Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2017 Справа №607/10548/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

присяжних ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участі секретаря судового засідання Киренької Г.Я.,

з участю:

прокурора Воловник М.В.

представника психіатричного закладу ОСОБА_3,

особи, щодо якої розглядається питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, ОСОБА_4,

законного представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за заявою представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_3 про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу в примусовому порядку,

В С Т А Н О В И В:

Заявник представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні (далі ТОККПНЛ) ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про проведення в примусовому порядку госпіталізації ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до психіатричного закладу.

В обґрунтування вимог посилається на те, що в ОСОБА_4 наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих та безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби. 25 серпня 2017 року ОСОБА_4 була оглянута комісією лікарів-психіатрів ТОККПНЛ, яка підтвердила необхідність госпіталізації для стаціонарного обстеження та лікування без її усвідомленої згоди у звязку з наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює небезпеку для неї та оточуючих, та її безпорадність і неможливість задовольняти основні життєві потреби. Згоду ОСОБА_4 на обстеження та лікування отримати неможливо внаслідок її психічного стану.

У судовому засіданні представник ТОККПНЛ ОСОБА_3 заяву підтримала та пояснила, що громадянка ОСОБА_4 згоди на госпіталізацію не дає, через хворобу не усвідомлює необхідності її лікування, психічний розлад є тяжким, внаслідок хвороби не може задовольняти основні життєві потреби, що може нанести суттєву шкоду її здоровю. У звязку з наявністю психічного захворювання ОСОБА_4 визнано недієздатною на підставі рішення суду від 24 березня 2003 року. Обстеження ОСОБА_4 можливе лише в умовах стаціонару. З цих підстав просила заяву задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні пояснила, що вважає заяву про госпіталізацію ОСОБА_4 у примусовому порядку в ТОККПНЛ без її згоди підставною, просила задовольнити.

ОСОБА_4 в судовому засіданні через її психічний стан не змогла дати жодних пояснень.

Опікун ОСОБА_4 ОСОБА_5 заяву підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що психічний стан його сестри останнім часом погіршився і за рекомендаціями лікарів ТОККПНЛ на даний час їй необхідно пройти обстеження і лікування в умовах стаціонару.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заяву слід задовольнити, виходячи з наступного:

Судом установлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, 25 серпня 2017 року поступила на стаціонарне обстеження та лікування у стаціонарне психіатричне відділення ТОККПНЛ, за скеруванням чергового лікаря ТОККПНЛ ОСОБА_6

З цих підстав ОСОБА_4 була оглянута комісією лікарів-психіатрів Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, у складі: голови комісії ОСОБА_7, лікуючого лікаря ОСОБА_3, та лікуючого лікаря ОСОБА_8

Згідно з висновком комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_4 страждає на психічні розлади з дитячого віку. Захворювання набрало хронічного безремісійного перебігу. Хвора неодноразово лікувалася у Буданівській психіатричній лікарні та ТОККПНЛ. Психічний стан пацієнтки: психомоторно розгальмована, неадекватно сміється, поведінка гебефренічна (дуркувата). Мислення паралогічне та розірване. Схильна до афективних реакцій та до імпульсивних дій. Соціально дезадаптована, навиків по догляду за собою не має.

Комісія прийшла до висновку, що обстеження і лікування ОСОБА_4 можливе тільки в умовах стаціонару, а також підтвердила необхідність госпіталізації для стаціонарного обстеження та лікування без її усвідомленої згоди у звязку з наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює небезпеку для неї та оточуючих, а також її безпорадність і неможливість задовольняти основні життєві потреби.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 11 листопада 2008 року встановлено, що 24 лютого 2003 року ОСОБА_4 визнано недієздатною в судовому порядку. Згідно з зазначеним рішенням їй призначено опікуна її брата ОСОБА_5

Можливість госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю не відповідає Конституції України, що встановлено рішенням Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року (справа № 1-1/2016).

Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Оскільки на підставі зібраних у справі доказів, у тому числі висновку комісії лікарів-психіатрів установлено, що обстеження і лікування ОСОБА_4 можливе тільки в умовах стаціонару, у неї наявний тяжкий психічний розлад, унаслідок чого вона виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, і вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, суд вбачає наявність підстав, передбачених статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Аналізуючи в сукупності викладені обставини, досліджені докази та вимоги законодавства, суд приходить до переконання, що заяву представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні про примусову госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу без її згоди слід задовольнити.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 14, 16 Закону України «Про психіатричну допомогу», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212 215, 223, 234, 279 282, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Заяву представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_3 про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу в примусовому порядку задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканку м. Тернопіль, вул. Морозенка, 3/35, у Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню в примусовому порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис ОСОБА_9

Присяжні підпис ОСОБА_1

підпис ОСОБА_2

Головуючий суддяОСОБА_9