У Х В А Л А

4 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2017 року та рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Житлово-будівельного кооперативу «Металіст» про визнання недійсним рішення загальних зборів членів кооперативу,

в с т а н о в и л а:

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 26 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2017 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 12 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилив, рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2017 року залишив без змін.

14 липня 2017 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвалених у справі рішень посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про кооперацію» та постанови Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

На обґрунтування заяви ОСОБА_4 надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 серпня 2011 року, 5 червня та 10 вересня 2013 року, 22 січня, 3 липня, 26 серпня та 15 жовтня 2014 року, 23 квітня та 16 вересня 2015 року, 5 квітня 2017 року, а також послався на постанову Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що оспорюваний розмір «тарифу квартплати» за своєю правовою природою є внеском на утримання будинку та прибудинкової території, який визначений загальними зборами ЖБК в межах наданих їм повноважень та не потребує затвердження чи погодження органами державної влади чи місцевого самоврядування ураховуючи положення статуту кооперативу та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року №186, а також лист Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15 серпня 2011 року №7/14-8961.

Надані для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року та 16 вересня 2015 року не можуть бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував ухвалені у справах судові рішення, а справи передав на новий розгляд до судів апеляційної інстанції, з передбачених статтею 338 ЦПК України підстав порушення норм права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ.

В інших ухвалах Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- погодився з висновками судів попередніх інстанцій про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу, оскільки затверджуючи калькуляцію витрат та розмір плат за утримання житлового будинку та прибудинкової території, відповідач вийшов за межі своїх повноважень передбачених статутом та чинним законодавством (3 липня 2014 року);

- погодився з висновками судів попередніх інстанцій про неправомірність дій ОСББ щодо встановлення додаткового платежу «внеску» у рахунок на оплату послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій, оскільки відповідачем не надано доказів про доведення до відома споживачів та надання до управління цінової політики застосованих тарифів у які включено, також, спірні «внески» (5 червня 2013 року);

- погодився з висновком суду апеляційної інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по оплаті за послуги з утримання та експлуатації житлового будинку, оскільки на підставі рішення загальних зборів може бути підвищено або знижено розмір комунальних виплат лише в тому разі, якщо їх розмір не відповідає тарифам, встановленим органами самоврядування на підставі розділу 7 статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (22 січня 2014 року);

- погодився з висновками судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за житлово- комунальні послуги, оскільки, відповідачка стала власником квартири з 16 листопада 2012 року та не є членом ОСББ (23 квітня 2015 року);

- погодився з рішенням апеляційного суду, який дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за надані послуги з опалення та утримання будинку і споруд та прибудинкової території, оскільки проведення розрахунків позивач мав робити з огляду на корисну площу квартири, а не на загальну, крім того, позивач не врахував усі грошові кошти сплачені відповідачем (5 квітня 2017 року);

- погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які відмовили у задоволенні вимог щодо включення «внесків» до вартості послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій, при цьому суди врахували, що між сторонами не укладений відповідний договір, а відповідачі не є членами ОСББ (10 вересня 2013 року);

- погодився з висновком суду апеляційної інстанції про визнання незаконними рішення загальних зборів ОСББ щодо затвердження рішень правління та розрахунків тарифів за комунальні послуги за минулий час, внесення змін з цього приводу до рішення загальних зборів та надання повноважень правлінню формувати розрахунки (тарифи), оскільки ОСББ без урахування погоджених з органом місцевого самоврядування тарифів, встановлювало вищезазначеними рішеннями плату за комунальні послуги (5 серпня 2011 року);

- погодився з висновком суду апеляційної інстанції про визнання незаконним рішення загальних зборів ОСББ щодо затвердження нових тарифів для офісних приміщень, оскільки відповідачем у порушення вимог статті 20 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» було складено калькуляцію до типового договору про надання позивачеві послуг з утримання будинку та прибудинкової території за тарифами, які значно перевищували розмір тарифів для власників інших приміщень (26 серпня 2014 року).

Таким чином, у судових рішеннях, наданих для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

Крім того, постанова Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року (№21-2432а15) прийнята в справі за позовом про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії стосовно перерахунку пенсії.

Підстави для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, відсутні.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Житлово-будівельного кооперативу «Металіст» про визнання недійсним рішення загальних зборів членів кооперативу за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2017 року та рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк