АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 635/8132/16-ц Головуючий 1 інстанції Бобко Т.В.
Провадження № 22ц/790/4524/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» вказував, що 21 липня 2010 року між ним та відповідачкою укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3 000 грн., зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Зобов'язання за договором ОСОБА_1 належним чином не виконала, станом на 31 жовтня 2016 року сума її заборгованості за кредитним договором складає 27 334,68 грн.

У зв'язку з цим, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 21 липня 2010 року у розмірі 27 334,68 грн., а також судові витрати у розмірі 1 378 грн.

У судовому засіданні відповідачка позов не визнала, заперечувала взагалі що між нею та Банком був укладений кредитний договір, ніяких Умов та правил надання банківських послуг вона не підписувала, крім того, просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31 травня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21 липня 2010 року у сумі 23 856,84 грн., з яких: 2 999,03 - заборгованість за кредитом, 19 757,81 грн. - заборгованість по процентам, 1 100 - заборгованість за пенею та комісією. Стягнуто з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 1 378 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позов пред'явлено позивачем у межах строків позовної давності, зобов'язання відповідачем за кредитним договором належним чином не виконано, що є підставою для стягнення суми заборгованості з урахуванням розміру пені за рік та відмови у стягнення штрафів, як недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1052 ЦК України, положення якої згідно з ч. 2 ст. 1054 цього Кодексу застосовуються до відносин за кредитним договором, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 21 липня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3 000 грн., зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З тексту анкети-заяви вбачається, що відповідач виявила бажання отримати платіжну кредитну картку «Універсальна». Своїм підписом погодилася з тим, що дана заява, разом з Пам'яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач ознайомилася та погодилася з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами Банку», які були їй надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Також в зазначеній анкеті-заяві міститься пам'ятки клієнта, в якій надано роз'яснення щодо умов ознайомлення з договором та змінами тарифів банку

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п. 2.1.1.2.1. «Умов та правил надання банківських послуг» з метою надання послуг банк надає клієнту картку, вид якої визначається у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування та заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Пунктом 2.1.1.2.3. «Умов та правил надання банківських послуг» встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку даних документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку.

Наявні в матеріалах справи письмові докази свідчать про отримання відповідачем кредитної картки, оскільки наявність підписаної останньої довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів льготного періоду», відповідно до п. 2.1.1.2.1. «Умов та правил надання банківських послуг», свідчить про отримання нею кредитної картки «Універсальна, 55 днів льготного періоду», факт відкриття кредитної лінії та її ознайомлення з правилами користування цією кредитною карткою.

Відповідно до ст..ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Згідно п.2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, процентам за користування кредитом, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Пунктом 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по любому із грошових зобов'язань, які передбачені договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

Матеріали справи свідчать, що станом на 31 жовтня 2016 року сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором складає 27 334,68 грн.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про пред'явлення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у межах строків позовної давності, виходячи з наступного.

Довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» підтверджується, що після укладення Договору про надання банківських послуг між сторонами, відповідачу 22 липня 2010 року була видана кредитна картка НОМЕР_1 з кінцевим терміном дії до квітня 2014 року.

Згідно вищевказаної довідки банку, після закінчення терміну дії зазначеної картки, на ім'я відповідача неодноразово перевипускалися кредитні картки, останній раз 29 квітня 2014 року НОМЕР_2 з терміном дії до липня 2017 року.

Як вбачається з виписки по особовому рахунку відповідача за період з 01 січня 1999 року по 18 квітня 2017 року, після випуску кредитної картки 29 квітня 2014 року відповідач здійснювала з нею операції, зокрема 30 квітня 2014 року знімала готівкові кошти в банкоматі та здійснювала розрахунки в касах магазинів та на АЗС, що підтверджує факт отримання останньою зазначеної картки.

Виходячи з положень п.п. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, зазначена карта діє до 31 липня 2017 року, а тому Договір про надання банківських послуг, укладений між сторонами на сьогоднішній день є чинним.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14.

З наданих представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 21 липня 2010 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 станом на 31 жовтня 2016 року та виписки по особовому рахунку відповідача за період з 01 січня 1999 року по 18 квітня 2017 року вбачається, що остання після отримання кредитної картки регулярно користувалась кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, а також здійснювала погашення кредитної заборгованості та відсотків.

Останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом відповідачем було здійснено 16 квітня 2014 року, а остання операція з банківською кредитною картою - 30 квітня 2014 року.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 29 листопада 2016 року, тобто до спливу трирічного строку, а тому підстав для застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом колегією суддів також не встановлено.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом 29 листопада 2016 року, а згідно розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, сума пені розрахована останнім за період часу з 05 січня 2013 року по 31 жовтня 2016 року, тобто за межами строку позовної давності, яка до вимог про стягнення неустойки у вигляді пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові згідно до ч.4 ст. 267 ЦК України.

Судом першої інстанції обґрунтовано застосовано позовну давність до вимог про стягнення пені за кредитним договором з межах строку позовної давності в один рік та в межах заявлених позовних вимог за період часу з 30 листопада 2015 року по 31 жовтня 2016 року, яка складає 1100 гривень.

Крім того, щодо позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк про стягнення штрафів, нарахованих відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500,00 гривень фіксована частина та 988,97 гривень - процентна складова, судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову в цій частині, оскільки штраф (фіксована частина та процентна складова) і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому вимоги про стягнення з боржника одночасно штрафу (фіксована частина та процентна складова) й пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді