Справа № 133/926/17
Козятинський міськрайонний суд Вінницької області
В складі: головуючого-судді: Проця В. А.
при секретарі Гаврилюк О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Козятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Єврокар Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів.
В обґрунтування позову вказав, що 24.04.2017 між ним та ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» укладено договір фінансового лізингу № 798, за умовами якого товариство зобов'язалось придбати у свою власність та передати йому в користування предмет лізингу, як вказано у п. 1.1. договору - автомобіль «Lada Largus», а він - сплачувати лізингові платежі відповідно до умов договору , а саме: комісію за організацію договору - 7% від вартості предмета лізингу; авансовий платіж - 23% від вартості предмета лізингу; комісію за передачу предмета лізингу - 3% від вартості транспортного засобу, вказаного у договорі; комісію за супроводження договору - розмір відображається у додатку №3 до договору.
Вважає, що умови договору фінансового лізингу № 798, укладеного 24.04.2017 між ним та ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» не відповідають чинному законодавству, є несправедливими та порушують його права як споживача.
Представник позивача - ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, на адресу суду надіслала письмову заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак, подав письмові заперечення проти позову, в яких обґрунтував свою позицію щодо позову, в яких вказав, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту , вимог розумності та справедливості.
Вважає, що позивачем було неправильно розтлумачено норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", не встановлено, у чому саме полягає несправедливість окремих положень договору фінансового лізингу, (ураховуючи, що сам договір фінансового лізингу містить 18 самостійних статей договору, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача так і позивача) і не вказано, чи є зазначені обставини, відповідно до цієї норми підставою для зміни або визнання недійсним саме цієї умови договору.
Крім того, позивач бажав настання наслідків у вигляді отримання автомобіля, підписував договір, ознайомлювався з його умовами. ОСОБА_3 мав достатньо часу для прийняття свідомого рішення і самостійно обирав предмет лізингу. На підтвердження цього у матеріалах справи присутній сам договір п. 1.1, в якому зазначено назву, модель і специфікацію предмета лізингу і ОСОБА_1 бачив, який автомобіль зазначено у договорі, коли його підписував, а тому, просить позов залишити без задоволення.
Причини повторної неявки представника відповідача у зв?язку із значною зайнятістю, суд не визнає поважною причиною.
На підставі ст. 225 ЦПК України, суд ухвалив, заочно розглянути справу.
Судом встановлено, що 24.04.2017 між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 798, за умовами якого ТОВ «Єврокар Україна» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля Lada Largus та передати цей автомобіль у користування позивача, який у свою чергу зобов'язався сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі згідно графіку в розмірі 297 доларів США, що становить 7974 грн. 45 коп. щомісяця. Договір фінансового лізингу передбачав право ОСОБА_1 отримати автомобіль у власність за умови повної сплати вартості автомобіля та інших витрат.
Згідно пункту 4.1 договору автомобіль передається у користування ОСОБА_1 не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточних рахунок лізингодавця наступних платежів комісія за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, з урахуванням умов, викладених у п. 1.7. ст. 1 вказаного договору.
Пунктом 9.1 договору визначено, що комісія за організацію договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу у розмірі 7 %, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію протягом строку дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату.
Авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 23 % від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та у додатку № 1 до даного договору.
Крім того, у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення цього договору та з моменту виплати лізингоодержувачем не менше 23 % від вартості предмета лізингу на момент курсу предмету лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобовязаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості вже сплачених авансових платежів.
Комісія за передачу предмета лізингу одноразовий платіж, розмір якого становить 3 % від вартості транспортного засобу, вказаного в договорі, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за здійснення необхідних дій, які повязані з передачею предмету лізингу.
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.
Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).
Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).
Судом першої інстанції встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 24 квітня 2017 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (стаття 3 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.
Згідно пункту 4.2 договору, лізингодавець не несе відповідальності за будь-яке пошкодження та/або втрату предмета лізингу, які можуть виникнути прямо або опосередковано в результаті невиконання лізингоодержувачем будь-яких умов даного договору.
Відповідно до п. 5.2 договору, усі витрати, повязані з експлуатацією, технічним обслуговуванням ремонтом предмета лізингу, несе лізингоодержувач.
За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 4.2, 5.2 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.
Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, на момент укладення оспорюваного правочину, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) і суперечить вимогам законодавства.
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 24 квітня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Єврокар Україна», нотаріально посвідчено не було.
Таким чином, посилання позивача про несправедливі умови спірного договору, відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг на момент укладення оспорюваного правочину та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1
Керуючись ст. ст. 203, 215, 509, 806, 808 ЦК України, ст. ст. 18, 19, 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. ст. 1, 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», ст. ст. 10, 60, 213-215, 218, 225-228 ЦПК України, суд,
Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 798, укладений 24 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна».
Повний текст рішення буде виготовлений на протязі п?яти днів з дня закінчення розгляду справи.
Копію даного заочного рішення направити для відому відповідачу рекомендованим листом.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів до Апеляційного суду Вінницької області через Козятинський міськрайсуд з дня отримання його копії.
Суддя: (підпис)
Суддя:
Дата документу 28.08.2017