АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1252/17 Номер провадження 22-ц/786/2396/17Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.,

суддів: Гальонкіна С.А., Лобова О.А.,

за участю секретаря: Колодюк О.П.,

за участю: апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 вікторівни до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення аліментів на сина, що продовжує навчання та стягнення частини витрат на оплату навчання та проживанняу гуртожитку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_3, прохаючи стягнути з останнього аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу до досягнення двадцяти трьох років на термін навчання до 30.06.2020 року щомісячно та стягнення, а також 1/2 вартості навчання і 1/2 вартості проживання у гуртожитку.

В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі до 28 квітня 2001 року. Їх син ОСОБА_4, який проживає з позивачкою, продовжує навчатись, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Позивачка не може самостійно надавати матеріальну допомогу сину, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягувато з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 13 червня 2017 року на період навчання ОСОБА_4, але не довше ніж до досягнення останнім двадцяти трьох років.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягто з ОСОБА_3 на користь Держави судовий збір в розмірі 640 гривень 00 копійок.

Не погодившись із вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на її користь ? вартості навчання і ? вартості проживання у гуртожитку, його в апеляційному порядку оскаржила позивачка ОСОБА_2 Посилаючись на те, що відповідач фактично погодився сплачувати окрім аліментів окремо витрати у розмірі ? вартості навчання та ? вартості проживання сина у гуртожитку, що не було враховано судом, прохала оскаржуване рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Також апелянт вказала, що перебуває на обліку у центрі зайнятості і окрім сина має на утриманні дев`ятирічну доньку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З огляду на викладену норму, колегія суддів переглядає рішення в межах доводів апеляційної скарги, а саме щодо відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на її користь вартості ? навчання та ? проживання у гуртожитку сина ОСОБА_4

Згідно з нормою п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано 28 квітня 2001 року (а.с. 10).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11), який проживає разом з матір'ю (а.с.9).

ОСОБА_4 продовжує навчання у Полтавському національному технічному університеті імені ОСОБА_5, що підтверджується довідкою (а.с. 3) і в зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, яку позивачка не може надати у повному розмірі оскільки перебуває на обліку як безробітна в Миргородському МРЦЗ (а.с.8).

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки ? вартості навчання і ? вартості проживання у гуртожитку дитини, що продовжує навчання, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки витрати на оплату навчання та проживання в гуртожитку ОСОБА_6 входять до складу його потреб, пов`язаних з навчанням, на задоволення яких з відповідача стягуються аліменти, то окремому стягненню вони не підлягають.

Колегія суддів повною мірою погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Апелянт вважає, що окрім аліментів з відповідача окремо мають бути стягнені на її користь ? оплати за навчання сина, а також, ? вартості проживання його в гуртожитку, що не входять до складу аліментних виплат на дитину, яка продовжує навчання.

Колегія суддів вважає таке твердження позивачки хибним, а та обставина, що ОСОБА_3 погодився сплачувати вказані грошові кошти окремо від сплати аліментів, не є тією обставиною, яка спростовує висновки суду першої інстанції. Про сплату вказаних коштів окремо у відповідному розмірі сторони можуть дійти згоди у добровільному порядку.

Відповідно до норми ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Нормою ст. 199 СК Українипередбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Як роз`яснено у правовому висновку висловленому у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України,яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199-201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дочка або син потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів констатує, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді С.А. Гальонкін

ОСОБА_7

З оригіналом згідно: ОСОБА_1