АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2451/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2133/17Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Бондаревсьої С.М., Кривчун Т.О.

при секретарі Ткаченко Т.І.

за участі позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення компенсації за частину у спільній частковій власності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 р. ОСОБА_2 звернулася до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_5 про стягнення компенсації за частину у спільній частковій власності, посилаючись на те, що за час шлюбу з відповідачем ними був придбаний автомобіль, який відповідач продав своєму батьку ОСОБА_6 без її згоди. Рішенням місцевого суду від 12.02.2016 р. автомобіль визнано спільною сумісною власністю подружжя та відмовлено в частині вимог про визнання недійсною угоди від 15.12.2015 р. в звязку з неправильно обраним способом захисту та розяснено, що позивач має право на компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім»ї майна.

Оскільки ринкова вартість автомобіля за висновком судової автотоварознавчої експертизи становить 308850 грн., прохала стягнути на її користь половину ринкової вартості автомобіля в сумі 154 425 грн.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення компенсації за частину у спільній частковій власності задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 154425 грн. компенсації вартості 1/2 частини автомобіля TOYOTA CAMRY 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

З рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_5, оскарживши його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі прохає скасувати рішення місцевого суду в частині розміру компенсації, що була стягнута на користь позивачки, та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_2 на суму 10000,00 грн., оскільки автомобіль був проданий за 20 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

З матеріалів справи вбачається, встановлено місцевим судом та рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.02.2016 року, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, що з 09.06.2007 року по 12.01.2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними був придбаний автомобіль TOYOTA CAMRY 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2, який зареєстровано на відповідача.

18.09.2015 року вказаний автомобіль без згоди позивачки продано відповідачем ОСОБА_6

Згідно довідки-рахунку серії ААЕ № 358355 від 18.09.2015 року, вартість вказаного автомобіля на час продажу складає 20 000 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.02.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання автомобіля спільним сумісним майном подружжя та визнання правочину недійсним, позов задоволено частково: визнано спільним сумісним майном позивача та відповідача автомобіль TOYOTA CAMRY 2008 року випуску, ВІ8111АО, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 та відмовлено в задоволенні позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля TOYOTA CAMRY 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2.

У рішенні суд на підставі ст.ст. 60,61,65 СК України дійшов висновку, що спірний автомобіль продано 18.09.2015 року, тобто в період коли подружжя припинило шлюбні відносини та почали проживати окремо, а тому автомобіль був проданий на власний розсуд проти волі іншого подружжя і не в інтересах сім»ї.

Відмовляючи в задоволенні вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18.12.2015 року суд послався на правову позицію, викладену у постанові ВС України від 08.04.2015 року у справі № 6-7цс15, за якою законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про стягнення на користь позивачки з відповідача ? частку вартості спірного автомобіля, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, був відчужений відповідачем без згоди позивачки та не в інтересах сім»ї, що встановлено вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, та право позивача на компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї автомобіля визнав представник відповідача.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на законі, виходячи з такого.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя визначено ст. 65 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби.

Вказане узгоджується із роз'ясненнями п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З урахуванням цього та оскільки ринкова вартість вказаного транспортного засобу згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 1181 від 28.02.2017 року складає 308850,00 грн. (а.с116-120), суд першої інстанції стягнув з відповідача ? частину вартості спірного автомобіля у сумі 154425,00 грн.

Разом з тим, поза увагою місцевого суду залишилося те, що розмір компенсації за належну частку у майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з подружжя, визначається із суми, за яку це майно було продано, а не із вартості аналогічного автомобіля на момент його відчуження.

Згідно звіту про оцінку майна автомобіля TOYOTA CAMRY 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2, складеного 18.09.2015 року ТОВ «СХІД-П ЕКСПЕРТ», вартість вказаного транспортного засобу становить 20 000,00 грн. (а.с.79-85).

За таку ж суму спірний автомобіль був проданий відповідачем ОСОБА_6 згідно довідки-рахунку (а.с. 54).

Позивачка не оспорювала договір купівлі-продажу спірного автомобіля в частині ціни його продажу.

Отже, виходячи з положень ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, а також тих обставин, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля з підстав незгоди з розміром ціни його продажу позивачкою не оспорювався, з цих підстав договір не визнано судом недійсним та є чинним, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині розміру компенсації вартості ? частини автомобіля до 10 000 грн.

Крім цього, у відповідності до ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України, зміні підлягає й розподіл судових витрат, а саме з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 99,91 грн. судового збору та 178,08 грн. витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.п. 3,4 ст. 309, ст.ст. 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 березня 2017 року змінити.

Зменшити суму компенсації вартості ? частини автомобіля TOYOTA CAMRY 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2, яка підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, до 10 000 грн. (десять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 99,91 грн. судового збору та 178,08 грн. витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області ОСОБА_1