Номер провадження 2/229/1369/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.

при секретарі Польської Д.А

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок того, що тривалий час була відсутня, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок того, що тривалий час була відсутня.

У позові вказав, що згідно договору купівлі-продажу, від 12.12.1995 року, він набув право власності на будинок АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстровано відповідачів, які є синами позивача. В червні 2014 року відповідачі виїхали за межі України, і з вказаного часу мешкають на території Російської Федерації. З зазначеного позивачем часу відповідачі в будинку не перебували, витрати на комунальні послуги не сплачували. Фактично з 2014 року за зазначеною адресою він проживає з дружиною ОСОБА_4 і матір'ю ОСОБА_5. Позивач зазначає, що вони проживають на пенсію, яку отримує ОСОБА_5 і пенсію, яку отримує він, як інвалід 2 групи. Інших джерел доходу він не має, але змушений сплачувати комунальні послуги за п'ятьох осіб, та позбавлений можливості оформити субсидію.

У судове засідання позивач не з'явився, проте надав заяву слухати позов за його відсутності, на позові наполягає, просить його задовольнити, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідачі, повторно не з'явились, не повідомили причини неявки, заперечень проти позову не представили.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вважає за можливе слухати справу за відсутності відповідача, отримавши згоду позивача, на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.ст. 224, 225 ЦПК України.

Суд вивчивши матеріали справи, проаналізувавши докази по справі вважає, що позов підтверджений і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що позивач являється власником одноповерхового цеглового жилого будинку «А-1» жилою площею 42,2 кв.м., та надвірних будівель будинку АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 12 грудня 1995 року, зареєстрованим в державному реєстрі за № 3037, посвідченим приватним нотаріусом Дружківського нотаріального округу Міроседі В.М. /а.с. 19,20/.

За адресом спірного будинку, крім позивача ОСОБА_1 зареєстровані його дружина ОСОБА_4, його мати ОСОБА_5 та відповідачі по справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 /а.с. 13-17/

Як зазначив позивач по справі з червня 2014 року відповідачі не проживають у будинку, не несуть витрат на його утримання, не сплачують комунальні платежі, факт що відповідачі не проживають у будинку підтверджується актом обстеження від 13 липня 2017 року, який було складено головою територіального комітету м-на Молоково Агєєвою О.В. та за участю сусідів / а. с. 18/. За наявною інформацією відповідачі виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі відсутні у будинку понад один рік без поважних причин, що порушує права власника житла, який на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, будь-яких інших домовленостей між ними не існує.

Таким чином, суд вважає, що позов про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 379, 383, 386, 391, 405 ЦК України ,ст.ст. 10, 11, 60, 61, 131, 208, 209, 212-215, 223-227 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок того, що тривалий час була відсутня, задовольнити .

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 своєю власністю, визнавши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право на користування житловою площею у будинку АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Є. В. Петров