16.08.2017 Єдиний унікальний номер 205/2928/17
Єдиний унікальний № 205/2928/17
Провадження № 2/205/2095/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Остапенко Н.Г., при секретарі Шевцовій М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом,?

встановив:

15 травня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі договору від 22 березня 1961 року про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності ОСОБА_2 була надана земельна ділянка площею 900 кв.м. під будівництво індивідуального житлового будинку, за адресою: м. Дніпро, Таромське, вул. Снігова, 5.

На земельній ділянці за адресою: м. Дніпро, Таромське, вул. Снігова, 5 був збудований житловий будинок та згідно рішення Виконкому Таромської селищної ради народних депутатів від 09 грудня 1993 року затверджено акт закінчення будівництва та прийнято в екплуатацію житловий будинок належний ОСОБА_2, який збудований в 1965 році.

Житловий будинок за адресою: м. Дніпро, Таромське, вул. Снігова, 5 був збудований в період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та є їх спільною сумісною власністю.

12 червня 1986 року помер батько позивача ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частину домоволодіння за адресою: м. Дніпро, Таромське, вул. Снігова, 5.

Однак, право власності на домоволодіння за адресою: м. Дніпро, Таромське, вул. Снігова, 5 за ОСОБА_2 не було зареєстроване у встановленому законом порядку. У зв'язку з чим виникла необхідність встановити в судовому порядку факт належності ОСОБА_2 вищезазначеного домоволодіння.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_1, які спадщину прийняли фактично, оскільки на день смерті були зареєстровані зі спадкодавцем.

11 лютого 1989 року померла мати позивача ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина на 3/4 частини домоволодіння за адресою: м. Дніпро, Таромське, вул. Снігова, 5.

Позивач, як спадкоємець першої черги за законом звернувся до Другої дніпропетровської державної контори із заявою про прийняття спадщини.

Постановою від 10.08.2016 року Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на домоволодіння за адресою: м. Дніпро, Таромське, вул. Снігова, 5.

На підставі вищезазначеного просить встановити факт належності ОСОБА_2 домоволодіння № 5 по вул. Снігова, Таромське в м. Дніпро, який помер 12 червня 1986 року, визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину домоволодіння № 5 по вул. Снігова, Таромське в м. Дніпро в порядку спрадкування за законом після смерті ОСОБА_2, який помер 12 червня 1986 року та визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частини домоволодіння № 5 по вул. Снігова, Таромське в м. Дніпро в порядку спрадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 11 лютого 1989 року.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.

Від представника відповідача Дніпропетровської міської ради ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили вирішити спір відповідно до вимог діючого законодавства.

Від представника Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори до суду надійшла письмова заява, в якій просили розгляд справи провести за їх відсутності відповідно до вимог діючого законодавства.

У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу на підставі ст. 197 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі договору від 22 березня 1961 року про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності ОСОБА_2 була надана земельна ділянка площею 900 кв.м. під будівництво індивідуального житлового будинку, за адресою: м. Дніпро, Таромське, вул. Снігова, 5. /а.с. 8-9/

Відповідно до рішення Виконкому Таромської селищної ради народних депутатів № 117/3 від 21 жовтня 1993 року узаконено переобладнання сараю «Б» під літню кухню в домоволодінні по вул. Сніжній, 5 гр. ОСОБА_2 та зобов'язано ОСОБА_2 оформити технічну документацію на переобладнання сараю під літню кухню в бюро технічної інвентаризації. /а.с. 11/

Згідно рішення Виконкому Таромської селищної ради народних депутатів № 135/1 від 09 грудня 1993 року затверджено акт закінчення будівництва та введення в екплуатацію індивідуального будинку, який належить ОСОБА_2, розташованого в сел. Таромське по вул. Сніжній, 5, збудованого в 1965 році, який складється із чотирьох кімнат жилою площею 47,1 кв.м., корисною площею 72,3 кв.м. та узаконено надвірні будівлі, які складаються із: літньої кухні «Б», льоху «В», сараю «Г», душа «Д», убиральні «Е». /а.с. 10/

Відповідно до технічного паспорту домоволодіння № 5 по вул. Сніговій м/р Таромське в м. Дніпропетровську розташоване на земельній ділянці загальною площею 1 008 кв.м., складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 63,4 кв. м., житловою площею 42,0 кв.м., допоміжною площею 16,3 кв.м., (коридор 5,1 кв.м., прихожа 4,1 кв.м., кухня 6,9 кв.м., житлова 12,1 кв.м., житлова 6,3 кв.м., житлова 6,0 кв.м., житлова 17,6 кв.м., сан. вузол 5,3 кв.м.), літньої кухні Б загальною площею 17,2 кв.м. (кухня - 8,7 кв.м., кімната 8,5 кв.м.), погріба В, сарая Г, душа Д, убиральні Е, майстерні Ж, душа З. /а.с. 22-29/

12 червня 1986 року помер ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія ІІІ-КИ № 368701, виданого 13 червня 1986 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради міста Дніпропетровська. /а.с. 5/

На день смерті ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований за адресою: м. Дніпропетровськ, Таромське, вул. Снігова, буд. 5.

Після його смерті відкралась спадщина на частину домоволодіння № 5 по вул. Снігова, Таромське в м. Дніпро.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_2, шлюб зареєстровано 07 серпня 1948 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя. /а.с. 20/

Згідно з свідоцтвом про народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3. /а.с. 6/

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2, померлого 12 червня 1986 року прийняли спадщину фактично, тому що проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем на момент його смерті, що підтверджується довідкою № 2046 від 25 липня 2016 року, виданою заступником начальника Управління майном колишнього смт Таромське Дніпропетровської міської ради ОСОБА_5, згідно якої на момент смерті ОСОБА_2, померлого 12 червня 1986 року за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Снігова, 5 були зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 02.12.1969 року по теперішній час та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 20.08.1966 року по 28.07.1993 рік. /а.с. 19/

Згідно відповіді КП ДМБТІ № 10610 від 02.08.2016 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року, в інвентаризаційній справі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Снігова, буд. 5 відсутні відомості щодо реєстрації права власностіна нерухоме майно за вищевказаною адресою.

З матеріалів спадкової справи № 687/2016 вбачається, що після смерті ОСОБА_2, померлого 12 червня 1986 року 10 серпня 2016 року з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1.

У 1966-1991 р.р. порядок набуття права власності регулювався Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, та прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пунктом 2 Постанови передбачалося, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Таким чином за Указом і Постановою підставою виникнення права власності на жилий будинок був факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР затверджено Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Відповідно до пунктів 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі правовстановлюючих документів, перелік яких містився у Додатку № 1 до Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 Додатку № 1 правовстановлюючим документом на житловий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Враховуючи, що будівництво житлового будинку здійснено під час дії вказаних норм матеріального права (1966-1991 роки), слід дійти висновку, що право власності на спірний будинок виникло з моменту збудування цього будинку.

Частиною 2 статті 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе встановити факт належності ОСОБА_2 домоволодіння № 5 по вул. Снігова, Таромське в м. Дніпро, який помер 12 червня 1986 року.

Статтею 16 Закону України «Про власність», який набув чинності 07 лютого 1991 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві

спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права

регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Оскільки житловий будинок за адресою: м. Дніпро, Таромське, вул. Снігова, 5 був побудований з 1961 року по 1965 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час подружнього життя, то кожному з подружжя належить по ? частини домоволодіння.

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на ? частку домоволодіння, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, Таромське, вул. Снігова, буд. 5.

Після смерті ОСОБА_2, померлого 12 червня 1986 року спадщину прийняли фактично ОСОБА_3, ОСОБА_1, тобто кожен успадкував по 1/4 частині вищезазначеного домоволодіння, оскільки проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем на момент його смерті.

11 лютого 1989 року померла ОСОБА_3, про що в Книзі реєстрації смертей 04 червня 2007 року зроблено відповідний актовий запис № 1674 В-19. /а.с. 5/

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на ? частину домоволодіння за адресою: м. Дніпро, Таромське, вул. Снігова, буд. 5, що належала їй, як частина спільної сумісної власності набутої під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 та на ? частину домоволодіння після смерті чоловіка ОСОБА_2, а всього 3/4 частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпро, Таромське, вул. Снігова, буд. 5.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1.

Згідно матеріалів спадкової справи № 686/2016 після смерті ОСОБА_3, померлої 11 лютого 1989 року з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1.

ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3, померлої 11 лютого 1989 року прийняв спадщину фактично, тому що проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем на момент її смерті, що підтверджується довідкою № 2047 від 25 липня 2016 року, виданою заступником начальника Управління майном колишнього смт Таромське Дніпропетровської міської ради ОСОБА_5, згідно якої на момент смерті ОСОБА_3, померлої 28 липня 1993 року за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Снігова, 5 був зареєстрований: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 02.12.1969 року по теперішній час. /а.с. 17/

Постановою від 10.08.2016 року державний нотаріус Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на домоволодіння за адресою: м. Дніпро, Таромське, вул. Снігова, 5. /а.с. 16/

На момент смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадкування в Україні регулювалося нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Стаття 525 ЦК України в редакції 1963 року встановлює, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини відповідно до статті 526 ЦК України в редакції 1963 року є останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР 1963 року спадкоємицями першої черги за законом є діти, батьки та жінка (чоловік) померлого.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК УРСР. Діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР в ред. 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За ЦК України 1963 року спадкуванням вважається перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб, які мали право спадкувати за законом або заповітом.

Відповідно до ст. 549 ЦК спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. При цьому відповідно до статей 548, 549 ЦК та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 р. № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому.

Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 законні та обґрунтовані, а, отже, підлягають задоволенню.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15-16 ЦК України, ст. ст. 529, 548-549 ЦК України в редакції 1963 року, ст. ст. 10-11, 59-60, 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213-215, 218, 256 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2, померлому 12 червня 1986 року, домоволодіння № 5 по вул. Снігова, Таромське в м. Дніпро, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 1 008 кв.м. та складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 63,4 кв. м., житловою площею 42,0 кв.м., допоміжною площею 16,3 кв.м., (коридор 5,1 кв.м., прихожа 4,1 кв.м., кухня 6,9 кв.м., житлова 12,1 кв.м., житлова 6,3 кв.м., житлова 6,0 кв.м., житлова 17,6 кв.м., сан. вузол 5,3 кв.м.), літньої кухні Б загальною площею 17,2 кв.м. (кухня - 8,7 кв.м., кімната 8,5 кв.м.), погріба В, сарая Г, душа Д, убиральні Е, майстерні Ж, душа З.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спрадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 12 червня 1986 року, право власності на ? частину домоволодіння № 5 по вул. Снігова, Таромське в м. Дніпро, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 1 008 кв.м. та складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 63,4 кв. м., житловою площею 42,0 кв.м., допоміжною площею 16,3 кв.м., (коридор 5,1 кв.м., прихожа 4,1 кв.м., кухня 6,9 кв.м., житлова 12,1 кв.м., житлова 6,3 кв.м., житлова 6,0 кв.м., житлова 17,6 кв.м., сан. вузол 5,3 кв.м.), літньої кухні Б загальною площею 17,2 кв.м. (кухня - 8,7 кв.м., кімната 8,5 кв.м.), погріба В, сарая Г, душа Д, убиральні Е, майстерні Ж, душа З.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спрадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 11 лютого 1989 року, право власності на ? частини домоволодіння № 5 по вул. Снігова, Таромське в м. Дніпро, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 1 008 кв.м. та складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 63,4 кв. м., житловою площею 42,0 кв.м., допоміжною площею 16,3 кв.м., (коридор 5,1 кв.м., прихожа 4,1 кв.м., кухня 6,9 кв.м., житлова 12,1 кв.м., житлова 6,3 кв.м., житлова 6,0 кв.м., житлова 17,6 кв.м., сан. вузол 5,3 кв.м.), літньої кухні Б загальною площею 17,2 кв.м. (кухня - 8,7 кв.м., кімната 8,5 кв.м.), погріба В, сарая Г, душа Д, убиральні Е, майстерні Ж, душа З.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Г. Остапенко