У Х В А Л А

іменем україни

30 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.

суддів: Завгородньої І.М., Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В., Мазур Л.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору довічного утримання недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 07 жовтня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 3412, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівького нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що на підставі усної домовленості вона мала укласти із ОСОБА_4 договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1, у зв'язку із чим вона перерахувала на розрахунковий рахунок ОСОБА_4 суму повної вартості квартири в розмірі 346 000 грн, які остання отримала, проте ухилилася від підписання та нотаріального оформлення договору купівлі-продажу квартири.

Позивачка вказувала, що у червні 2015 року до Іллічівського міського суду Одеської області нею було подано позов до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно одержаних коштів, 3% річних, інфляційних втрат та моральної шкоди.

Посилаючись на те, що укладений між відповідачами договір довічного утримання вказаної вище квартири вчинений без наміру створення правових наслідків, укладений лише для уникнення ОСОБА_4 повернення безпідставно набутих грошових коштів від позивача, а тому відповідно до ст. 234 ЦК України є фіктивним, ОСОБА_3 просила задовольнити позов.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що на час укладення договору довічного утримання ОСОБА_4 мала право розпорядження спірною квартирою, її бажання укласти договір довічного утримання було вільним та її влаштовував догляд ОСОБА_5, наявність якого, окрім договору довічного утримання, підтверджувався й письмовими доказами та показаннями свідків; при цьому судами враховано, що ОСОБА_3 не є стороною договору довічного утримання, а тому укладенням цього договору її права не порушуються.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що з 04 липня 2001 року до 07 жовтня 2015 року квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належала ОСОБА_4, що підтверджується договором купівлі - продажу вказаної квартири від 18 червня 2001 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 95, 101).

За умовами договору довічного утримання, укладеного 07 жовтня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 3412 та посвідченого приватним нотаріусом Іллічівького нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М., ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_5 належну їй на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 зобов'язалася забезпечити ОСОБА_4 утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору.

Відповідно до п. 13 договору довічного утримання, цей договір припиняється зі смертю відчужувача (а. с. 92-94).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі договору довічного утримання від 07 жовтня 2015 року (а. с. 14).

Судами установлено, що згідно завірених копій фіскальних чеків, записів з підписами ОСОБА_4 про отримання нею матеріальної допомоги від ОСОБА_5, остання з 07 жовтня 2015 року утримує ОСОБА_4 (а. с. 59-82, 117-121).

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_3 посилалася на те, що на підставі усної домовленості вона мала укласти із ОСОБА_4 договір купівлі-продажу спірної квартири, у зв'язку із чим перерахувала на її розрахунковий рахунок суму в розмірі 346 000 грн, які остання отримала, проте ухилилася від підписання та нотаріального оформлення договору купівлі-продажу квартири, у зв'язку із чим ОСОБА_3 вважала, що оспорюваним договором порушуються її права та інтереси.

Згідно з наявної в матеріалах справи копії позовної заяви ОСОБА_3, остання зверталася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, процентів, інфляційних втрат в розмірі 600 082 грн (а. с.15-17).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

За вимогами ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону.

За приписами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання одна сторона передає другій стороні у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Частинами 1, 2 ст. 234 ЦК України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Суди попередніх інстанцій, врахувавши покази свідків, наявні в матеріалах справи докази, зокрема записи з підписами ОСОБА_4 про отримання нею матеріальної допомоги від ОСОБА_5, дійшли обґрунтованого висновку, що позивачка ОСОБА_3 не є стороною договору довічного утримання, у зв'язку із чим укладенням цього договору її права не порушуються; при цьому на час укладення договору довічного утримання ОСОБА_4 мала право розпоряджатися спірною квартирою, її бажання укласти договір довічного утримання було вільним та її влаштовував догляд ОСОБА_5, а тому відсутні правові підстави для визнання недійсним договору довічного утримання від 07 жовтня 2015 року.

Доказів фіктивності оспорюваного договору довічного утриманнявід 07 жовтня 2015 року позивачем не надано.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Крім того, після призначення касаційної скарги ОСОБА_3 до розгляду, до суду касаційної інстанції від представника ОСОБА_4 -ОСОБА_7 надійшло повідомлення про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка у справі ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 340 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню в касаційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених ст. ст. 205 і 207 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 340 ЦПК України якщо суд першої або апеляційної інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони в спірних правовідносинах, що не допускають правонаступництва, після ухвалення рішення не може бути підставою для застосування положення ч. 1 цієї статті.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції.

За викладених обставин та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 березня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

Л.М. Мазур