Справа № 159/3242/17
Провадження № 2-н/159/87/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2017 року м. Ковель

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області Логвинюк І.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною заборгованості по невиплаченій зарплаті та податках,

встановив:

31.08.17 р. заявник звернувся до суду із вказаною вище заявою, просить видати судовий наказ про стягнення з державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (далі ДУ) на його користь заборгованості по невиплаченій зарплаті за станом по 01.07.17 р. в розмірі 6 360 грн. та 4 556 грн. 77 коп. податків за 2016 р.. 6 468 грн. 62 коп. податків за 2017 р., зазначаючи, що він працює у ВД № 6 ВК «Тезхносервіс» ДП «Укрекоресурси» ДУ. Як слідує з наданих заявником довідок, ДУ, дійсно, має заборгованість по зарплаті заявника та нарахованих і утриманих із заявника податків за 2016 і 2017 р. р..

Однак, згідно із ст. 96 ЦПК України, судовий наказ може бути видано лише у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми зарплати. Податки, що, за своєю суттю є обов'язковим платежем до бюджетів та до державних цільових фондів, не належать до зарплати, що підлягає виплаті працівникові. Податки є внеском до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваним платниками в певному розмірі, в певні строки, на певних умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Механізм сплати податку з доходів фізичних осіб визначено

Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб"., де передбачено, що податковий агент - це юридична особа (її філія,

відділення, ін. відокремлений підрозділ) незалежно від їх

організаційно - правового статусу та способу оподаткування іншими

податками, зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей

податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, а не на рахунок самого платника податку, вимогу про що, фактично, заявив заявник.

Податковий агент юридична особа в даному випадку - роботодавець заявника веде податковий облік та подає податкову звітність податковим

органам відповідно до закону, а також несе відповідальність за

порушення норм цього Закону. Податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Якщо оподатковуваний дохід нараховується, але не виплачується

платнику податку особою, що його нараховує, як про це зазначає у заяві заявник, то податок,який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає сплаті

(перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом.

Тому вважаю, що слід відмовити у прийнятті заяви в частині її вимоги про видачу судового наказу про стягнення з ДУ сум податків за 2016, 2017 р. р., так як в цій частині заявником заявлено вимогу, не передбачену ст. 96 ЦПК України.

Фактично, суттю заяви в цій її частині є прохання про стягнення на його користь сум податку, що має бути перерахованим ДУ у бюджет. Доказів того, що спірні суми податку мають бути виплачені ДУ саме йому як заборгованість із зарплати, заявник суду не надав.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу у разі, якщо заявлено вимогу, не передбачену ст. 96 ЦПК України.

Вимога про стягнення на користь сум податку, що підлягають перерахуванню ДУ у бюджет, не належить до тих, що визначені ст. 96 ЦПК України, та за якими може бути видано судовий наказ.

Однак, вимога про стягнення суми нарахованої, але не виплаченої заявникові зарплати, передбачена ст. 96 ЦПК України.

Згідно зі ч. 5 ст. 100 ЦПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, то суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Разом з тим, вважаю, що заявлені заявником вимоги між собою не взаємопов'язані і окремий їх розгляд можливий, підстав для відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу в цілому, немає.

А тому слід відмовити у прийнятті заяви про витрачу судового наказу в частині вимог про стягнення сум податків за 2016, 2017 р. р., роз»яснивши заявникові, що, відповідно до ч. 2 ст. 101 ЦПК України, така відмова унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою в частині вказаних вище вимог. Він у цьому випадку має право звернутися з такими самими вимогами у позовному порядку.

Разом з тим, заява в частині вимоги про стягнення заборгованості по зарплаті ґрунтується на вимогах, передбачених ч. 3 ст. 96 ЦПК України, подана і оформлена з дотриманням вимог ст. 98 ЦПК України, підстав для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу в цій частині чи її повернення в цілому, немає, слід відкрити наказне провадження в частині вказаної вище вимоги.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 96, 98, п. 1 ч. 3, ч. 5 ст. 100, ч. 2 ст. 101 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною заборгованості по невиплаченій зарплаті та податках, задовольнити частково.

Відкрити наказне провадження за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною заборгованості по невиплаченій зарплаті.

Відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною заборгованості по податках, так як така вимога, не передбачена ст. 96 ЦПК України.

Роз»яснити заявникові ОСОБА_1, що, відповідно до ч. 2 ст. 101 ЦПК України, відмова у прийнятті його заяви про видачу судового наказу в частині його вимоги про стягнення сум податків за 20016, 2017 р. р., унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Він у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Копію даної надіслати заявникові для відома.

Ухвала в частині відмови у прийнятті заяви за вимогою, що не передбачена ст.. 96 ЦПК України, може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської обл. через Ковельський міськрайсуд Волинської області протягом 5 - ти днів з дня отримання копії даної ухвали, в решті ухвала може бути оскаржена лише з недотримання правил підсудності.

Суддя Ковельського міськрайонного судуОСОБА_2