Справа № 569/6993/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 вересня 2017 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Харечка С.П.
при секретарі Левчук Д.О.,
з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,
ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 17 серпня 2012 року, громадянин ОСОБА_3 під розписку позичив у нього гроші у розмірі 120 000,00 грн. Через деякий час, а саме 28 вересня 2012 року відповідач під розписку отримав від нього гроші в розмірі 40 000,00 грн. Вищезазначені розписки містять кінцеву дату повернення боргу, а саме: 17 серпня 2013 року. Однак вказує, що відповідач свої зобов'язання не виконав. Він неодноразово усно та письмово звертався до відповідача з вимогою повернути кошти. Однак відповідач кошти не повернув. Це змусило позивача звернутися за захистом порушеного права до суду.
У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують.
Відповідач в судове засідання не з'явився жодного разу, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань. Згідно повідомлення відділу обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби в Рівненській області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований в АДРЕСА_1. Також на судове засідання яке було призначене на 05 вересня 2017 року відповідач повідомлявся оголошенням в газеті опублікованим в №30 від 28 липня 2017 року «Вісті Рівненщини» Таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.224 ЦПК України в заочному порядку за згодою позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
Як встановлено, 17 серпня 2012 року, ОСОБА_3 під розписку позичив у ОСОБА_1 гроші у розмірі 120 000,00 грн. Через деякий час, а саме 28 вересня 2012 року ОСОБА_3 під розписку отримав від ОСОБА_1 гроші в розмірі 40 000,00 грн.
Вищезазначені розписки про отримання коштів містять кінцеву дату повернення боргу - 17 серпня 2013 року.
Відповідач свої зобов'язання не виконав. ОСОБА_1 неодноразово усно та письмово звертався до відповідача з вимогою повернути кошти, що підтверджується направленням йому вимоги про виплату боргу від 13 квітня 2017 року.
Щодо строку подання позову, просив врахувати, що згідно витягу з наказу №220 від 29.08.2016 року старшого лейтенанта ОСОБА_1 вважати таким, що вибув у відрядження з 29 серпня 2016 року на термін виконання завдань для виконання службових завдань.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.
За таких обставин суд вважає, що у позивача є право на звернення до суду про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.
Фактично право позивача порушене і, це порушення триває по цей день, а відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, оскільки існують грошові зобов'язання, то відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України кредитор має право нараховувати 3 % та інфляційні до повного його виконання.
В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати,на підставі цього суд приходить до висновку що з відповідача на користь позивач підлягають відшкодування судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3132,81 грн..
Керуючись ст. 526, 530, 536, 1050 ЦК України, ст. 10, 60, 212 - 215 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 313 279 (триста тринадцять тисяч двісті сімдесят девять) гривень 99 копійок суми боргу з врахуванням інфляції та трьох відсотків річних.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3132,81 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Харечко С.П.