зворотної вимоги до винної особи, а саме до ОСОБА_2, у розмірі виплаченого відшкодування.

Зазначав, що є пряма дійсна шкода, завдана з вини відповідача, в розмірі, визначеній судовим рішенням.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив суду, що дійсно працював у ФГ «Ларіне» трактористом. Вдень, 30 жовтня 2015 року, в робочий час, він на полі керував трактором. Під час руху транспортного засобу, під проводами, біля проміжної опори, йому стало зле та він втратив свідомість. На такий стан посилався через неналежні умови роботи, надмірну втому та ненормовані робочі дні, оскільки працював з 8-00 год. до 22-00 год. Керівництво вимагало працювати за таких умов, в іншому разі або звільнили б його, або він не отримав би заробітної палати. Зазначив, що за домовленістю із керівництвом ФГ «Ларіне», він за власний рахунок останньому відшкодував 70 000 грн. за відновлювальний ремонт трактора, яким того дня керував та був пошкоджений. Протокол про адміністративне правопорушення відносно нього за ст. 124 КУпАП не складався. Договір про матеріальну відповідальність із позивачем не укладав. За такого просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог, оскільки такі не ґрунтуються на вимогах законодавства та пояснив, що кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 194-1 КК України згідно постанови слідчого від 29 грудня 2015 року закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Зазначене виключає кримінальну відповідальність з реабілітуючих підстав. Дана постанова набрала законної сили. Вартість за ремонт трактора відповідачем в розмірі 70000 грн. відшкодована. Претензій з даного приводу позивач до відповідача не має. Крім того, позивачем не було дотримано форми передачі відповідачу трактора. Також позивачем не було дотримано належних умов, необхідних позивачу під час виконання ним своїх трудових обов'язків.

Вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ФГ «Ларіне», що підтверджуєтьсянаказом ФГ «Ларіне» № 5 від 01 квітня 2015 року (а.с. 5), згідно якого ОСОБА_2 з цієї ж дати переведений на строкову роботу на період виконання польових робіт при погодинній оплаті праці.

Сторонами не заперечувалось, що відповідач з даного господарства звільнений з грудня місяця 2016 року.

Наказом ФГ «Ларіне» № 7 від 01 квітня 2015 року проведено вступний інструктаж з охорони праці для працівників господарства, в тому числі з ОСОБА_2 під особистий підпис (а.с. 6).

Наказами ФГ «Ларіне» № 15 від 30 червня 2015 року та № 18 від 15 вересня 2015 року проведено повторні інструктажі з охорони праці для працівників господарства, в тому числі з ОСОБА_2 під особистий підпис (а.с. 7-8).

Наказом ФГ «Ларіне» № 14 від 20 квітня 2015 року закріплено транспортний засіб, а саме трактор марки John Deere 7930, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску за трактористом-машиністом ОСОБА_2 з 21 квітня 2015 року та призначено його відповідальним за випуск на польові роботи транспортного засобу у технічно справному стані, його безаварійну експлуатацію з дотриманням вимог правил дорожнього руху з організацією передрейсового огляду (а.с. 9-10).

30 жовтня 2015 року близько 12-00 год., ОСОБА_2 при виконанні польових робіт під повітряною лінією 750 кВ Южноукраїнська АЕС-Дніпровська, поблизу смт Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області, який керував трактором John Deere 7930, реєстраційний номер НОМЕР_1, було повалено проміжну опору ПЛ № 903, яка належить Миколаївській МЕМ. В результаті падіння та пошкодження проміжна опора відновленню та подальшій експлуатації не придатна.

Постановою слідчого СВ Арбузинського РВ від 29 грудня 2015 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000507 від 30.10.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 194-1 КК України року закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Між Миколаївським МЕМ та ФГ «Ларіне» вбачаються цивільно-правові відносини, які не підпадають під ознаки кримінального правопорушення (а.с. 11).

Сторонами не заперечувалось, що дана постанова є чинною, те, що відносно ОСОБА_2 не складався адміністративний протокол за ст. 124 КУпАП, та того, що договір страхування на такий транспортний засіб, як трактор не укладався. Як пояснив позивач, такий вид транспорту, як трактор, не підлягає обов'язковому страхуванню.

Згідно пояснення ОСОБА_2 (а.с. 12) видно, що такий дійсно 30 жовтня 2015 року при виконанні робіт у полі, керуючи трактором, він втратив свідомість, а коли прийшов до тями, то побачив, що електричні опори впали на землю. Він відразу ж повідомив про інцидент керівництву, поліцію та швидку допомогу, яка відвезла його до лікарні, де надали йому медичну допомогу.

В судовому засіданні сторони не заперечували того факту, що ОСОБА_2 повністю відшкодував шкоду ФГ «Ларіне» у виді відновлювальних ремонтних робіт трактора, яким він керував 30 жовтня 2015 року. Претензій позивач з даного питання до відповідача не має.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 09 березня 2017 року, залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06 червня 2017 року, стягнуто із Селянського (фермерського) господарства «Ларіне» на користь Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі Відокремленого підрозділу Миколаївські магістральні електричні мережі 1001140 грн. 46 коп. завданої шкоди та 15017 грн. 11 коп. судового збору (а.с. 13-20).

На виконання вказаного рішення суду 19 липня 2017 року ФГ «Ларіне» здійснило виплату на рахунок Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області 1117773 грн. 33 коп. (а.с. 21). Зазначені фактичні обставини справи ніким не оспорюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Це положення законодавства передбачає перехід права вимоги регресу від однієї особи до іншої при виникненні деліктного (позадоговірного) зобов'язання, а саме із заподіяння шкоди. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права.

Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати ФГ грошової суми третій особі, саме від цього часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. Позов пред'явлений до суду 18.08.2017 в межах встановленого ст. 233 КЗпП України річного строку та відповідно до п.20 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року.

Згідно із ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини). За змістом ч. 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Указаний правовий висновок ВСУ, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів України, наявний у постанові від 23.12.2015 у справі № 6-1654цс15.

Отже необхідно встановити співвідношення правових норм ЦК, як загальних, та КЗпП, як спеціальних, щодо врегулювання правовідносин між працівником та роботодавцем щодо відшкодування шкоди, завданої працівником.

Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Оскільки в даній справі встановлений факт відшкодування роботодавцем завданої працівником третій особі шкоди необхідно встановити чи міститься у КЗпП України спеціальна правова норма щодо вирішення регресних вимог роботодавця до працівника за якого ним відшкодовано шкоду.

Слід врахувати, що ч. 1 ст. 1191 ЦК України містить пряме посилання на можливість застосування цієї правової норми у разі відсутності іншого правового регулювання даного питання.

Право зворотної вимоги виникає лише після того, як відбулася виплата.

Так, главою ІХ КЗпП України врегульовано питання щодо матеріальної відповідальності працівників у разі спричинення ними тієї чи іншої шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Зокрема, статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві

Випадки повної матеріальної відповідальності регламентовані ст. 134 КЗпП України.

Обставин, які б на підставі положень ст. 134 КЗпП України давали підстави для висновку про можливість покладення на відповідача (працівника) повної матеріальної відповідальності за завдану шкоду, при розгляді даної справи не встановлено, не містять такого і матеріали справи. Зокрема, позивачем не надано суду договору про повну матеріальну відповідальність працівника, укладеного з відповідачем. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що такий договір із відповідачем не укладався, про що підтвердив і відповідач.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як роз'яснено у пункті 4 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», за правилами ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

Згідно довідки ФГ «Ларіне» (а.с. 55) середня заробітна плата ОСОБА_2 за останні два місяці його роботи у даному господарстві становить 6815 грн. 30 коп.

На підставі викладеного вище, суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути шкоду, завдану відповідачем, як працівником при виконанні своїх трудових обов'язків (що у справі не оспорюється), та відшкодовану позивачем, як роботодавцем, у розмірі середньомісячної заробітної плати відповідача, яка в даному випадку становить 6815,30 грн.

Даний розмір середньомісячної заробітної плати визначено відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100. Оскільки справа вирішується після звільнення відповідача, для розрахунку середнього заробітку, в даному випадку, береться заробітна плата, яка нараховується працівникові за попередні два місяці роботи в даному господарстві (а.с. 55), відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 4 постанови пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам організаціям їх працівниками.

Доводи представника позивача про те, що оскільки кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, то відповідач несе повну матеріальну відповідальність відповідно до п. 3 ст. 134 КЗпП України та ст. 1166 ЦК України, не можуть бути взяті до уваги, оскільки такий факт не свідчить про наявність матеріальної відповідальності працівника, визначеної ст. 130 КЗпП України з огляду на те, що умови, підстави, обсяг та порядок застосування такої матеріальної відповідальності закріплено в КЗпП України та ці складові підлягають доказуванню в судовому засіданні.

Крім того, відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам слід мати на увазі, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п. 3 ст. 134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства.

Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом (пункти 3, 4, 8 ст. 6, 7, 7-1, 7-2, 8, 9, 10 КПК України).

При винесенні виправдального вироку (закритті провадження у кримінальній справі) за відсутністю складу злочину, суд, розглядаючи справу в порядку цивільного судочинства, вправі з інших передбачених законом підстав задовольнити позов у межах повного розміру заподіяної працівником шкоди.

Як видно, вказана норма не містить посилань на можливість відшкодування працівником шкоди у повному розмірі у випадку наявності постанови закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

За такого, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 102 грн. 23 коп. судового збору пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фермерського господарства «Ларіне» до ОСОБА_2 про стягнення завданої матеріальної шкоди в порядку регресу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фермерського господарства «Ларіне» 6815 (шість тисяч вісімсот п'ятнадцять) грн. 30 коп. у відшкодування шкоди в порядку регресу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фермерського господарства «Ларіне» 102 (сто дві) грн. 23 коп. судового збору.

В задоволенні інших частин вимог, відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 11 вересня 2017 року.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова