Ухвала

іменем україни

7 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра», треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна, відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_7, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 18 березня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та було укладено кредитний договір № 107/П/76/2008-840, на забезпечення виконання якого укладено іпотечний договір від 18 березня 2008 року, за умовами якого вона передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 43,20 кв. м, жилою площею 17,70 кв. м.

16 жовтня 2015 року відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві) виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису від 6 лютого 2014 року № 169, який було вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., за яким було запропоновано задовольнити вимоги банку до неї за наявною заборгованістю станом на 6 лютого 2014 року у загальному розмірі 2 313 515 грн 92 коп., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач вважала, що зазначений виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки у документах, на підставі яких вчинявся виконавчий напис, були відсутні докази безспірності заборгованості боржника перед кредитором; іпотекодавцем не було отримано письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов'язання, тому вчинення виконавчого напису нотаріусом є неправомірним та передчасним; протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»не може бути стягнуто звернення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки; нотаріусом не взято до уваги, що відповідачем порушено норми ст. 509 ЦК України щодо подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення за рахунок одночасного стягнення штрафу та пені, що є неправомірним; стягнення з неї оплати за вчинення виконавчого напису суперечить п. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; нотаріусом не враховано, що згідно виконавчого напису № ВТР 778163 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2, вже відкрито виконавче провадження № 47632712, а відповідачем порушено норми ст. 61 Конституції України щодо подвійної відповідальності.

У зв'язку з цим ОСОБА_4 просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. 6 лютого 2014 року, зареєстрований у реєстрі за № 169.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 9 лютого 2017 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 590 ЦК України).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, оскільки наявні у справі належні і допустимі докази, яким суди відповідно до вимог ст. ст. 60, 212 ЦПК України надали належну оцінку, свідчать про те, що при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. були дотримані вимоги вищезазначеного закону, зокрема встановлено, що ПАТ КБ «Надра» надало нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. Також підтверджено факт направлення позичальнику та іпотекодавцю вимог про усунення порушень за кредитним договором. При цьому судами належним чином були перевірені і інші доводи ОСОБА_4 щодо незаконності вчиненого нотаріусом напису, однак вони не підтверджені належними і достовірними доказами, що і стало підставою для відмови у задоволенні позову.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак

Колегія суддів: