Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про скасування рішення Калинівської міської ради Вінницької області щодо приватизації квартири за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 04 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_6звернувся до суду із позовом до Калинівської міської ради Вінницької області, в якому просив скасувати рішення ради щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 на сім'ю у складі ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 01 лютого 1996 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15 березня 1988 року він отримав ордер на право зайняття квартири АДРЕСА_1 з сімє'ю у складі трьох осіб разом із дружиною ОСОБА_11 та сином ОСОБА_7 У 1988 році його син одружився. У квартирі почали проживати невістка і внук. Пізніше він з дружиною узв'язку з сімейними обставинами вирішив на певний час переїхати проживати в с. Сальник Калинівського району Вінницькоїобласті. У2014 році дізнався від сина, що у 1996 році спірна квартира була приватизована родиною сина у складі ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9У 2007 році син розлучився.

Посилаючись на те, що згоди на приватизацію квартири він з дружиною не надавав, а тому при передачі квартири у власність ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9були порушенніїх житлові права, ОСОБА_6 просив задовольнити позов.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2015 року замінено неналежного відповідача Калинівську міську раду на належного - квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці (далі - КЕВ м. Вінниці).

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 21 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 04 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов ОСОБА_6 задоволено частково. Скасовано свідоцтво про право власності на житло від 01 лютого 1996 року, видане керівником Вінницької квартирно-експлуатаційної частини району згідно розпорядження від 01 лютого 1996 року № 23. У задоволенні іншої частини позовних вимог. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 15 березня 1988 року ОСОБА_6 отримав ордер на право зайняття квартири АДРЕСА_1 сім'єю у складі трьох осіб разом із дружиною ОСОБА_11 та сином ОСОБА_7

01 лютого 1996 року керівником Вінницької квартирно-експлуатаційної частини району згідно розпорядження від 01 лютого 1996 року № 23 видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 - на сім'ю у складі ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

За змістом ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції на дату виникнення спірних правовідносин), передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Підстави звернення ОСОБА_6 до суду обґрунтовані порушенням наведеної норми при передачі у власність сім'ї у складі ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 квартири АДРЕСА_1 без згоди його та його дружини як осіб, за якими зберігається право на це житло згідно ордера на його зайняття.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив із того, що вимога про скасування рішення Калинівської міської ради про приватизацію спірної квартири не підлягає задоволенню, оскільки рішення з приводу приватизації спірної квартири міською радою не приймалося, до належного відповідача таких вимог не заявлено, крім того, Вінницькою КЕЧ району, правонаступником якого є КЕВ м. Вінниці, теж будь-яких рішень з приводу приватизації спірної квартири не приймалося.

Скасовуючи свідоцтво про право власності на житло від 01 лютого 1996 року, апеляційний суд виходив із того, що клопотання про доповнення позову вказаною вимогою суд першої інстанції необґрунтовано не розглянув, в ухваленні додаткового рішення щодо цієї вимоги відмовив, разом з тим, суд вбачає підстави розгляду вимоги про скасування свідоцтва з огляду на зміст права на справедливий суд, закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Із таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Як вбачається із матеріалів справи, клопотання позивача про доповнення позовних вимог від 25 лютого 2015 року до матеріалів справи у суді першої інстанції долучено не було, доповнену цим клопотанням вимогу про скасування свідоцтва про право власності на житло від 01 лютого 1996 року суд першої інстанції не розглядав.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2016 року в ухваленні додаткового рішення у справі щодо вимоги про скасування свідоцтва відмовлено у зв'язку з тим, що клопотання про доповнення позову не містить вхідного реєстраційного номеру, тобто не було подано до суду у встановленому законом порядку.

Вказана ухвала в апеляційному порядку позивачем не оскаржена.

Гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання процедури розгляду питання.

Таким чином, порушення встановленого законом порядку вирішення питання (недотримання процедури, невикористання права на оскарження) самим заявником не свідчить про обмеження йому доступу до правосуддя та не є предметом захисту за ст. 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Диспозитивність цивільного судочинства розкривається у змісті ст. 11 ЦПК України та передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Межі розгляду справи апеляційним судом визначаються як ст. 11 ЦПК України, так і ст. 303 ЦПК України, за ч. 1 якої під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи те, що ухвала Калинівського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2016 року про відмову в ухваленні додаткового рішення у справі щодо вимоги про скасування свідоцтва позивачем не оскаржена в апеляційному порядку, розгляд цієї вимоги апеляційним судом по суті є порушенням ст. ст. 11, 303 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню за ст. 338 ЦПК України.

Порушення норм процесуального закону допущено й судом першої інстанції.

За вимогами ст. 130 ЦПК України, під час попереднього судового засідання суд має вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Як вбачається зі змісту ст. ст. 33, 36, 119 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Винятки становлять справи, вирішення яких є неможливим без участі усіх співвідповідачів у зв'язку із характером спірних правовідносин.

Разом з тим, питання про належний склад відповідачів у справі судом першої інстанції не вирішено. ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 залучені до участі у справі у якості третіх осіб, між тим наслідки визнання приватизації ними квартири покладають на них обов'язки відповідачів.

Враховуючи те, що питання про склад осіб у справі вирішується в межах провадження в суді першої інстанції, рішення районного суду підлягає скасуванню поза межами доводів касаційної скарги (ст. 335 ЦПК України) із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції за ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 04 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик