Справа № 212/5412/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Колочко О.В.,

при секретарі судового засідання - Деменко А.С.,

за участі сторін:

представника позивача - Павлової Н.Ф.,

представника відповідача - ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди завданої працівником під час виконання трудових обов'язків,

В С Т А Н О В И В:

13 вересня 2016 року позивач Приватне акціонерне товариство «Євраз Суха Балка» (далі - Позивач, ПрАТ «Євраз Суха Балка») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що останній працює з 25.01.2011 на посаді заступника начальника дільниці № 36 ш. ім. Фрунзе ПрАТ «Євраз Суха Балка». В період з 24.03.2016 по 28.03.2016 на підприємстві позивача на підставі Розпорядження № 128 від 23.03.2016 було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, які знаходилися на відповідальному зберіганні в.о. начальника дільниці № 36 ш. ім. Фрунзе ОСОБА_4, в результаті якої були виявлені розходження фактичної наявності товарно-матеріальних цінностей (у вигляді та нестачі) з даними бухгалтерського обліку, а саме 239 штук саморятівників, з яких саморятівників ШСМ-30 в кількості 114 шт., саморятівників ШСМ-30ks в кількості 31 шт., саморятівників СЇ 30(МБП) в кількості 94 шт., на загальну суму 532437,50 грн. без ПДВ, яку просив стягнути з відповідача, як з особи, яка забезпечувала зберігання ТМЦ, ввірених йому адміністрацією підприємства на підставі договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, пояснила, що ОСОБА_4 не являється працівником, посада якого віднесена до посад працівників, з якими роботодавець має право укладати договір про повну матеріальну відповідальність, оскільки він не займав посаду та не виконував роботи, пов'язані безпосередньо із зберіганням, , обробкою, перевезенням тощо переданих йому цінностей. Крім того, надала письмові заперечення проти позову, які долучено до матеріалів цивільної справи.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що в період з 24 березня 2016 року по 28 березня 2016 року на шахті ім. Фрунзе дільниця № 36 було проведено інвентаризацію ТМЦ, під час якої було виявлено недостачу саморятівників (а.с. 3, 12-26).

Згідно звіту про оцінку матеріальної шкоди за фактом нестачі матеріальних цінностей, проведеної ПП «Персей» від 22.08.2016 року, було визначено ринкову вартість саморятівників на загальну суму 532437,50 грн. (а.с. 31-36).

Відповідно до копії договору про повну матеріальну відповідальність № 502 від 28.09.2015, в.о. начальника дільниці № 36 ОСОБА_4 взяв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності матеріальних цінностей, переданих йому на зберігання Роботодавцем, дія договору поширювалася на весь час роботи відповідача за трудовим договором на ш. ім. Фрунзе ПАТ «Євраз Суха Балка» (а.с. 30).

Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.

Статтею 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Стаття 134 КЗпП України передбачає, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків.

Згідно зі ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Перелік посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на збереження, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 р. №447/24, яка діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 р. №1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР". Цей перелік не підлягає розширеному тлумаченню. Договори про повну матеріальну відповідальність із працівниками, чиї посади (виконувані роботи) в зазначеному переліку не вказані, юридичної сили не мають.

Відповідну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року (справа № 6-16цс12).

Із роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», вбачається, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст.135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що посада начальника дільниці шахти, на якій працював відповідач ОСОБА_4, не входить до переліку посад і робіт, затверджених постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24, з якими роботодавцем може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність; приймаючи до уваги, що позивач просить стягнути шкоду, яка заподіяна нестачею ТМЦ саме під час виконання відповідачем трудових обов'язків, а також те, що відповідач не займав посаду і не виконував роботи, безпосередньо зв'язані з зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі саме з наведених вище підстав.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 130, 134, 135, 135-1 КЗпП України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди завданої працівником під час виконання трудових обов'язків - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу.

Повний текст рішення складений та підписаний 11 вересня 2017 року.

Суддя: О. В. Колочко