Справа 328/1474/17
20 вересня 2017 року м. Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області
у складі: головуючого: Ушатого І.Г.
при секретарі: Гніпель О.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в Токмацькому районному суді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_1 про стягнення збитків,
07.06.2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення збитків.
14.06.2017 р. до суду від представника позивача надійшли уточнення до позовної заяви. Так в позовній заяві вказано, що 13.05.2016 р. ОСОБА_1 було прийнято на роботу у Львівську філію ТОВ «Орла-Транс-Груп» на посаду водія.
Відповідач, перебуваючи в трудових відносинах з підприємством, неодноразово перебував в службових відрядженнях в межах України та за кордоном, отримав пластикові картки ТзОВ «Вог Рігейл» для заправки дизельним паливом транспортних засобів для виконання транспортних завдань.
Відповідно до наказу Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» №97-кф від 08.08.2016 р. відповідача було звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин згідно п.4 ст.40 КЗпП.
Проте відповідачем на дату подання позовної заяви не повернено до каси позивача суму збитків, завданих перевитратою палива в розмірі 5982,15 грн.
В звязку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 5982,15 грн. та судовий збір у розмірі 1600,00 грн.
В судове засідання 20.09.2017 р. представник позивача не зявилася, в своїй заяві позов підтримала, просила суд справу розглянути без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення від 17.06.2017 р., від 04.07.2017 р. та від 20.07.2017 р., згідно ст.74 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином, причину неявки суду не повідомив.
30.06.2017 р. від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшли заперечення на позовну заяву, в яких відповідач вказав, що він не визнає позов повністю у звязку з незаконністю вимог позивача та їх необґрунтованістю. В звязку з тим, що в копіях документів доданих до позову, які були надіслані відповідачу, відсутня копія довіреності представника позивача, він вважає, що позовна заява подана не уповноваженою особою. Крім того, відповідач вважає, що правова норма, що міститься в підпункті «в» п.14 Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР «Про підвищення ефективності використання автотранспортних засобів у народному господарстві, посилення боротьби з приписками при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та забезпечення цілості паливно-мастильних матеріалів» від 05.08.1983 р. №759, відповідно до якого за перевитрату палива понад затверджених норм з вини працівників автомобільного транспорту з них утримується 100% вартості перевитраченого автомобільного палива, не відповідає вимогам чинного законодавства України. Відповідач зазначив, що звіт до подорожнього листа не є допустимим доказом для визначення розміру збитків, завданих перевитратою (нестачею) палива, бо він не є звітом про оцінку майна, визначеним ст.12 ЗУ від 12.07.2001 р. №2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідач вважає, що позивач не довів в позові його вину та протиправність дій, які призвели до перевитрат пального та не посилається на відповідні докази. Відповідач зазначив, що перевитрата пального залежить від багатьох чинників від несправності транспортного засобу, до невірного визначення позивачем норм витрат палива. Він вважає, що саме штучне заниження позивачем норм витрат палива та не врахування коефіцієнтів їх коригування і призвело до так званої «перевитрати палива», а тому відсутня його вина в завданні майнової шкоди позивачу. В звязку з цим відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову.
05.07.2017 р. до суду від представника позивача електронною поштою надійшли письмові пояснення на заперечення на позовну заяву відповідача ОСОБА_1 В поясненнях зазначено, що відповідно до п.6 ст.134 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли відповідно до чинного законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіну підприємству при виконанні трудових обовязків. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 29.12.1992 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», за чинним законодавством така відповідальність може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну: перевитратою пального на автомобільному транспорті. Постанова ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР «Про підвищення ефективності використання автотранспортних засобів у народному господарстві, посилення боротьби з приписками при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та забезпечення цілості паливно-мастильних матеріалів» не є злочинною та не суперечить Конституції та законам України. Єдиним документом, який підтверджує витрату пального при виконанні транспортного завдання, в тому числі залишок палива при перетинанні кордону, при виїзді та вїзді на територію підприємства, є подорожній лист. Роздруківка до подорожнього листа, яка використовується підприємством, є його продовженням, аналітикою самого подорожнього листа. В роздруківці до подорожнього листа зафіксовано показники спідометра при виїзді і при заїзді, маршрут руху, вартість палива під час його придбання, залишок палива при перетині кордону, при виїзді та вїзді на територію підприємства, інша необхідна інформація. Розмір збитку від перевитрати палива, завданого відповідачем, визначено на підставі первинних документів (чеків про заправку, де вказано вартість палива), поданих відповідачем. Відповідно до наказу Міністерства транспорту та звязку України від 10.02.1998 р. №43 «Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними наказами Міністерства транспорту України від 17.12.2002 р. №893, від 16.02.2004 р. №99,- на автомобілі, в тому числі марок, якими керував відповідач, затверджена норма витрат пального, яка підвищується або знижується за допомогою ряду поправочних коефіцієнтів, з урахуванням дорожніх, кліматичних і інших експлуатаційних факторів, в т.ч. і терміну експлуатації автомобіля, перевезення вантажу в т.ч. і на причепах. На підставі вказаного наказу ТОВ «Орлан-Транс-Груп» 11.08.2010 р. був виданий аналогічний наказ №45, з переліком витрат пального на кожен автомобіль, що є позивача, в т.ч. і на ті, якими керував відповідач, з урахуванням коефіцієнтів. На підставі вказаних документів відповідач був зобовязаний використовувати одержане пальне, контролювати його кількість, дотримуватися вимог щодо місця заправки автомобіля, залежно від того, на території якої держави знаходився автомобіль, але відповідач не виконував даних вимог. Після кожного повернення відповідача з рейсу відповідальними працівниками позивача перевірялась правильність використання палива і до кожного подорожнього листа проводилася розшифровка використаного пального, де відмічені вказані у позові суми його перевитрати. Представник позивача зазначила, що після закінчення перевезення у випадку виникнення перевитрати палива водієм надається письмове пояснення, де вказуються причини такої перевитрати. Відповідальними працівниками підприємства розглядаються такі випадки перевитрати і з врахуванням відповідних коефіцієнтів (робота в гірській місцевості, експлуатація автотранспорту на маршрутах з горбистим рельєфом) відбувається списання (віднесення на власні витрати) повністю або частково перевитраченого пального. Відповідачем жодного пояснення щодо виниклої перевитрати палива не надавалося. В порушенні норм наказу Міністерства транспорту та звязку України від 10.02.1998 р. №43 «Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті», які привели до перевитрати палива, і полягає вина відповідача.
У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За заявою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що згідно витягу з наказу Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» №59-кф від 12.05.2016 р. ОСОБА_1 був прийнятий на роботу з 13.05.2016 р. в колону автомобільну №2 водієм автотранспортних засобів для перевезення вантажів у міжміському, міжобласному та міжнародному сполученні на вантажні автомобілі всіх марок, з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю, з оплатою праці згідно відпрацьованого часу.
В звіті до подорожнього листа №641051 від 18.05.2016 р. зазначено, що залишок при виїзді становив 103 літри палива, заправлено: 2400 літрів палива, витрати по нормі 2088 літрів палива, витрати по факту: 2373 літри палива, залишок при заїзді: 130 літрів палива, перевитрата палива 285 літрів. на загальну суму 5982,15 грн.
А тому заперечення відповідача ОСОБА_1 щодо неналежності як доказу звіту до подорожнього листа №641051 від 18.05.2016 р. є необгрунтованими.
З акту від 09.06.2016 р. складеного комісією у складі начальника служби перевезень ОСОБА_2, начальника колони автомобільної №2 ОСОБА_3, вбачається, що водій ОСОБА_1 для підпису звіту по подорожньому листу №641051 від 18.05.2016 р. не зявився.
Таким чином заперечення відповідача ОСОБА_1 щодо відсутності його вини в завданні майнової шкоди позивачу безпідставні, так як він сам не надав пояснень щодо перевитрати палива та не зявився для підпису звіту по подорожньому листу. Такі дії ОСОБА_1 підтверджують його вину у перевитраті пального, і їх суд розцінює, як намагання уникнути матеріальної відповідальності за завдану майнову шкоду підприємству на якому працював відповідач.
Згідно витягу з наказу Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» №97-кф від 08.08.2016 р. ОСОБА_1, водія автотранспортних засобів колони автомобільної №2 звільнено з роботи з 16.06.2016 р. за прогул без поважних причин, згідно п.4 ст.40 КЗпП України, на підставі: актів про відсутність на роботі від 16.06.2016 р., від 30.06.2016 р., від 14.07.2016 р., від 29.07.2016 р., від 08.08.2016 р., службових записок начальника колони автомобільної №2 ОСОБА_3 від 15.07.2016 р. та 08.08.2016 р.
Наказом №45 від 11.08.2010 р. згідно наказу Міністерства транспорту України №43 від 10.02.1998 р., в звязку з упорядкуванням списання палива та приведення до єдиних норм Київського та Львівського підрозділів ТОВ «Орлан-Транс-Груп», затверджено з 12.08.2010 р. базову лінійну норму витрат палива та коефіцієнт на виконання транспортної роботи для вантажних автомобілів, згідно Додатку №1.
Додаток №1 затверджений 11.08.2010 р. директором ЛФ ТОВ «Орлан-Транс-Груп» ОСОБА_4 містить норми витрат палива на рухомий склад до наказу №45 від 11.08.2010 р.
Отже заперечення відповідача, щодо штучного заниження позивачем норм витрат палива та не врахування коефіцієнтів їх коригування є голослівними.
Згідно п.6 ст.134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли відповідно до чинного законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіну підприємству при виконанні трудових обовязків.
З витягу з наказу Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» №59-кф від 12.05.2016 р. вбачається, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю.
Згідно до роз'яснень, викладених у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», матеріальна відповідальність в повному розмірі на підставі пункту 6 статті 134 КЗпП України покладається на працівника у випадках, передбачених окремими законодавчими актами. За чинним законодавством така відповідальність може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну перевитратою пального на автомобільному транспорті.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР від 12 вересня 1991 № 1545-XII, у зв'язку з Постановою Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року "Про проголошення незалежності України" (1427-12) та прийняттям Акта проголошення незалежності України встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.
Так, відповідно до підпункту «в» пункту 14 Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР «Про підвищення ефективності використання автотранспортних засобів у народному господарстві, посилення боротьби з приписками при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та забезпечення цілості паливно-мастильних матеріалів» від 05.08.1983 р. № 759, яка є чинною, за перевитрату палива понад затверджених норм з вини працівників автомобільного транспорту з них утримується 100 відсотків вартості перевитраченого автомобільного палива.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви ТОВ «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_1 про стягнення збитків в розмірі 5982,15 грн.
Згідно платіжного доручення №1556 від 18.05.2017 р. ТОВ «Орлан-Транс-Груп» сплатило судовий збір за позовом до ОСОБА_1 в розмірі 1600,00 грн.
Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові втрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн.
Керуючись ст.ст.15, 79, 88, 214, 215, 224, 226 ЦПК України, п.6 ст.134 КЗпП України, суд,
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_1 про стягнення збитків задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» заборгованість в розмірі 5982,15 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» витрати на оплату судового збору в сумі 1600,00 грн.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення в Токмацький районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя/підпис/ З оригіналом згідно

Суддя Токмацького районного суду

Запорізької області ОСОБА_5