УхвалА

іменем україни

4 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Маляренка А.В., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Миколаївської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, який за життя перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, після її смерті відкрилась спадщина на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1. Спадкоємці за законом та за заповітом до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини не звертались, унаслідок чого він вважав себе єдиним спадкоємцем після смерті мачухи.

Зазначав про те, що для прийняття спадщини він звернувся до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори, де йому в усній формі повідомили, що у нього відсутні права на прийняття спадщини за законом. Вважав, що у нього є право на прийняття спадщини у порядку п'ятої черги за законом. 2 серпні 2016 року він звернувся до зазначеної вище державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 25 серпня 2016 року державний нотаріус надав йому відповідь про те, що він пропустив встановлений законодавством строк для звернення з заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України строк для прийняття спадщини ним пропущено з поважних причин, оскільки державним нотаріусом було невірно його проінформовано щодо відсутності у нього права на прийняття спадщини за законом після смерті мачухи.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просив суд визначити йому додатковий строк тривалістю один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди, вірно застосувавши положення ст. ст. 1222, 1258, 1261-1265, 1269, 1272 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що позивач не відноситься до п'ятої черги спадкоємців за законом, оскільки у нього відсутнє кровне споріднення зі спадкодавцем, тобто ОСОБА_6 Позивачем також не надано належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), щодо його перебування на утриманні спадкодавця. Таким чином, відсутні підстави для визначення ОСОБА_4 додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки він не є особою, яка є спадкоємцем.

Доводи касаційної скарги про те, що суди вийшли за межі позовних вимог, оскільки предметом позову було визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а не визнання права на спадкування, безпідставні, так як за змістом ст. 1272 ЦК України правом на пред'явлення позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є лише спадкоємець, який надав відповідні докази цього, проте пропустив строк для прийняття спадщини.

Отже, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

А.В. Маляренко

О.В. Попович