АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/319/17 Номер провадження 22-ц/786/2176/17Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого: Чумак О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

при секретарі Ткаченко Т.І.

за участю

позивачки ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 липня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною бабусі, яка проживає окремо.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 липня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з онукою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено наступний спосіб спілкування ОСОБА_2 та участь у вихованні малолітньої онуки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1:

-кожного першого та другого четверга місяця з 16 год. до 20 год. за місцем проживання ОСОБА_2, у тому числі з можливістю забирати дитину з дошкільного навчального закладу та здійснювати прогулянки по місту, відвідувати заклади культури, враховуючи при цьому стан здоров'я та бажання дитини;

-відвідувати онуку, ОСОБА_4, в дошкільному навчальному закладі під час проведення свят для дітей;

Вирішено питання судових витрат.

З рішенням суду першої інстанції не погодилась позивачка ОСОБА_2, яка у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просила його змінити та задовольнити її вимоги.

Зазначила, що суд при визначенні способів участі її у вихованні онуки не в повній мірі врахував її ставлення до дитини, прихильність останньої до неї та вік онуки.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з підстав передбачених ст. 308 ЦПК України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є бабусею ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Миргороду Миргородського міскрайонного управління юстиції у Полтавській області 01.10.2015 року, батьками ОСОБА_4 є - ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Дитина проживає разом із матір'ю ОСОБА_3, яка чинить позивачці перешкоди у здійсненні свого права на виховання та спілкування з онукою, що підтверджується довідкою завідувача ДНЗ «Теремок» від 07.02.2017 року та не спростовано відповідачкою.

Відповідно до акту обстеження житлових умов від 21.12.2016 року, в квартирі, де проживає ОСОБА_2, створені необхідні умови для перебування та проживання дитини. Згідно наданої характеристики за місцем проживання, позивачка характеризується позитивно, займається виховання онуки та проявляє любов до неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та визначаючи спосіб спілкування останньої з онукою, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спосіб найкращим чином забезпечить інтереси дитини та не обмежуватиме права матерії та родичів по її лінії.

Як встановила колегія суддів, такий висновок суду є правильним, оскільки він зроблений на підставі повного та об'єктивного з'ясування фактичних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права, а також з врахуванням висновку виконавчого комітету Миргородської міської ради, як органу опіки та піклування.

Так, частиною 2 ст. 2 СК України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у тому числі і спілкуватися зі своїми батьком, бабусею та дідусем.

Статтею 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

За змістом частини 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Одним їх принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено позивачкою ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, вона проживає за адресою АДРЕСА_1. За цією ж адресою зареєстровані та проживають її чоловік ОСОБА_6, а також син ОСОБА_5, який є батьком малолітньої ОСОБА_4

Відповідно до рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради ОСОБА_5, встановлено часи зустрічей з донькою ОСОБА_4 кожного тижня в суботу та вівторок з 16 до 18 год. за місцем його проживання.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 відвідує дитячий садок, а також гуртки. Згідно пояснень позивачки, в разі відсутності у її сина ОСОБА_5, у встановлені йому для спілкування з донькою дні, можливості для зустрічі з нею, вона забирає дитину з дитячого садка та спілкується з онукою.

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини, вік дитини, наявність інших родичів по лінії матері (баби та прабаби), діда по лінії батька, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції спосіб спілкування позивачки ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_4 є достатнім та відповідає інтересам дитини, її віку та режиму дня.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що інтервал між зустрічами з онукою є значним, що не відповідає її інтересам та інтересам дитини, оскільки, як пояснила сама позивачка, вона має можливість спілкуватися з онукою під час зустрічей останньої з батьком ОСОБА_5, який є її сином, проживає з нею за однією адресою та не створює їй перешкод у спілкуванні з дитиною.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості встановлення такого способу спілкування позивачки з онукою, як спілкування в святкові дні (у тому числі дні народження та інші свята родичів), враховуючи при цьому стан здоров'я дитини, погодні умови чи інші істотні обставини, які могли б завадити побаченню та спілкуванню бабусі з онукою, який також визначений у висновку органу опіки та піклування, оскільки він є умовним та неконкретним, що ускладнить його виконання.

Крім того, є необґрунтованими вимоги позивачки ОСОБА_2 щодо визначення певних способів у вихованні дитини, які передбачають їх особисті зустрічі у кожні понеділок, середу, четвер, п'ятницю та неділю місяця до 20 год., оскільки вказаний спосіб фактично звузить можливість всебічного розвитку дитини, відвідування нею гуртків, секцій, а також унеможливить, враховуючи режим дитини 4-х років, спілкування з іншими членами сім'ї та однолітками.

Також, колегія суддів вважає недоцільним визначення способу спілкування та участі позивачки у вихованні онуки, який полягає у можливості кожного четверга та п'ятниці місяця з 16 год. до 20 год. забирати дитину з дошкільного закладу за місцем її проживання, здійснювати прогулянки по місту, тощо, приймаючи до уваги те, що даний спосіб участі у вихованні онуки ОСОБА_4 є ширшим від способу, встановленого батькові дитини, тоді як обов'язок щодо виховання та утримання дітей лежить саме на батьках.

За таких обставин, враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення місцевого суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий /підпис/ О.В.Чумак

Судді /підпис/ Ю.В.Дряниця

/підпис/ Т.О.Кривчун

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавськоїобласті О.В.Чумак