Справа № 489/908/17
Номер провадження 2/489/1143/17
РІШЕННЯ

Іменем України

31 серпня 2017 р.

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря - Сироватки Т.О.,

за участю:

позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. Вказувала, що вона та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 В 2010 р. шлюб між сторонами було розірвано. З моменту розірвання шлюбу між сторонами відповідач практично не цікавився життям дитини. На теперішній час відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, здоров'ям дитини не цікавиться, не відвідує, вихованням не займається, жодної матеріальної допомоги на його утримання не надає.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. При цьому позивачка висловлювала побоювання, що відповідач своєю поведінкою може в майбутньому зашкодити дитині або їй, через що вона має захистити сина у обраний спосіб.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували. Вказували, що відповідач бажає спілкуватись з сином та приймати участь у його вихованні, проте позивачка чинить йому перешкоди та не надає можливості спілкуватись з дитиною.

Представник органу опіки та піклування Миколаївської міської ради не з`явився, повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, дослідивши надані письмові докази, суд встановив таке.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.07.2008 р., мають малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.08.2010 р. шлюб між сторонами було розірвано.

У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно Довідки виданої Адміністрацією Центрального району Миколаївської міської ради за № 388 від 21.02.2017 р. малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1, разом з матір'ю - ОСОБА_1

Проте, згідно пояснень відповідача та повідомлення служби у справах дітей Адміністрації Центрального району м. Миколаєва, місце проживання ОСОБА_1 із сином на цей час невідоме, навчається дитина у школі № 57 Заводського району м. Миколаєва. Позивач у судовому засіданні підтвердила те, що не бажає надати адресу мешкання сина відповідачу.

Згідно Характеристики складеної сусідами ОСОБА_3 вбачається, що він проживає за адресою: АДРЕСА_2 починаючи з 2014 р. по теперішній час. За час проживання за даною адресою відповідач характеризується з позитивної сторони, є ввічливим та чуйним з оточуючими людьми.

Відповідно до поштових переказів та квитанцій (арк.29,30), ОСОБА_3 надавав матеріальну допомогу позивачці на утримання сина, але кошти нею не були отримані та повернулись.

Згідно пояснень свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 судом встановлено, що ОСОБА_3, від часу окремого проживання із ОСОБА_1, дарував дитині іграшки, протягом усіх років неодноразово намагався зустрітись із сином, бажав спілкуватись та проводити з ним час, але ОСОБА_1 постійно перешкоджала йому у цьому, скривала місце проживання, уникала телефонних розмов. При цьому ОСОБА_3 та його батьки не звертались до органів опіки та піклування із заявою щодо встановлення графіку спілкування з дитиною, оскільки вважали, що це призведе до сварок, завдасть психологічної шкоди дитині та бажали вирішити питання шляхом домовленості із позивачем.

У суду не має підстав ставити під сумнів факти, викладені зазначеними свідками, оскільки даних щодо будь-якої зацікавленості свідків немає, їх пояснення відповідають та не протиречать обставинам, викладеним самою позивачкою у судовому засіданні.

Відповідно до пояснень свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 судом встановлено те, що між сторонами у справі склались неприязні стосунки та через це позивачка не бажала надавати можливість відповідачу спілкуватись із сином, забороняла відвідувати навчальний заклад.

Крім того, ОСОБА_1 безпосередньо у судовому засіданні вказувала що матеріальна допомога від відповідача їй не потрібна та вона змусила сина називати відповідача не батьком, а знайомим чоловіком - Едиком, не бажала їх спілкування та зустрічей.

Таким чином, з урахуванням отриманих у судовому засіданні доказів, суд вважає встановленим те, що відповідач не ухилявся від виховання та утримання дитини, а йому чинили перешкоди у цьому. Отже, доводи позивача про те, що відповідач не бажає займатись утриманням та вихованням дитини, а також того, що його поведінка загрожує сину або їй, та, через це син потребує захисту від батька, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Соціально-психологічний висновок Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, має вказівки на те, що ОСОБА_5....по відношенню до батька відчуває занепокоєння та острах через те, що вважає батька є спроможним забрати його від матері ......відчуває емоційний дискомфорт, як наслідок участі у конфліктній ситуації, що склалась між батьками...... та...... дитина може підпадати під вплив дорослих, яким довіряє.....

Суд вважає цей висновок таким, що підтверджує наявність конфлікту між сторонами у справі , який безумовно має вплив на дитину, але не містить даних щодо безпосереднього будь-якого негативного впливу батька на сина.

Відповідно до Висновку від 20.06.2017 року Орган опіки і піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_5.

Проте, з урахуванням усіх досліджених у судовому засіданні доказів, суд не може погодитись із Висновком органу опіки та піклування, оскільки вважає недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_5, отже у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі ст.ст. 150, 164, 165, 166, 180 СК України, керуючись ст.ст. 10, 14, 30, 31, 60, 62, 212-214 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.С. Тихонова