АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 679/105/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1601/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі:

Пастощука М.М. (головуючий)

Янчук Т.О., Ярмолюк О.І.

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

з участю: ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Нетішинського міського суду від 17 березня 2016 року цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі про визнання відмови у наданні санаторно-курортного лікування протиправною та її скасування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Славутському районі ОСОБА_4 вказував, що 29 жовтня 1985 року з ним стався нещасний випадок на виробництві. В квітні 2005 року було проведено розслідування нещасного випадку та 19.04.2005 р. складено акт про нещасний випадок на виробництві та акт розслідування нещасного випадку на виробництві. На підставі вказаних актів позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з виробничою травмою - 35 відсотків та необхідність у додаткових видах допомоги: палиця, санаторно-курортне лікування опорно-рухового апарату.

Листом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у Славутському районі від 25.03.2015 р. № 80 позивачу було відмовлено у наданні путівки на санаторно-курортне лікування опорно-рухового апарату з посиланням на те, що ОСОБА_4 не підпадає під дію Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 р. № 1105-ХІV в редакції від 01.01.2015 р. в частині забезпечення санаторно-курортним лікуванням, а підпадає під дію Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів». Позивач таку відмову вважає протиправною, оскільки вона видана з перевищенням повноважень та порушує норми Законів України, так як потреба в санаторно-курортному лікуванні визначається виключно МСЕК.

Акт про нещасний випадок на виробництві, акт розслідування нещасного випадку на виробництві від 19.04.2005 р., рішення МСЕК про встановлення позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок трудового каліцтва, акт огляду МСЕК № 1967 від 7.12.2005 р. на підставі якого видано довідку про потребу ОСОБА_4 у санаторно-курортному лікуванні не скасовувалися. Також відповідачем порушено вимоги ч. 5 ст. 34 Закону України № 1105-ХІV, Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням, Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні, щодо забезпечення санаторно-курортним лікуванням.

Тому ОСОБА_4 просив суд визнати відмову відповідача у наданні санаторно-курортного лікування від 25.03.2015 р. № 80 протиправною та скасувати.

Рішенням Нетішинського міського суду від 17 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказане рішення суду і ухвалити рішення про задоволення позову.

На підтвердження незаконності рішення суду зазначається про порушення судом норм матеріального права.

Законодавство, яке регулювало порядок нарахування та відшкодування шкоди заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, на час коли трапився нещасний випадок з позивачем, надавало право на забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування встановлене саме потерпілому, який став інвалідом. Зв'язок інвалідності позивача саме у зв'язку з нещасним випадком на виробництві встановлено та підтверджено у судовому засіданні.

Суд у рішенні безпідставно посилається на лист головного лікаря комунального закладу, оскільки цим листом не спростовані права ОСОБА_4, як потерпілого, а лише підтверджено його право інваліда загального захворювання. При огляді МСЕК 14.02.2008 р. позивачу додатково встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок більш важкого захворювання - важка форма цукрового діабету.

На підставі довідки МСЕК № 054613 відповідачем 07.02.2006 р. прийнята постанова № 181, яка визначає потребу ОСОБА_4 в санаторно-курортному лікуванні і вказана постанова не скасована.

Відповідачем не було наведено жодної підстави для відмови у страхових виплатах і наданні соціальних послуг, виключний перелік яких передбачений ст. 37 Закону України № 1105-ХІV.

У рішенні суду вказано про наявність у позивача прав на санаторно-курортне лікування не за Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а за іншими актами законодавства, проте суд не досліджував чи користувався позивач таким правом.

В засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній мотивів.

Представник відділення виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до акту розслідування нещасного випадку від 19.04.2005 р. та акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 19.04.2005 р., 29 жовтня 1985 року з ОСОБА_4, який працював старшим контролером-ревізором у фінансовому управлінні Славутської РДА, стався нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, відповідальним за який є позивач, який порушив правила дорожнього руху.

07.12.2005 р. Хмельницькою міжрайонною травматолого- офтальмологічною медико-соціальною комісією ОСОБА_4 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 35% довічно у зв'язку з виробничою травмою від 29.10.1985 року і визначено, що він потребує додаткових видів допомоги - палиці, санаторно-курортного лікування опорно-рухового апарату.

Згідно витягу з акта огляду МСЕК до довідки МСЕ №124407 від 14.02.2008 року, в результаті переогляду за власним бажанням по питанню зміни категорії інвалідності ОСОБА_4 з 14.02.2008 року встановлено другу групу інвалідності, категорія інвалідності «загальне захворювання» довічно.

Відповідно до довідки управління пенсійного Фонду України в м. Нетішин №2280 від 09.12.2015 р. ОСОБА_4 отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІ групи.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» медико-соціальні експертні комісії визначають групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана інвалідом однієї групи і лише з однієї причини.

14.02.2008 р. за згодою ОСОБА_4 йому змінено категорію (причину) інвалідності та встановлено, що від є інвалідом ІІ групи внаслідок загального захворювання.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_4 не має права на отримання передбаченого Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» такого додаткового виду допомоги як санаторно-курортне лікування, яке надається лише потерпілим, які стали інвалідами внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Норми матеріального права застосовані судом правильно, порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено. Тому наявні підстави для відхилення апеляційної скарги на підставі ст. 308 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що законодавство, яке регулювало порядок нарахування та відшкодування шкоди заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, на час коли трапився нещасний випадок з позивачем, надавало право на забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування; що суд у рішенні безпідставно посилається на лист головного лікаря комунального закладу, оскільки цим листом не спростовані права ОСОБА_4 як потерпілого, а лише підтверджено його право інваліда загального захворювання; що зв'язок інвалідності позивача саме у зв'язку з нещасним випадком на виробництві встановлено та підтверджено у судовому засіданні; що на підставі довідки МСЕК № 054613 відповідачем 07.02.2006 р. прийнята постанова № 181, яка визначає потребу ОСОБА_4 в санаторно-курортному лікуванні і вказана постанова не скасована на законність рішення суду не впливають.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, рішенням Хмельницької обласної МСЕК від 14.02.2008 р. в результаті переогляду за власним бажанням по питанню зміни категорії інвалідності ОСОБА_4 з 14.02.2008 року встановлено другу групу інвалідності, категорія інвалідності з «трудового каліцтва» змінена на «загальне захворювання» довічно.

Змінивши категорію інвалідності, ОСОБА_4 як інвалід ІІ групи загального захворювання не підпадає під дію Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції від 01.01.2015 р.) в частині забезпечення санаторно-курортним лікуванням.

Враховуючи викладене, не безпідставними є доводи апеляційної скарги в тій частині, що при огляді МСЕК 14.02.2008 р. позивачу лише додатково встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок більш важкого захворювання, оскільки відбулася зміна категорії інвалідності.

Наявність прийнятої постанови № 181 від 07.02.2006 р, яка визначає потребу ОСОБА_4 в санаторно-курортному лікуванні, також не може бути підставою для забезпечення санатроно-курортним лікуванням, оскільки після її прийняття вже в 2008 році відбулася зміна категорії інвалідності.

В апеляційній скарзі також зазначається, що суд першої інстанції не досліджував наявність у позивача прав на санаторно-курортне лікування не за Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а за іншими актами законодавства.

Проте такі доводи також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки наявність прав у ОСОБА_4 на санаторно-курортне лікування за іншими актами законодавства не було предметом спору між сторонами.

Інші підстави в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий підпис Пастощук М.М.

Судді підпис Янчук Т.О.

підпис Ярмолюк О.І.

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду М.М. Пастощук

===============================================================

Головуючий у І інстанції - Фурсевич О.В.

Доповідач - Пастощук М.М. Категорія №59