04 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,
за касаційною скаргою Державного підприємства «Укршахтгідрозахист», подану представником Яковлєвим ЕдуардомВолодимировичем, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» (далі - ДП «Укршахтгідрозахист») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона перебувала з ДП «Укршахтгідрозахист» у трудових відносинах та обіймала посаду начальника відділу кадрів.
Наказом ДП «Укршахтгідрозахист» від 28 січня 2016 року № 9-к її було звільнено з роботи. Однак при звільненні ДП «Укршахтгідрозахист» не провів з нею остаточного розрахунку та виплатив належні їй кошти лише
24 червня 2016 року.
З урахуванням наведеного, ОСОБА_4 просила стягнути з ДП «Укршахтгідрозахист» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 34 847 грн.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ДП «Укршахтгідрозахист» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 34 847 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 листопада

2016 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ДП «Укршахтгідрозахист» -

Яковлєв Е.В. просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року та направити справу на новий судовий розгляд, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач виплатив позивачу належні їй кошти не в день її звільнення з роботи, а лише 24 червня 2016 року. Відповідач не довів, що затримка виплати належних позивачу коштів сталася не з його вини, а тому він має нести відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 перебувала з ДП «Укршахтгідрозахист» у трудових відносинах та обіймала посаду начальника відділу кадрів.

Наказом ДП «Укршахтгідрозахист» від 28 січня 2016 року № 9-к ОСОБА_4 звільнено з роботи відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України. При її звільненні відповідач не виплатив всіх сум, що належать їй від підприємства.

ДП «Укршахтгідрозахист» виплатило ОСОБА_4 належні їй кошти лише 24 червня 2016 року.

За період з 28 січня 2016 року по 24 червня 2016 року розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 34 847 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не спростований.

ДП «Укршахтгідрозахист» є неприбутковим підприємством, його фінансування здійснюється за рахунок бюджетних коштів, розпорядником яких є Міністерство енергетики та вугільної промисловості України.

Наказом Міністра енергетики та вугільної промисловості України від 23 червня 2016 року № 381/554 затверджено паспорт бюджетної програми на 2016 рік Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

ДП «Укршахтгідрозахист» почав вживати заходи спрямовані на проведення розрахунку з ОСОБА_4 лише з 25 лютого 2016 року, тобто після її звільнення, про що свідчать листи ДП «Укршахтгідрозахист» до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, тому ці обставини не спростовують вину підприємства у невиконанні обовʼязку, передбаченого ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП Українив разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до положень ст. 116 КЗпП Українипри звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно розʼяснень викладених в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що відповідачем розрахунок з позивачем здійснений не у день її звільнення, а відсутність грошових коштів у роботодавця не виключає його відповідальності, а тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 34 847 грн.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Укршахтгідрозахист», подану представником Яковлєвим Едуардом Володимировичем, відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від

29 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від

24 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко