У х в а л а

іменем україни

30 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 08 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив стягнути солідарно із відповідачів грошові кошти: суму боргу у розмірі 258 000 грн та суму процентів у розмірі 220 083 грн 03 коп., посилалаючись на те, що 15 вересня 2004 року ОСОБА_6 надав ОСОБА_9 та ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 10 000 євро для проведення євроремонту у квартирі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 08 червня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6заборгованість за договором позики у сумі 478 083 грн 03 коп., яка складається з 258 000 грн суми боргу і 220 083 грн 03 коп. процентів за користування коштами. Вирішенопитання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати судові рішення у справі і направити справу на новий розгляд, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судами встановлено, що 15 вересня 2004 року ОСОБА_6 надав ОСОБА_9 та ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 10 000 євро для проведення євроремонту у квартирі, що належить ОСОБА_9

На підтвердження факту надання позики між позивачем та відповідачами було укладено договір від 15 вересня 2004 року. Умовами договору передбачено, що відповідачі зобов'язалися виплатити позивачу повну суму у розмірі 10 000 євро по його першій вимозі протягом 90 календарних днів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2011 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8розірвано.

Позивач неодноразово звертався до відповідачів із проханням повернути йому кошти, але гроші й досі не повернуті.

11 листопада 2014 року позивач звернувся до відповідачів із листом, в якому прохав негайно повернути йому грошові кошти, вказавши номер свого банківського рахунку. Але протягом передбачених договором 90 днів з моменту пред'явлення письмової вимоги грошові кошти відповідачами повернуті не були.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомила, що вона є донькою відповідача ОСОБА_9 та матір'ю відповідача ОСОБА_8 З 2004 року донька проживала цивільним шлюбом із позивачем. За ініціативою позивача у квартирі матері за адресою: АДРЕСА_1, було проведено ремонт. Також зазначила, що у вересні 2004 року донька показувала їй договір, в якому було зазначено, що позивач дає кошти на ремонт, але суми зазначено у договорі не було. Підтвердила, що договір був складений на одному аркуші паперу та на ньому булипідписи доньки та матері. Ознайомившись в судовому засіданні із оригіналом договору, свідок підтвердила, що даний договір схожий на той, що показувала їй донька та підписи матері і доньки схожі на їх дійсні підписи.

Згідно висновку № 6554 судової технічної експертизи документів від 01 вересня 2015 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бакаріуса встановлено, що способи виконання реквізитів на наданому договорі відповідають способам виконання на оригіналах документів; рукописний цифровий і буквенний запис «10000 євро» в тексті договору виконаний штучним вузлом капілярної ручки водорозчинним чорнилом чорного кольору; підписи від імені «ОСОБА_11.», «ОСОБА_9.», «ОСОБА_8.»,виконані пишучим вузлом (вузлами) кулькової ручки пастою чорного кольору. При виконанні підписів від імені «ОСОБА_11.», «ОСОБА_9.», «ОСОБА_8.» попередня технічна підготовка (способами копіювання підписів, наведеними у дослідницькій частині висновку) не застосовувалася. Встановити проміжок часу між виготовленням друкованого тексту договору і виконанням рукописного запису «10000 євро» не представилося можливим з причин відсутності науково-обґрунтованих методик.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, згідно зі ст. 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ізч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, ч. 1ст. 1049 ЦК Українивстановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відповідно до вимог ст. ст. 1047, 1049 ЦПК України та вищезазначеної правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, надав правильну оцінку правовій природі боргової розписки та відносинам, які склалися між сторонами у даній справі, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що правовідносини, що склалися між сторонами, є такими, що випливають із договору позики.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213−215 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова А.В. Маляренко О.В. Ступак