07.08.2017 Єдиний унікальний номер 205/836/17
Справа № 205/836/17-ц
Номер провадження 2/205/1447/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2017 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Остапенко Н.Г.

при секретарі Шевцовій М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод», третя особа: Правобережнє відділення міста Дніпро Управління Виконавчої дирекції Фонду в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 14 лютого 2017 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод», третя особа: Правобережнє відділення міста Дніпро Управління Виконавчої дирекції Фонду в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків.

В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що вона працювала в ПАТ «Дніпропетровський трубний завод» з 05.10.79 року по 31.03.80 року учнем машиніста крана металургійного виробництва, а з 01.04.80 року по 15.06.15 року машиністом крана трубоволочильного цеха мателлургійного виробництва 3-го, 4-го розряду.

Згідно висновку МСЕК від 15.04.2015 року їй встановлена третя група інвалідності та стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40% первинно, у звязку з профзахворюванням (вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з синдромом периферичної ангіодистонії в поєднанні з попереково-крижовою радікулопатією з помірно вираженими статико-динамічними порущеннями, больовим і мязово-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом (ИФС другого ст.), остеоартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ нуль першого ст.) з 06.04.2015 року по 01.05.2016 року.

При повторному огляді за висновком МСЕК від 06.05.2016 року їй підтверджена третя група інвалідності та стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40% повторно, у звязку з вищевказаним захворюванням на термін з 01.05.2016 року до 01.05.2017 року.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратила своє здоров`я, у звязку з чим їй завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що на протязі тривалого часу вона страждає від постійного пекучого болю з віддачею в ноги, утрудненої ходи, періодичного гострого болю при зміні положення тулуба, різких рухах, нахилах, обертах, тривалого знаходження у вимушеній позі, тривалій ході, за типом «прострілів» в п/кр від хребта і тазовому поясі, скутості рухів в п/кр. від хребта, терпкості ніг (гомілок і пальців переважно правої стопи), слабкості в правій стопі, періодичного сильного болю п/кр. відділі хребта з віддачею в праву ногу при незначному фізичному навантаженні і тривалому знаходженні в вимущеній позі, періодичного гострого болю та скутістю рухів в шийному відділі хребта, періодичного тупого болю в шийному відділі хребта з віддачею в потиличну дідянку голови, болю в руках, відчуття затерпання рук, судом в мязах рук і ніг особливо в нічний час, болю в правому суглубі та плечолопатковій ділянці справа, болю та обмеження рухів в ліктьових, колінних суглобах кистей, зниження слуху, загальної слабкості, підвищеної втомлюваності, задишки при незначному фізичному навантаженні, кашлю, болю за грудиною, підвищення артеріального тиску до 150/90-100 мм. рт.ст.

Вказала, що її стан здоровя змушує її постійно лікуватись, проходити обстеження у лікарів, у звязку з чим змінився рівень життєвої діяльності і необхідно прикладати багато зусиль для організації свого життя.

Просила стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» 40 000 грн.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, просив в позові відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_5 просила вирішити спір відповідано до норм діючого законодавства.

Суд вислухавши поясення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задовленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці позивачки, ОСОБА_1 працювала в ПАТ «Дніпропетровський трубний завод» з 05.10.79 року по 31.03.80 року, учнем машиніста крана металургійного виробництва, а з 01.04.80 року по 15.06.15 року працювала машиністом крана трубоволочильного цеха мателлургійного виробництва 3-го, 4-го розряду. Звільнена наказом від 15.06.2015 року за п.2 ст. 40 КЗоТ України, за станом здоровя, що перешкоджає виконанню роботи (а.с.4).

Висновком МСЕК від 15.04.2015 року позивачці встановлена третя група інвалідності та стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40% первинно, у звязку з профзахворюванням (вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з синдромом периферичної ангіодистонії в поєднанні з попереково-крижовою радікулопатією з помірно вираженими статико-динамічними порущеннями, больовим і мязово-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом (ИФС другого ст.), остеоартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ нуль першого ст.) з 06.04.2015 року по 01.05.2016 року (а.с.7-8).

Повторним висновком МСЕК від 06.05.2016 року позивачці підтверджена третя група інвалідності та стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40% на термін з 01.05.2016 року до 01.05.2017 року (а.с.9-10).

Також повторним висновком МСЕК від 24.05.2017 року позивачці підтверджена третя група інвалідності та стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40% на термін з 01.05.2017 року до 15.04.2019 року (а.с.50).

За виявленим професійним захворюванням складено акт від 16.03.2015 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача. Згідно «Гігієнічної класифікації праці важкості та напруженості трудового процесу» №248 від 08.04.2014 року умови праці ОСОБА_1 відносяться до ІІІ класу 4 ст. (а.с.5-6).

Відповідно до п.16 акту встановлено, що професійне захворювання у позивачки виникло, у звязку із недосконалістю виробничого процесу.

Згідно п.19 особою, яка порушила законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, визначено начальника трубоволочильного цеху №3 ОСОБА_6, який порушив вимоги санітарних норм та правил: п.8.23 СП 5183-90, СП 1204-74 «санітарні правила по влаштуванню та обладненню кабін машиністів кранів; санітарні правила організації технологічних процесів та гігієнічних вимог до вирочничого обладнання СП 1042-73; державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації ДСН 3.3.6.039-99; державні санітарні норми мікроклімату виробничих приміщень ДСН 3.3.6.042-99.

Згідно п.18 акту з метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань (отруєнь) пропонується: забезпечити нормалізацію мікрокліматичних умов металургійного виробництва шляхом герметизації кабін електромостових кранів трубоволочильного цеху №3; провести заміну сидіння в кабінах електромостових кранів цеху, з метою зниження загальної вібрації; за результатами періодичного медичного огляду направляти працівника зі стажем роботи більше 10 років в спеціалізований лікувальний заклад для додаткового обстеження.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивачки була заподіяна шкода професійним захворюванням, винними в отриманні позивачкою професійного захворювання є відповідач - ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод», на якому позивачка тривалий час працювала в шкідливих умовах.

Позивачка внаслідок професійного захворювання на протязі тривалого часу страждає від постійного пекучого болю з віддачею в ноги, утрудненої ходи, періодичного гострого болю при зміні положення тулуба, різких рухах, нахилах, обертах, тривалого знаходження в вимушеній позі, тривалій ході за типом «прострілів» в п/кр від хребта і тазовому поясі, скутості рухів в п/кр. від хребта, терпкості ніг (гомілок і пальців переважно правої стопи), слабкості в правій стопі, періодичного сильного болю п/кр. відділі хребта з віддачею в праву ногу при незначному фізичному навантаженні і тривалому знаходженні в вимущеній позі, періодичного гострого болю та скутістю рухів в шийному відділі хребта, періодичного тупого болю в шийному відділі хребта з віддачею в потиличну дідянку голови, болю в руках, відчуття затерпання рук, судом в мязах рук і ніг особливо в нічний час, болю в правому суглобі та плечолопатковій ділянці справа, болю та обмеження рухів в лівому плечовому суглобі, болю та обмеження рухів в ліктьових, колінних суглобах кистей, зниження слуху. Загальної слабкості, підвищеної втомлюваності, задишки при незначному фізичному навантаженні, кашлю, болю за грудиною, підвищення артеріального тиску до 150/90-100 мм. рт.ст.

Позивач не має можливості повноцінно жити, відпочивати, через біль, терпкість та обмеження рухів в області колін та рук, їх оніміння, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Покращення в стані здоров'я не відбувається, позивачу встановлений хронічний характер захворювань, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання.

При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через біль, терпкість та обмеження рухів в області колін та рук, періодичного тупого болю в шийному відділі хребта, важкість у грудній клітині, задишки при незначному фізичному навантаженні, кашлю, болю за грудиною, підвищення артеріального тиску, загальну слабкість, швидку втомлюваність знаходить своє підтвердження також в медичних документах, з яких вбачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивачки, через що вона переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, вона вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Відповідно до ч.1ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року " ОСОБА_5 проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин 1,3ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо мікроклімату, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Відповідно до вимог ст. 6 міжнародної Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому слід застосувати практику Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструменту функціонування Конвенції, що є частиною національного законодавства.

Відповідно до матеріалів справи " Бурдов проти Росії "/ Розгляд по суті і справедлива сатисфакція /, Страсбург, 7 травня 2002 року, Європейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими лише завдяки визнанню судом наявності порушення, заявник зазнав певної моральної шкоди. Проте зазначена у вимозі конкретна сума є надмірною. Керуючись при визначенні суми компенсації принципом справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції, суд зменшив суму моральної шкоди.

Отже, встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивачки, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, інвалідність, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, наявність вини підприємства, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню вини відповідача, враховуючи, суд вважає необхідним призначити позивачці компенсацію в розмірі 35 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Суд не бере до уваги заперечення відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод», оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду.

З огляду на акт розслідування причин хронічного професійного захворювання, тривалість роботи на підприємстві відповідача, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір - 640 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ст. 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод», третя особа: Правобережнє відділення міста Дніпро Управління Виконавчої дирекції Фонду в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод», код 05393122 на користь ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1 моральну шкоду, у звязку з ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків на виробництві у розмірі 35 000 грн., без урахування стягнення податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Г. Остапенко