Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2318/17 Головуючий у 1 інстанції: Плечищева О.В.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Фесенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю , -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з травня 1998 року проживає в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, з 23.12.1999 року зареєстрована в цьому помешканні. Разом з нею до будинку вселилася її сім»я: чоловік ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначений житловий будинок за правовстановлюючими документами належить її батькові, який зареєстрований в ньому з 15.10.1986 року. Він же дістався батькові у спадок після смерті його батька - ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. В будинок вони заселилися за згодою власника, саме ним були передані їм ключі від будинку та надані всі правовстановлюючі документи на будинок.

В момент їхнього заселення в 1998 році будинок знаходився в занедбаному стані, так як відповідач фактично в ньому не мешкав, до нього неодноразово проникали невідомі особи, які розкрадали найбільш цінні речей, які в ньому знаходилися. В один із разів невідомими був здійснений підпал, в зв'язку з чим вогнем були зіпсовані ряд речей. Окрім того на момент вселення в будинку були розбиті майже всі вікна, зруйнована стеля в прибудованих сінях, пошкоджений дах по всьому будинку, майже не було огорожі навколо будинку, господарські будівлі були в напівзруйнованому стані. Також в будинку не було водопостачання, газопостачання, парове опалення було в непридатному для використанні стані та існувала велика сума заборгованості за електроенергію.

За період проживання її та її сім'ї в будинку з 1998 року ними були проведені ремонтні роботи, а саме: до будинку підведено водопостачання, електропостачання, газопостачання, в повному обсязі замінено систему опалення. Проведено повна заміна І даху, перебудовано вхідні сіни, зроблено капітальний ремонт стель майже всіх кімнат. поштукатурені стіни, вікна замінено на металопластикові, зроблено ремонт підлоги, побудовані кімнати санвузлу та парна. В дворі, біля будинку, за дозволом Оріхівської міської ради, за власні кошти були спиляні дерева, що погрожували руйнуванню покрівлі будинку та лінії електропередач. Було приведено до ладу господарське подвір»я. t посаджені нові фруктові дерева, кущі, збудовані клумби, побудовані новий цегляний туалет та душ.

Всі вищезазначені роботи були здійснені за її кошти та кошти її чоловіка. На проведення всіх робіт, її батько надавав згоду, але особистих заощаджень не вкладав, оскільки мешкав в житловому будинку, який був наданий йому в період роботи як працівнику соціальної сфери в с.Микільське Оріхівського району Запорізької області.

Вони мешкають в вказаному будинку на протязі 13-ти років з 1998 року по 2011 рік безперервно, відкрито добросовісно володіють ним, як своїм власним нерухомим майном. Всі члени сім»ї зареєстровані в ньому, несуть витрати по сплаті всіх комунальних платежів. За період їхнього проживання вартість будинку значно збільшена, в повному обсязі відремонтовано для проживання.

На час звернення до суду у неї виникла необхідність оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок, але відповідач хоч і не заперечує про оформлення в органах БТІ права власності на позивача, але і жодних дій для його оформлення не вчиняє, мотивуючи, що ніхто нікого з будинку не висиляє, а реєстрація права власності має не важливе значення. Оскільки будинок і в подальшому потребує матеріальних вкладень, вона бажає оформити право власності на нього в органах БТІ.

Посилаючись на ці обставини, просила визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 з надвірними господарськими спорудами з правом реєстрації в органах бюро технічної інвентаризації.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2011 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок І надвірними господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та допустити поворот виконання рішення суду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення. Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

З матеріалів справи вбачається, що розглядаючи справу, суд першої інстанції не додержав вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду. Процесуальний закон визнає, що рішення є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Не відповідає оскаржуване рішення і вимогам ст. ст. 214, 215 ЦПК України, оскільки в ньому не вирішене питання щодо наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин і яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції послався на визнання позову відповідачем.

Суд не взяв до уваги положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України, за якими у разі визнання відповідачем позову суд тільки за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 16.01.1995 року та технічного паспорту, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 власності належить на праві приватної власності ОСОБА_5 ( а.с. 11).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 09.03.1977 року Новомиколаївським райвідділом РАГС Запорізької області, позивач ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_9 (а.с.23).

Відповідно до акту обстеження місця проживання від 14.10.2011 року, складеного депутатом Оріхівської міської ради Запорізької області та підтверджено свідками, сусідами ОСОБА_10, ОСОБА_11, позивач ОСОБА_4, її чоловік та син постійно з 1998 року мешкають за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування своїх висновків суд першої інстанції послався на ст. 344 ЦК України.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника.

При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником.

Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.

Наведені положення закону суд, ухвалюючи рішення, залишив поза увагою та враховуючи, що спірне майно постійно перебувало у володінні власника майна, а позивачка з його згоди користувалася цим майном знаючи, що володіє ним незаконно.

Помилковим є застосування до спірних правовідносин ст. 344 ЦК України та не відповідає цій нормі матеріального права задоволення позову за відсутності на те підстав, визначених законом як обов'язкових.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не врахував, що обставини на підтвердження позову позивачем доведені не були. Висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням вищевказаних норм процесуального і матеріального права, а тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення в справі про відмову в задоволенні позову.

Разом з тим, колегія вважає, що вимоги заявника про поворот виконання скасованого рішення не підлягають задоволенню з огляду на таке.

За змістом статей 380, 381 ЦПК України, поворот виконання скасованого рішення можливий у тому разі, якщо позивач одержав від відповідача в порядку виконання будь-яке майно або грошові кошти. Проте апелянт не приймала участі у справі в якості відповідача та з неї не було стягнуто будь-яких коштів чи присудження належного їй майна позивачеві. Крім того, само право апелянта на спірне майно на тепер не є безспірно встановленим. Тому поворот виконання у цій справі не може бути застосований, у зв'язку з чим в цій частині апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2011 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 2-1355/11

Провадження №22ц/778/2318/17 Головуючий у 1 інстанції: Плечищева О.В.

Суддя-доповідач: Воробйова І.А.

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

07 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Фесенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю , -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2011 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: