Дата документу 31.08.2017 Справа № 554/2922/17
Провадження № 2/554/2060/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Гальонкіної Ю.С.,

при секретарі судового засідання - Худолій Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення 196 000 грн за договором банківського вкладу.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він уклав договір банківського вкладу «Перше знайомство» № 980-024-000243517 з ПАТ «Банк Михайлівський» в особі заступника начальника Полтавського відділення № 1 ОСОБА_2 Початкова сума вкладу складала 196 000 грн, строк вкладу 14 днів з дати укладення договору 20.05.2016 року по 30.06.2016 року.

Відповідно до платіжного доручення № 5036843 від 20 травня 2016 року позивач перерахував до банку ПАТ «Банк Михайлівський» 196 000 грн на депозит. Кошти одержані банком 20 травня 2016 року, про що вчинено підпис представником банку.

24 січня 2017 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волков О.Ю. повідомив позивача, що переказ його коштів (транзакція) від 20 травня 2016 року на вищевказаний депозитний рахунок є нікчемний. Грошові кошти йому не повернуті.

Таким чином, позивач вважає, що оскільки проведенням процедури ліквідації банку повне управління банком та розпорядженням його майном здійснює відповідач, останній є також і боржником по поверненню коштів за договором банківського вкладу, тому просить стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб належні йому кошти.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у судове засідання не з'явився, подав до суду заперечення на позовну заяву та просив розглядати справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, які знаходяться у матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову потрібно відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Установлено, що 20 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір банківського вкладу № 980-024-000243517, за умовами якого позивач розмістив на депозитному рахунку НОМЕР_1 депозитний вклад в сумі 196 000 грн, перерахувавши їх відповідно до платіжного доручення № 5036843, на строк 14 днів з 20.05.2016 року по 03.06.2016 року зі ставкою - 5 % річних (а.с. 7, 9).

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача, після закінчення строку дії вищевказаного договору сума вкладу та нараховані відсотки позивачу банком повернуті не були.

24 січня 2017 року ОСОБА_1 повідомлено про нікчемність здійсненого ним переказу грошових коштів на депозитний рахунок, а на адвокатський запит надана відповідь про те, що його не включено до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с. 4-6).

На даний час грошові кошти у сумі 196 000 грн перебувають на рахунку позивача № НОМЕР_1 у ПАТ «Банк Михайлівський», що підтверджується довідкою про стан рахунку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та є загальновідомою обставиною, згідно з постановою Правління Національного банку України від 12.07.2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 року № 1213 про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку з 13.07.2016 року по 12.07.2018 року включно.

Відповідно до ч.1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

При цьому, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Так, відповідно до положень ч.1, п.1 ч. 5 ст. 36 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та кредиторів банку.

При цьому, п.1 ч. 6 ст. 36 Закону визначено, що обмеження, встановлене п.1 ч. 5 ст. 36 Закону, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Крім того, відповідно до ч. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частиною 5 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Положеннями ч.1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено повноваження уповноваженої особи Фонду, яка з дня свого призначення, зокрема складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

При цьому, після затвердження переліку вимог кредиторів їх задоволення здійснюється в порядку, встановленому ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відтак, оскільки з 12.07.2016 року у відповідача розпочата процедура ліквідації, позивач має право отримати належну йому суму банківського вкладу виключно у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та підзаконними актами до нього, відповідно до встановленого порядку.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 21.01.2016 року по справі № 6-2001цс15.

Слід врахувати зазначені положення Закону № 4452-VI та обставини, що з 23.05.2016 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку, а з 13.07.2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський».

Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог про повернення належної йому суми вкладу, посилається на норми ЦК України та вважає, що оскільки проведенням процедури ліквідації банку повне управління банком та розпорядженням його майном здійснює відповідач, останній є також і боржником по поверненню коштів за договором банківського вкладу.

В свою чергу, норми спеціального Закону, який регулює діяльність Фонду, не містять положень, які дають підставі вважати, що відповідач є правонаступником банківської установи, зокрема ПАТ «Банк Михайлівський», у зв'язку з чим суд не може погодитися з твердженнями позивача про те, що відповідач на підставі норм ЦК України має відповідати перед ним за зобов'язаннями банку щодо повернення банківського вкладу.

Отже, на момент звернення позивача до суду вже розпочата процедура ліквідації банку, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123цс16.

Після запровадження Фондом тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і чинним законодавством не передбачено задоволення вимог окремих кредиторів банку поза межами ліквідації банку.

Відтак, беручи до уваги, що діяльність відповідача регулюється спеціальним законодавством, суд вважає, що до правовідносин, які виникли між сторонами не може бути застосовані положення ЦК України, що регулюють договірні зобов'язання, умови їх виконання та наслідки, що настають у зв'язку з їх порушенням, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу задоволенню не підлягають.

Разом з тим, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про виплату гарантованої суми вкладу в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та про включення його в реєстр кредиторів банку не заявляв та ці вимоги не були предметом розгляду у даній справі.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 1058, 1060, 1074 ЦК України, ст.ст. 26, 36, 48, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 2, 77 Закону України «Про банки та банківську діяльність», та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю.С. Гальонкіна