Справа № 752/3103/17
Провадження № 2/752/2894/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.08.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі: головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Чечельницького В.С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

за участю представника відповідача - Руденко К.М.

за участю представника третьої особи - Головатенко О.М.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Автопідприємства Господарсько-фінансового департаменту Кабінету Міністрів України, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - Секретаріат Кабінету Міністрів України про стягнення середньомісячного заробітку .

Встановив

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, згідно якого, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 січня 2016 року по 23 червня 2017 року у розмірі 187 788,90 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що наказом Міністра Кабінету Міністрів України № 70-к від 28.01.2013 року його було призначено директором Автопідприємства Господарського-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України.

Наказом Міністра Кабінету Міністрів України № 811-к від 30.10.2014 року позивача було звільнено з вказаної посади на підставу пункту 8 частини 1 статті 36 КЗпП України - з підстав, передбачених у контракті.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.03.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2016 року, скасовано наказ про звільнення позивача з посади директора Автопідприємства Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України, поновлено позивача на вказаній посаді, поновлено дію контракту від 28.01.2013 року, укладеного між позивачем та Господарсько-фінансовим департаментом Секретаріату Кабінету Міністрів України, та стягнуто з Автопідприємства Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 131 032 грн. 50 коп.

Вказане рішення суду допущено до негайного виконання у частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць.

Вказує, що станом на дату звернення до суду з відповідним позовом рішення суду в частині поновлення його на посаді не виконано, наказ про поновлення на роботі не доведено до його відома, змін до запису у трудовій книжці про звільнення його з посади директора Автопідприємства Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України наказом № 811-к від 30.10.2014 року не вносилося, можливості приступити до виконання обов'язків директора Автопідприємства Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України він не має, а тому продовжує перебувати у вимушеному прогулі.

Вважає, що жодних правомірних дій щодо поновлення його на посаді директора Автопідприємства Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України на підставі рішення Голосіївського районного суду від 19.01.2016 року відповідачем вчинено не було, з огляду на, що, з урахуванням положень ст. 236 КЗпП України, наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги, у розмірі визначеному заявою про збільшення розміру позовних вимог, підтримала та просила позов задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача Руденко К.М. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Зазначила, що відповідачем виконано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2016 року, Зокрема сплачено ОСОБА_4 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу. Щодо виконання вказаного рішення суду в частині поновлення позивача на посаді, то вказала, що у Автопідприємства Господарського-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету України відсутні відповідні повноваження, адже згідно п. 10 Положення про Автопідприємство Господарського-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України, затвердженого наказом директора Господарського-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України, Директор Автопідприємства Господарського-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України призначається та звільняється з посади наказом керівника Секретаріату Кабінету Міністрів України за поданням директора Господарського-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України.

Представник третьої особи Головатенко О.М. в судовому засіданні зазначила, що вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на їх необґрунтованість. Зауважила, що наказом Міністра Кабінету Міністрів України від 21.06.2016 року № 433 на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2016 року ОСОБА_4 поновлено на посаді директора Автопідприємства Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України, вказаний наказ направлено до Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України, який є органом управління. Також вказала, що відповідно до платіжних доручень № 52 і 829 від 18.02.2016 року та 02.11.2016 року, відповідно, позивачу перераховано середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін та представника третьої особи, вивчивши позов та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Секретаріату Кабінету Міністрів України та Автопідприємства Господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України, третя особа: Господарсько-фінансовий Департамент Секретаріату Кабінету Міністрів України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Скасовано наказ від 30 жовтня 2014 року №811-к про звільнення ОСОБА_4 з посади директора Автопідприємства Господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора Автопідприємства Господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України.

Поновлено дію контракту від 28.01.2013 року укладеного між ОСОБА_4 та Господарсько-фінансовим Департаментом Секретаріату Кабінету Міністрів України.

Стягнуто з Автопідприємства Господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_4 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 131032,50 грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та виплати йому заробітної плати у межах середньомісячного заробітку в сумі 11015,57 грн. доведено до негайного виконання .

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.03.2016 року, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19.01.2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03.03.2016 року залишено без змін (а.с. 7-19).

Як встановлено з доказів наданих позивачем, та було визнано стороною відповідача, на виконання виконавчого листа № 752/19468/14-ц, виданого 27.01.2016 року на примусове виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді директора Автопідприємства Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України, державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 50088014.

Відповідно до п. 2, 4 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Таким чином, рішення суду про поновлення працівника на роботі вказує на обов'язок, а не на право роботодавця не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення незалежно від відкриття виконавчого провадження видати наказ (розпорядження) про поновлення на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обов'язків.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 2 ст. 14 ЦПК України).

Разом з тим, як встановлено судом, відповідачем не було допущено негайного виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2016 року в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді директора Автопідприємства Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як на підставу заявлених вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19 січня 2016 року по 23 червня 2017 року, позивач посилається на те, що станом на дату розгляду справи судом рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2016 року в частині поновлення його на роботі продовжує залишатися невиконаним.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, який був чинним станом на дату допуску частини вимог за рішенням Голосіївського районного суду м. Києві від 19.01.2016 року до негайного виконання, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року, та є на разі чинним, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 вказаного Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Зважаючи на викладене, судом не можуть бути прийняті посилання сторони відповідача та третьої особи на ту обставину, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2016 року в частині поновлення позивача на роботі виконано належним чином, як такі, що не підтверджені відповідними доказами, а саме постановою про закінчення виконавчого провадження.

Так, як встановлено судом, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2016 року у справі № 752/12293/16-ц визнано неправомірною постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пирогової-Харитонової Я.О. від 29.06.2016 року про закінчення виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа № 752/19468/14-ц, виданого 27.01.2016 року Голосіївським районним судом м. Києва на виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 по посаді директора Автопідприємства Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.07.2017 року вказану ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року залишено без змін.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2016 року в частині поновлення ОСОБА_4 на займаній посаді суду не надано.

Посилання представника Секретаріату Кабінету Міністрів України, як на доказ належного виконання вищевказаного рішення суду, на наказ Міністра Кабінету Міністрів України від 21.06.2016 року № 433 (а.с. 50), оцінюються судом критично, оскільки, по-перше, зазначений наказ винесено на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 22.04.2016 року, яку в подальшому скасовано ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.01.2017 року, а по-друге, вказаний наказ не доведено до відома ОСОБА_4

Крім того, як встановлено при дослідженні оригіналу трудової книжки ОСОБА_4 (а.с. 44-45), запис про звільнення позивача з посади з підстав передбачених контрактом, згідно п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України відповідачем не визнано недійсним та не внесено до трудової книжки позивача відповідного запису про поновлення ОСОБА_4 на роботі на підстав рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2016 року.

Посилання сторони відповідача, на неможливість виконання рішення суду щодо поновлення позивача на посаді з підстав відсутності відповідних повноважень у Автопідприємства Господарського-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету України, не можуть бути прийняті судом, оскільки не звільняють сторону відповідача від обов'язку виконати рішення суду.

За таких обставин, оцінивши в сукупності докази надані сторонами та третьою особою, суд приходить до висновку, що станом на дату розгляду справи рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2017 року в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді директора Автопідприємства Господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України не виконано, що в свою чергу свідчить про затримку у його виконанні у період з 19 січня 2016 року по 23 червня 2017 року та обґрунтованість вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При обчисленні розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, суд бере за основу розмір середньоденної заробітної плати позивача, встановлений рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2016 року - 524 грн. 55 коп.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати встановлений рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2016 року та в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

З огляду на вказане, розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу у період з 19 січня 2016 року по 23 червня 2017 року має становити 187 788, 90 грн. (358 робочих днів * 524,55 грн.).

Таким чином, враховуючи те, що відповідач не здійснив негайного виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_4 на роботі, суд вважає, що вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19 січня 2016 року по 23 червня 2017 року є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1877 грн. 88 коп.

Керуючись ст. ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 208-209; 212; 214-215 ЦПК України, суд -

Вирішив

Позов ОСОБА_4 до Автопідприємства Господарсько-фінансового департаменту Кабінету Міністрів України, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - Секретаріат Кабінету Міністрів України про стягнення середньомісячного заробітку - задовольнити.

Стягнути з Автопідприємства Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_4 середньомісячний заробіток з 19 січня 2016 року до 23 червня 2017 року в розмірі 187 788 грн. 90 коп.

Стягнути з Автопідприємства Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України на користь держави судовий збір у розмірі 1877 грн. 88 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя