Справа № 642/3377/17
н/п2/642/1355/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Пашнєва В.Г., при секретарі Самотой М.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернувся ОСОБА_1 в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 8850000 (вісім мільйонів вісімсот пятдесят тисяч) грн. та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) грн. зобовязань за договором поруки від 04.07.2017р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04.07.2017р. ОСОБА_3 позичив в борг у ОСОБА_1 суму у розмірі 8850000 грн., яку зобовязався повернути повністю в строк - до 06.07.2017р. Повернення гарантував своїм майно та майном підприємств, а саме квартирою за адресою Харківська область, Чугуївський район, смт.Новопокрівка, вул.ім.В.ВесичаАДРЕСА_1, автомобілем NISSAN X-TRAIL 2008 р.в. д.н.з. НОМЕР_1, а також майном підприємств. Відповідно до цього ОСОБА_3. була власноруч написана розписка. В супереч укладених зобовязань ОСОБА_3 грошові кошти у строк визначний у договорі позики до 06.07.2017р. так і не повернув. Також зазначив, що 04.07.2017р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки, згідно умов якого ОСОБА_2 зобовязується частково відповідати перед ОСОБА_1 за виконання ОСОБА_3 зобовязань по поверненню позики, що виникли з Договору позики від 04.07.2017р. З огляду на порушення ОСОБА_3 зобовязань за договором позики від 04.07.2017р., ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про виконання зобовязання в сумі 1 000 грн. Проте, в порушення вимог п. 4.1.1. Договору поруки, ОСОБА_2 свої зобовязання до цього часу не виконав. Таким чином, загальний розмір заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 за договором позики від 04.07.2017р. складає 8850000 грн., а розмір заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1, що виникла з договору поруки від 04.07.2017р. складає 1000 грн.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні позов підтримав про просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмові заперечення проти позову та пояснив, що ніяких коштів 04.07.2017р. він у ОСОБА_1 не брав, а розписка була написана ним в результаті примусу та погроз з боку ОСОБА_1 та громадянина на імя Іван. Також зазначив, розписку він писав під диктовку ОСОБА_1 Також вказав що з приводу погроз та примусу з боку ОСОБА_1 він до правоохоронних органів не звертався, а лише звернувся до відділу поліції з приводу заволодіння його документами та майном шахрайських шляхом, про що надав для огляду витяг з єдиного державного реєстру досудових розслідувань.

Також вказав, що він не знайомий з ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, надав до суду заяву в якій вказав, що він дійсно поручався за ОСОБА_3 перед ОСОБА_1, про що 04.07.2017р. було укладено відповідний договір поруки, але з врахуванням того, що він не отримував ніяких коштів, він заперечує проти позову ОСОБА_1 про стягнення з нього коштів, при цьому вважає, що борг, в повному обсязі, повинен віддавати ОСОБА_3, який і позивач кошти та який зараз не виконує взяті на себе зобовязання. Також просив зазначену цивільну справу розглядати без його участі та відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 в частині стягнення коштів з ОСОБА_2

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, оглянувши в судовому засіданні оригінал розписки від 04.07.2017р. та оригінал договору поруки від 04.07.2017р., суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що 04.07.2017р. ОСОБА_3 позичив в борг у ОСОБА_1 суму у розмірі 8850000 грн., яку зобовязався повернути повністю в строк - до 06.07.2017р. Повернення гарантував своїм майно та майном підприємств, а саме квартирою за адресою Харківська область, Чугуївський район, смт.Новопокрівка, вул.ім.В.ВесичаАДРЕСА_1, автомобілем NISSAN X-TRAIL 2008 р.в. д.н.з. НОМЕР_1, а також майном підприємств. Відповідно до цього ОСОБА_3. була власноруч написана розписка

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі висновки містяться у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Відповідно до ч.2 ст.218 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що між позивачем і відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір позики відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 всупереч укладеного з ОСОБА_1 договору позики, а саме в строк до 06.07.2017р. грошові кошти не повернув.

Відповідно до ст. 610 ЦПК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині стягнення коштів з ОСОБА_3 підлягає задоволенню в повному обсязі.

При цьому суд відхиляє заперечення ОСОБА_3 з приводу того, що він не отримував від ОСОБА_1 04.07.2017р. ніяких грошових коштів, а вказана розписка була написана ним в результаті примусу та погроз з наступних підстав.

Так відповідно до ч.ч.1-3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.5760 ЦПК України, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, визнані сторонами, згідно із ч.1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню.

Суд зазначає, що відповідачем ОСОБА_3 не було надано жодного доказу того, що вказана розписка була написана ним в результаті примусу та погроз. При цьому, посилання відповідача на те, що він в цей день не отримував ніяких коштів спростовуються текстом розписки, відповідно до якої ОСОБА_3 отримав у ОСОБА_1 суму у розмірі 8850000 грн.

Відповідно до ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Таким чином, оскільки написана власноруч ОСОБА_3 розписка, яка була видана ОСОБА_1 підтверджує факт укладення договору позики та його умови, а також засвідчує отримання боржником ОСОБА_3 від ОСОБА_1 вказаних грошових коштів, а також враховуючи той факт, що відповідачем ОСОБА_3 не було надано жодного доказу того, що вказана розписка була написана ним у результаті примусу або погроз, суд відноситься критично до посилань відповідача ОСОБА_3 на те, що вказані обставини може підтвердити свідок ОСОБА_5, який являється його близьких другом та який був присутній при написанні вказаної розписки.

Також судом встановлено, що 04.07.2017р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки, згідно умов якого ОСОБА_2 зобовязується частково відповідати перед ОСОБА_1 за виконання ОСОБА_3 зобовязань по поверненню позики, що виникли з Договору позики від 04.07.2017р.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до розділу 3 Договору поруки від 04.07.2017р. поручитель забезпечує виконання боржником зобовязання за договором позики частково; розмір відповідальності Поручителя становить 1000,00 (одну тисячу) грн.; поручитель відповідає по зобовязаннях боржника виключно в межах вищевказаної суми.

З огляду на порушення ОСОБА_3 зобовязань за договором позики від 04.07.2017р., ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про виконання зобовязання в сумі 1 000 грн. Проте, в порушення вимог п. 4.1.1. Договору поруки, ОСОБА_2 свої зобовязання до цього часу не виконав.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що стягненню з ОСОБА_2 у рахунок виконання зобовязань за договором позики від 04.07.2017р., підлягає сума у розмірі 1 000,00 грн. згідно умов договору поруки від 04.07.2017р

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 8850000 (вісім мільйонів вісімсот пятдесят тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) грн. зобовязань за договором поруки від 04.07.2017р.

Стягнути з ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 8 000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.Г. Пашнєв