АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2924/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1915/17Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С. Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Лобова О.А. Хіль Л.М.

При секретарі: Маладиці Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 01 червня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, з участю третьої особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про розірвання договору довічного утриманні (догляду) від 04 жовтня 2013 року, посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за № 1955 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаним позовом, зазначала, що 4 жовтня 2013 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання. Згідно з договором вона передала власність відповідача квартиру АДРЕСА_1 ( нині вул. Небесної сотні) в м. Полтаві. А відповідач узяв на себе зобовязання щомісячно сплачувати їй по 300 грн. надавати побутові послуги, витрати на придбання ліків, забезпечення надання їй медичної допомоги вдома , щотижневе забезпечення продуктами харчування, однак ці зобовязання належним чином не виконував.

Прохала розірвати договір довічного утримання, припинити право власності відповідача на квартиру АДРЕСА_2 та поновити її право власності на цю квартиру.

29 листопада 2016 року ОСОБА_5 померла.

До суду звернувся ОСОБА_3 про залучення йог до участі в якості правонаступника, вказував, що 19.11.2016 року ОСОБА_5 заповіла йому все належне їй майно.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2016 року позивача у справі змінено на ОСОБА_3.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 01.06.2017 року позовні вимоги задоволено.

Розірвано договір довічного утримання укладений 4 жовтня 2013 року між ОСОБА_5Ю та ОСОБА_2 Знято заборону на нерухоме майно ОСОБА_5 накладене приватним нотаріусом ОСОБА_4

Припинено право власності на квартиру № 41 за ОСОБА_2 та поновлено право власності на квартиру за ОСОБА_5

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 3 серпня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 прохав рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог вказував, що рішення постановлено в порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважав , що висновки суду про доведеність факту неналежного виконання ним своїх обовязків є невірним.

Вказував, що він щомісячно особисто надавав грошові кошти ОСОБА_5, про що остання робила відмітки у спеціальному зошиті, оскільки банківський карт вона не мала. Після її смерті ці докази з квартири зникли.

Зазначав, що факт поховання ОСОБА_5 значення не має, оскільки поховати її в Решетилівському районі йому не дав ОСОБА_3

Невірно суд оцінив покази свідків з його сторони віднісшись до них критично.

Порушено судом вимоги ст. 756, 755 ЦК України оскільки після смерті відчужувача дія договору довічного утримання припинилася,а законодавством не передбачено визнання розірваним договору, який є припиненим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, беручи до уваги межі перегляду справи, перевіривши зазначені апелянтом обставини апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням (або) доглядом довічно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 37 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Оскільки позов про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру за відчужувачем пред'явлено за життя ОСОБА_5, факт смерті відчужувача до вирішення справи судом допускає правонаступництво у спірних правовідносинах, то судом обґрунтовано, відповідно до статті 37 ЦПК України, залучено до участі у справі правонаступника відчужувача ОСОБА_3 , до якого унаслідок розірвання договору довічного утримання згідно зі статтею 1218 ЦК України перейшли права та обов'язки ОСОБА_5

Таким чином доводи апеляційної скарги в тій частині , що дія договору припиналася в звязку з смертю ОСОБА_5 не є підставою для відмови в задоволенні позову. Тому суд вірно розглянув позовні вимоги про розірвання договору довічного утримання та встановив наявність підстав для розірвання договору на час предявлення позову.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено місцевим судом, що 4 жовтня 2013 року між ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання. Згідно з договором вона передала у власність відповідача квартиру АДРЕСА_1 ( нині вул.. Небесної сотні) в м. Полтаві, а відповідач узяв на себе зобовязання щомісячно сплачувати їй по 300 грн. надавати побутові послуги, витрати на придбання ліків, забезпечення надання їй медичної допомоги вдома, щотижневе забезпечення продуктами харчування, однак ці зобовязання належним чином не виконував.

Суд дійшов правильного висновку про те, що всупереч укладеного між сторонами договору відповідач, як набувач майна не виконував зобов'язань щодо забезпечення позивача їжею, ліками, необхідною медичною допомогою та доглядом, а тому суд попередньої інстанції обґрунтовано задовольнив позов відчужувача про розірвання договору довічного утримання, підтриманий правонаступником, та визнав право власності на спірну квартиру за спадкоємцем відчужувача, за умови прийняття ним спадщини в установленому законом порядку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність свої вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України).

Отже, з урахуванням підстав позову, саме відповідач зобов'язаний довести належне виконання умов договору довічного утримання.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів належного виконання ним, як набувачем зобов'язань за укладеним договором, зокрема щодо сплати по 300 грн. щомісячно, забезпечення продуктами харчування, забезпечення купівлі ліків та забезпечення надання медичної допомоги.

Доводи про те, що суд упереджено оцінював покази свідків з його боку є лише його субєктивним враженням.

Оцінку доказів місцевий суд проводив за правилами ст. 212 ЦПК України, враховуючи, належність допустимість достатність доказів як в окремо так і в їх сукупності.

Оцінивши в сукупності докази місцевий суд правильно прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України викладеної в постанові від 25 грудня 2013 року в справі № 6-142 цс 13.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

Разом з тим рішення місцевого суду підлягає зміні, яка не є виходом за межі позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦУК України до спадкоємців переходять усі права та обвязки спадкодавця.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 в установлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про вступ в спадщину, та нотаріус відкрито спадкову справу ( а. с. 47-49).

На цю обставину місцевий суд уваги не звернув та повернув спірну квартиру у власність померлої, що не відповідає вимогам закону.

Спірну квартиру необхідно повернути у власність правонаступника померлої ОСОБА_5 ОСОБА_3

Керуючись ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, 316, 317,319 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 01 червня 2017 року змінити.

Повернути квартиру АДРЕСА_3 у власність спадкоємцю померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_3.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти діб.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_1

Судді : /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ___________ ОСОБА_1