У х в а л а

іменем україни

06 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки і піклування Червоноградської міської ради, про позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05 квітня

2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що відповідач ОСОБА_4 вже більше трьох років не займається вихованням їхніх спільних дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться їх побутом.

Позивачка вказувала, що шлюб між нею та ОСОБА_4 було розірвано 12 грудня 2012 року, і після їх розлучення неповнолітні сини залишилися проживати із нею та перебувають на її утриманні.

Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, у зв'язку із чим, на думку позивача, наявні підстави для позбавлення його батьківських прав, ОСОБА_3 просила задовольнити позов.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 січня 2016 року у задоволенні позову відмолено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 05 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 січня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_4, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що відсутні докази про свідоме ухилення відповідача від виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 є батьком дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 8, 9).

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12 грудня 2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 6).

Після розірвання шлюбу між сторонами, діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають разом з позивачкою ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 (а. с. 7).

З характеристик ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вбачається, що батько дітей - ОСОБА_4 за час навчання жодного разу не навідувався до школи, де навчаються діти (а. с. 11, 12).

Згідно з витягом з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 22 жовтня 2015 року № 193, вирішення питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітніх дітей покладено на думку суду (а. с. 44).

Відповідно до розрахунку по аліментах на дітей, здійсненого відділом державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції, у ОСОБА_4 відсутня заборгованість по аліментах станом на 31 серпня 2015 року, та ним з 29 серпня 2012 року сплачено аліментів на суму 43 331 грн (а. с. 23).

Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку, що участь відповідача в матеріальному утриманні синів, а саме здійснення ним аліментних зобов'язань, не може свідчити про ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх обов'язків по утриманню дітей.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. (ст. 12).

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

З огляду на вказане вище у сукупності, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які, виходячи з інтересів дітей, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно його неповнолітніх синів, оскільки на час розгляду справи установлено, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків та його винної поведінки, а відповідачем доведено, що він не втратив інтересу до дітей, має бажання та можливості утримувати та виховувати синів, а тому є недоцільним позбавлення його батьківських прав стосовно синів ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційного скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

О.В. Попович