Справа № 345/228/17
Провадження № 22-ц/779/1343/2017
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Пнівчук
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:
головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Максюти І.О., Мелінишин Г.П.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Калуської міської ради про надання права на реєстрацію місця проживання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 05 липня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :
20 січня 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з вищезазначеним позовом.

Свої вимоги мотивували тим, що з вересня 2012 року по даний час вони на законних підставах проживають у кімнаті АДРЕСА_1 , та вчасно сплачують комунальні послуги.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідача із заявою про приватизацію кімнати у гуртожитку, однак у задоволенні такої їй відмовлено.

Позивачі, посилаючись на те, що іншого житла у них немає, а у зв`язку із відсутністю реєстрації вони не можуть реалізувати свої права, зокрема, ОСОБА_2 не може пройти медкомісію і отримати групу інвалідності, а ОСОБА_1 не може офіційно працевлаштуватися, просили задовольнити позов, надавши їм право на реєстрацію місця проживання за адресою АДРЕСА_2 .

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 05 липня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до виконавчого комітету Калуської міської ради про надання права на реєстрацію місця проживання відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт ОСОБА_1 зазначила, що проживає в спірній квартирі гуртожитку з квітня 2012 року. Згідно Договору найму житла укладеного з «ЖЕО-4» в 2012 році та в 2013 році, їй та членам її сім`ї надано в користування житло-одну кімнату пл. 18 кв.м за адресою АДРЕСА_2 .

Звернувшись в кінці 2014 року до директора КП «ЖЕО-4» для переукладення договору найму, їй було відмовлено у зв`язку з минуванням потреби та зобов`язано вчасно сплачувати за комунальні послуги.

На її неодноразові звернення до виконавчого комітету Калуської міської ради приватизувати кімнату у гуртожитку їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав та наявність іншого житла на праві приватної власності в с. Мостище.

Дане будинковолодіння в с. Мостище в березні 2014 року було продане, про що свідчить Договір купівлі-продажу.

Вважає, що оскільки вони проживають у спірній кімнаті гуртожитку з квітня 2012 року то мають право бути там зареєстровані.

Апелянт ОСОБА_2 вказав, що в зв`язку з відмовою в реєстрації він не може пройти медкомісію для переоформлення групи інвалідності, оскільки він ніде не зареєстрований. Іншого житла, де можна було б зареєструватись у них немає.

Посилаючись на зазначені обставини, апелянти просили рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення їхніх позовних вимог.

Апелянти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, на адресу суду надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі.

Представник виконавчого комітету Калуської міської ради - Захарія Т.П. заперечив доводи апеляційної скарги, посилаючись на обгрунтованість висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч. 2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам закону відповідає з огляду на наступне.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суд першої інстанції правильно зазначив, що виконавчим комітетом Калуської міської ради не було надано згоди на вселення позивачів в гуртожиток по АДРЕСА_3 , рішення про надання їм житлової площі у гуртожитку не приймалось та ордер на вселення їх у кімнату не видавався. Документи, які б підтверджували право позивачів на проживання в кімнаті гуртожитку відсутні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично проживають у гуртожитку по АДРЕСА_2 . Згідно довідки КП «ЖЕО №4» №45 від 13.06.2016 року, в квітні 2012 року комендантом гуртожитку, який знаходиться по АДРЕСА_3 в бухгалтерію для проведення нарахування була подана в списку прибулих мешканців громадянка ОСОБА_3 , яка згідно заяви була поселена в кімнату №16 цього гуртожитку (а.с.25).

02.09.2012р. та 11.11.2013р. між КП «ЖЕО №4» в особі директора Фурди В.С. з однієї сторони та ОСОБА_4 з другої сторони було укладено договори найму кімнати АДРЕСА_1 , такі договори укладалися строком на 1 рік. А тому строк дії договору найму кімнати АДРЕСА_1 від 11.11.2013 року закінчився 11.11.2014 року. Договорів найму, які б підтверджували права користування позивачів вказаною кімнатою протягом 2015-2017р.р., матеріали справи не містять.

Встановлено також, що ОСОБА_1 неодноразово у 2015-2016 роках зверталася до міського голови Калуша про виділення їй кімнати в гуртожитку АДРЕСА_4 , в якій вона фактично проживає більше трьох років, однак у задоволенні зазначених заяв їй відмовлено.

В обґрунтування позовних вимог про надання права на реєстрацію місця проживання, позивачі посилалися на те, що вони неодноразово зверталися до відповідача з просьбою зареєструвати їх за фактичним місцем проживання, однак відповідач з формальних причин відмовляє їм у реєстрації.

Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд, згідно ст. 4 ЦПК захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Так, згідно ч.1, 2 ст. 16 ЦК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):письмову заяву;документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;квитанцію про сплату адміністративного збору;документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Відповідно до положень ст. 9-1 Закону - орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо:особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію;у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними;для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.

Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових та службових осіб з питань свободи пересування, вільного вибору місця проживання, реєстрації місця проживання чи місця перебування особи, згідно ст. 14 Закону можуть бути оскаржені в установленому законом порядку.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачі вправі оскаржити рішення, дії чи бездіяльність відповідача, однак пред`явили позов про надання їм права на реєстрацію місця проживання, однак реалізація такого права передбачена чинним законодавством у встановленому законом порядку та не потребує визнання за ними такого права у судовому порядку.

У зв`язку з цим, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за безпідставністю позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду обставинам справи, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 05 липня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.В. Пнівчук
Судді: І.О. Максюта
Г.П. Мелінишин