Справа №: 398/2388/16-ц
провадження №: 2/398/319/17
"18" вересня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області
в складі: головуючого - судді Ковальової О.Б.
за участю: секретаря - Дудченко О.Ю.,
представника позивачів - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7, в інтересах яких діє ОСОБА_5, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області
про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
позивачі звернулися до суду з позовною заявою, де просять визнати відповідачку разом з неповнолітніми дітьми - ОСОБА_6 та ОСОБА_7такими, що втратили право користування жилим приміщенням (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1.
Позов мотивують тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03 березня 1998 року та свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_2 разом з іншими позивачами є співвласниками квартири АДРЕСА_1.
З відповідачем, ОСОБА_5 він познайомився на початку 2007 року. На момент знайомства відповідач була розлучена та мала доньку від попереднього шлюбу ОСОБА_6.
23 листопада 2007 року він з ОСОБА_5 уклав шлюб та ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась спільна дитина - син ОСОБА_7.
З метою поліпшення медичного обслуговування сім'ї та за умов зручності щодо вирішення побутових питань він разом з ОСОБА_5, її донькою ОСОБА_6 та їх сином ОСОБА_7 зареєструвались за адресою: АДРЕСА_1. Однак, з моменту знайомства та до часу розлучення він з відповідачкою ОСОБА_5 жодного дня не проживали за місцем реєстрації, де на той час і по сьогоднішній день проживає його мати ОСОБА_3. Фактичним місцем їх проживання були наймані квартири в м. Олександрія.
12 жовтня 2011 року шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_5 було розірвано. ОСОБА_5 зібравши усі свої та дитячі речі виселилась з найманої квартири до своїх батьків на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_9, де і мешкає по цей час.
З моменту добровільної зміни відповідачем місця проживання та до цього часу він неодноразово звертався до відповідача з вимогою знятись з реєстраційного обліку, але відповідач відмовилась.
Реєстрація відповідачів у квартирі порушує їх права власників, оскільки вони не мають можливості розпорядитися своїм майном, також дана реєстрація відповідачів впливає на збільшення вартості комунальних платежів, а також ускладнює стосунки із співвласниками, так як ОСОБА_3 постійно хвилюється через банківські вимоги, що надходять на дану адресу з погрозами про конфіскацію.
Посилаючись на ст., ст. 319, 391, ч.2 ст.405 ЦК України просить з врахуванням того, що відповідачі, як члени сім'ї, не користується спірним житлом понад один рік без поважних причин, визнати їх втратившими право користування житловим приміщенням, яке належить йому на праві власності.
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні свої вимоги підтримав пояснивши, що відповідач ОСОБА_5 після розірвання шлюбу переїхала проживати до своїх батьків в с. Новий Стародуб. В квартирі АДРЕСА_1 вони були зареєстровані, але весь час проживали на орендованих квартирах. На визнані його сина ОСОБА_7 втратившим право користування квартирою він не наполягає, хоч ввідповідач на теперішній час не надає йому змогу зустрічатись з сином, а просить визнати ОСОБА_5 та її дочку ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням. м. В вищевказаній квартирі майна відповідачів не має і ніколи не було.
Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представник в судовому засіданні вимоги підтримали з підстав зазначених в позові, а також пояснили, що відповідач ОСОБА_5 з своєю донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з моменту реєстрації та по даний час в квартирі АДРЕСА_1 не проживали, їх особистого майна там немає. На теперішній час ОСОБА_5 з дітьми проживає в с. Новий Стародуб. Реєстрація відповідачів впливає на збільшення вартості комунальних платежів, а також на дану адресу надходять банківські вимоги відповідачу ОСОБА_5.
Відповідач в судове засідання не з'явилася повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням та розпискою до судової повістки. Про причини неявки суд не повідомила. Суд, з врахуванням думки позивачів ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України та ухвалити заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи.
Заслухавши пояснення позивачів, їх представника та свідка, дослідивши матеріали справи, відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України).
Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Судом встановлено, що позивачі являються власниками трикімнатної квартири АДРЕСА_1, про що свідчить витяг № 37524424 з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 14.05.2015 р., а також свідоцтво про право власності на житло, свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.18, 10 - 12).
У зазначеному жилому приміщенні крім власників квартири зареєстровані з 08.04.2009 року невістка - ОСОБА_5 та з 31.01.2010 року її малолітня дочка -ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_2 та відповідачки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 17).
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.10.2011 р. шлюб між позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою розірвано (а.с.13). Після розірвання шлюбу їх спільна дитина - син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, залишився проживати з відповідачкою.

З пояснень позивачів в судовому засіданні та з позовної заяви вбачається, що відповідач з дітьми за згодою позивачів, була зареєстрована в даній квартирі, тобто як член сім'ї власника, що підтверджується довідкою виданою КП «Житлогосп» (а.с.17).

Згідно пояснень позивачів та свідка ОСОБА_9, відповідач з моменту реєстрації, фактично у спірній квартирі не мешкала, особистих речей там не зберігала. Крім того, даний факт підтверджується актами - розпорядженнями від 22.05.2015 року та від 12.11 2015 року, де зазначено, що ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 не проживають з 2009 року; їх особистих речей там немає (а.с.15, 16).

Таким чином, судом встановлено, що у 2009 році відповідач та в 2010 році діти відповідачки були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 та ця обставина перешкоджає позивачам вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належною їм на праві власності квартирою, відповідно до ст., ст. 319, 383 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України.

Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином судом встановлено, що після реєстрації відповідача та дітей в квартирі АДРЕСА_1 вони фактично там не проживали та відповідач не зверталась до суду з заявою про усунення перешкод в користуванні цим жилим приміщенням.

При цьому, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. ч. 1, 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

За положенням ч. 2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Права членів сім'ї власника на користування житловим приміщенням врегульовані ст.405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, незалежного від того, що після розірвання шлюбу між сторонами спільна дитина залишилася проживати з матір'ю, вона не позбавлена права користуватися жилим приміщенням, яке належить батьку, а тому в позовних вимогах щодо визнання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, втратившим право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1 - необхідно відмовити.

Враховуючи відсутність відповідачки та її неповнолітньої дочки ОСОБА_6 за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власниками житлового приміщення та відповідачем, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідачки та її дочки ОСОБА_6 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє часткове підтвердження. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачам в реалізації їх прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачки та її дочки ОСОБА_6 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Керуючись ст., ст. 11, 59, 60, 209, 212 - 215, 218, 224 - 226, 228 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 та малолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, втратившими право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1.

В частині вимог щодо визнання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, втратившим право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: