29.08.2017 227/2188/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 серпня 2017 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого cудді Мацишин Л.С.

при секретарі Верній М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Добропілля у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування Добропільської міської ради Донецької області про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу батька,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року позивачка звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за межі державного кордону України, уточнивши позов просила надати дозвіл на виїзд за межі державного кордону України до Арабської Республіки Єгипет неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці смт Новодонецьке м. Добропілля Донецької області, без згоди та супроводу її батька - ОСОБА_2, у супроводі її матері - ОСОБА_1, у період з 01 жовтня 2017 року по 01 грудня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в неї народилась донька - ОСОБА_3, яка була зареєстрована під прізвищем батька, ОСОБА_2, з яким позивачка проживала у той період у цивільному шлюбі. У 2005 році стосунки між ними були припинені, після чого ОСОБА_1 стала проживати разом з донькою у смт. Новодонецьке, а відповідач за адресою: АДРЕСА_1, за якою проживає і зараз. 22 липня 2010 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_4, в неї утворилась нова сім'я, донька проживає разом з ними. Зазначила, що ОСОБА_5 категорично відмовляється приїздити до смт Новодонецьке для оформлення дозволу на виїзд дитини за кордон, проте, у телефонній розмові він сказав, що не заперечує проти виїзду дитини за кордон України. Даний дозвіл необхідний позивачу для виїзду на відпочинок за кордон України, оскільки вони родиною збираються у туристичну поїздку.

В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності за участю її представника, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, звернувся в суд з клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду у пресі в газеті «Урядовий кур'єр».

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, звернулись в суд з заявою про розгляд справи у їхняй відсутності. Позовні вимоги визнають частково, просять зазначити державу спрямування та відповідний чсасовий проміжок перебування у цій державі, не порушуючи навчальний процес.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв'язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, з якої вбачається, що він не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача і постановити заочне рішення.

Дслідивши матеріали справи, судом встановлено наступне

Свідоцтвом серії НОМЕР_1, про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, виданим 16 серпня 2004 року Виконкомом Новодонецької селищної ради м. Добропілля Донецької області, підтверджується, що батьками останньої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1. (а.с.8)

На момент народження ОСОБА_3 позивач мала прізвище «ОСОБА_1» і в свідоцтві про народження дитини вона значиться як ОСОБА_1.

22 липня 2010 року позивачка уклала новий шлюб, у зв'язку з чим було змінено прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2, виданим 22 липня 2010 року Виконкомом Новодонецької селищної ради м.Добропілля Донецької області. (а.с.9)

Згідно позовної заяви відповідач не приймає участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини.

Згідно довідки про склад сім'ї № 02-27/769 від 27 червня 2017 року, позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. За цією ж адресою з нею проживають її діти, ОСОБА_3, 2004 року народження, ОСОБА_7, 2011 року народження, та її чоловік - ОСОБА_4, 1983 року народження. (а.с.10)

Відповідно до ст.313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону України громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З позовних вимог вбачається, що позивачка просила надати дозвіл на виїзд за державний кордон України до Арабської Республіки Єгипет неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці смт Новодонецьке м.Добропілля Донецької області, без згоди і супроводу її батька - ОСОБА_2, у супроводі її матері ОСОБА_1, у період з 01 жовтня 2017 року по 01 грудня 2017 року.

Відповідно до вимог ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (orderpublic), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до п. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст.ст. 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Вирішуючи питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України до Арабської Республіки Єгипет, суд виходить з того, що дійсно при цьому як найкраще будуть забезпечуватися інтереси дитини сторін, та буде сприяти її фізичному, духовному та моральному розвитку.

Судом встановлено, що відповідач не цікавиться дитиною, ухиляється від участі в її розвитку та вихованні, місце перебування його не відоме, тому суд вважає, що даний факт не може бути перешкодою для тимчасового виїзду дитини за кордон.

Таким чином, виходячи з інтересів дитини, беручи до уваги, що отримати дозвіл відповідача, як батька, на виїзд дитини за кордон, не є можливим, а також те, що доказів того, що отримання вищевказаного дозволу буде негативно позначатися на інтересах дитини в судовому засіданні не встановлено, суд вважає, що виїзд дитини за кордон України, з метою оздоровлення без згоди батька у супроводі матері, буде відповідати її інтересам, а отже слід надати дозвіл на такий виїзд.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 3,10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 313 ЦК України, ст.ст.141, 153, 157 Сімейного кодексу України, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 р. "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", ст.ст. 3, 15, 60,61, 212 - 215, 218, 294 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування Добропільської міської ради Донецької області про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу батька - задовольнити.

Дозволити малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці смт Новодонецьке м. Добропілля Донецької області, громадянці України, виїжджати за межі України на територію Арабської Республіки Єгипет без згоди та супроводу її батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, у супроводі її матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, у період з 01 жовтня 2017 року по 01 грудня 2017 року включно.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Л.С. Мацишин

29.08.2017