Справа № 344/8580/15-ц
Провадження № 2/344/131/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

21 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів по здійсненню реконструкції з добудовою кімнати та другого поверху квартири АДРЕСА_1 А в м.Івано-Франківську в порядку поділу майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів по здійсненню реконструкції з добудовою кімнати та другого поверху квартири АДРЕСА_1 А в м.Івано-Франківську в порядку поділу майна подружжя. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 11.09.2002 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 04.12.2014 року розірвано. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 За час шлюбу здійснено реконструкцію з добудовою однієї кімнати та другого поверху квартири АДРЕСА_1 А в м.Івано-Франківську, які є обєктом спільної сумісної власності. Просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів по здійсненню реконструкції з добудовою кімнати та другого поверху квартири АДРЕСА_1 А в м.Івано-Франківську в порядку поділу майна подружжя.

Позивачка в судове засідання не зявилась, попередньо подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, не заперечила проти проведення заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 82).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився повторно, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день та час судового слухання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 93-94).

З урахуванням положень ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно копії свідоцтва про одруження серії 1-НМ №091552 від 11.02.2003 року між позивачкою та відповідачем 11.09.2002 року зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, про що зроблено запис в Книзі реєстрації актів про одруження за № 1225 (а.с. 4).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.12.2014 року шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 11.09.2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, про що зроблено запис в Книзі реєстрації актів про одруження за № 1225 розірвано. Дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на проживання з матір`ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5-6).

Судом встановлено, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі позивачкою та відповідачем було придбано будівельні матеріали, що підтверджується копіями видаткових та розхідних накладних, квитанцій за період з 23.05.2013 року по 02.07.2013 року (а.с. 7-12).

Отже, спірне майно, а саме: будівельні матеріали по здійсненню реконструкції з добудовою кімнати та другого поверху квартири АДРЕСА_1 А в м.Івано-Франківську придбані під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно Висновку №0052/10-2016 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №344/8580/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна від 03.10.2016 року, дійсна вартість будівельних матеріалів у вигляді незавершеного будівництва, реконструкції з добудовою кімнати та другого поверху квартири АДРЕСА_1 А в м.Івано-Франківську становить 182 462,00 грн. (а.с. 51-61).

Питання поділу спільного майна подружжя регулюється наступними нормами чинного законодавства.

На підставі ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

За змістом ст. ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У відповідності до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Частиною 3 статті 331 ЦК України встановлено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1)час набуття майна; 2)кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв"язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені правові позиції висловлені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2жовтня 2013року у справі №6-79цс13, від 16грудня 2015року при розгляді справи №6-2641цс15, від 1липня 2015рокуу справі №6-612цс15,від 7вересня 2016року у справі №6-801цс16.

Ст.57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1)майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11вересня 2013року у справі №56цс13.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оскільки, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів того, що будівельні матеріали по здійсненню реконструкції з добудовою кімнати та другого поверху квартири АДРЕСА_1 А в м.Івано-Франківську придбані ним за кошти, які належали йому особисто, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 60, 63, 65, 68-70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 355, 368, 372 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 27, 60, 61, 88 ЦПК України керуючись ст. ст. 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів по здійсненню реконструкції з добудовою кімнати та другого поверху квартири АДРЕСА_1 А в м.Івано-Франківську в порядку поділу майна подружжя - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованою та проживаючою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів по здійсненню реконструкції з добудовою кімнати та другого поверху квартири АДРЕСА_1 А в м.Івано-Франківську.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя Пастернак І.А.