Р І Ш Е ННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Носика М.А.

при секретареві: Кудіновій В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, суд,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року до Василівського районного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором позики.

Уточнивши позовні вимоги, позивач вказав, що 09 жовтня 2012 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, який був оформлений розпискою від 09.10.2012.

Згідно умов вказаного договору ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв в борг грошові кошти в сумі 163 600 грн., що було еквівалентно на час передачі коштів 20 000 доларів США.

Однак відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання перед ОСОБА_1 належним чином не виконав і взятий в сумі 163 600 грн. борг не повернув.

Позивач вказав, що на теперішній час загальний розмір заборгованості відповідача за вказаним договором становить 448 888 грн. 63 коп., яка складається з наступного:

-163 000 грн. сума боргу за договором позики;

-172 649 грн. 36 коп. заборгованість за користування грошима з урахуванням встановленого індексу інфляції;

-17 104 грн. 04 коп. 3 відсотки річних за час прострочення грошового зобовязання;

-95 535 грн. 23 коп. відсотки за користування грошима у розмірі облікової ставки НБУ.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача 448 888 грн. 63 коп., а також понесені судові витрати.

В письмових запереченнях на позов відповідач ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні позову з нижченаведених підстав.

Відповідач вказав, що грошей від ОСОБА_1 в іноземній валюті він не отримував, а надана позивачем розписка не підтверджує факту отримання ним коштів в доларах США.

Крім того він повертав з наданих йому позивачем коштів в розмірі 81 000 грн. 40 000 грн.

Одночасно відповідач просив суд застосувати позовну давність до вимог позивача, оскільки, на думку ОСОБА_2, подавши в грудні місяці уточнену позовну заяву про збільшення позовних вимог, позивачем фактично пропущено загальний строк позовної давності терміном у три роки, оскільки грошові кошти відповідач мав повернути 09 жовтня 2013 року.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Зменшені (уточнені) позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні 13 березня 2017 року заперечували проти позову з підстав, викладених в письмових запереченнях. У судове засідання 06 вересня 2017 року відповідач та його представник не з`явилися. Представник відповідача адвокат ОСОБА_4 надала до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності.

Вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, про що ОСОБА_2 складено розписку.

За умовами вказаної розписки ОСОБА_2С, 09.10.2012 отримав від ОСОБА_1 163 000 грн. та зобовязувався повернути в термін до 09 жовтня 2013 року, що підтверджено оригіналом розписки, долученої до матеріалів справи (а.с. 53).

На теперішній час сума боргу відповідачем позивачу не повернута, що свідчить про порушення відповідачем своїх цивільних обовязків за умовами договору позики, а посилання відповідача на часткове повернення грошових коштів не підтверджені відповідними доказами.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

На час розгляду справи в суді загальний розмір заборгованості відповідача за вказаним договором становить 448 888 грн. 63 коп., яка складається з наступного:

-163 000 грн. сума боргу за договором позики;

-172 649 грн. 36 коп. заборгованість за користування грошима з урахуванням встановленого індексу інфляції відповідно до ст.. 625 ЦК України, виходячи з наступних розрахунків: період прострочення заборгованості з 10.10.2013 до 04.04.2017, сума боргу 163 000 грн., сукупний індекс інфляції за вказаний період 2,055.

-17 104 грн. 04 коп. 3 відсотки річних за час прострочення грошового зобовязання відповідно до ст. 625 ЦК України, виходячи з наступних розрахунків: сума боргу 163 000 грн., період прострочення з 10.10.2013 до 04.04.2017 (1273 дні), розмір процентів річних 3%;

-95 535 грн. 23 коп. відсотки за користування грошима у розмірі облікової ставки НБУ.

Приймаючи до уваги, що розписка, яка підтверджувала боргові зобовязання відповідача ОСОБА_2 знаходилася у позивача ОСОБА_1 та в подальшому була долучена до матеріалів справи., доказів повернення суми заборгованості за договором позики в ході судового розгляду справи відповідачем до суду не надано, а сума боргу відповідачем до теперішнього часу не повернута, суд приходить до висновку, що боргові зобов'язання, визначені у розписці від 09.10.2012 відповідачем ОСОБА_2 не припинені, тому вимоги позивача э обґрунтованими, а вказана вище сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Суд критично відноситься до посилань відповідача про неукладення між ним та позивачем договору позики в іноземній валюті, оскільки це спростовується умовами розписки згідно яких, відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти в національній валюті України в розмірі 163 000 грн.

Крім того не підлягають задоволенню вимоги відповідача про застування позовної давності, оскільки зі змісту розписки встановлено, що борг мав бути повернутий відповідачем в термі до 09.10.2013, а отже і трирічний строк позовної давності мав відраховуватися саме з цієї дати. З доданого до матеріалів справи конверту встановлено, що позовну заяву з додатками позивачем здано до поштового відділення 08.10.2016, тобто в строк, встановлений ст.257 ЦК України.

Посилання відповідача на те, що, подавши в грудні місяці 2016 року уточнену позовну заяву про збільшення позовних вимог, позивач фактично подав нову позовну заяву, а отже пропустив трирічний строк звернення до суду, також є неспроможними, оскільки в цьому випадку позивачем реалізовано надане йому процесуальне право на збільшення/зменшення розміру позовних вимог протягом усього часу розгляду справи, передбачене ч.2 ст.31 ЦПК України.

На підставі викладеного суд вважає необхідним позов задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 448 888 грн. 63 коп.

В частині стягнення витрат на правову допомогу суд у задоволенні позову відмовляє.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №287 від 29 вересня 2016 року, за складання та подання первісної позовної заяви ТОВ «Адвокатська компанія» ОСОБА_4 справедливості прийнято від ОСОБА_1 2300 грн. (а.с.32). Між ОСОБА_1 та ТОВ «Адвокатська компанія» ОСОБА_4 справедливості укладено Договір №29/09-16 про надання юридичних послуг від 29 вересня 2016 року (а.с.30-31, а.с.54).

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, повязаних з розглядом справи.

Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допущені до участі в розгляді справи в якості осіб, які надають правову допомогу, ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

У розгляді даної справи не приймав участь адвокат або інший фахівець в галузі права, який би надавав правову допомогу ОСОБА_1, та був допущений до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, що надає правову допомогу.

Тому немає підстав стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2300 грн., який останній сплатив ТОВ «Адвокатська компанія» ОСОБА_4 справедливості за складання та подання первісної позовної заяви.

Виходячи із розміру задоволених позовних вимог суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 4488 грн. 88 коп.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.10,60,84,88,209,212,215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, заборгованість за договором позики у сумі 448 888 грн. 63 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4488 грн. 88 коп., а всього 453377 (чотириста пятдесят три тисячі триста сімдесят сім) грн. 51 коп.

В іншій частині позову в задоволенні відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.А. Носик