Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2688/17 Головуючий у 1 інстанції: Геєць Ю.В.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Фесенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2010 року є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_2. Цим же рішенням позивачу також було виділено в володіння та користування житлову кімнату № 7 площею 12,93 кв.м., що складає 49/100 частини квартири. 11 листопада 2014 року він зареєстрував шлюб з відповідачем після цього зареєстрував останню у квартирі АДРЕСА_2. На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2016 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано.

Посилаючись на те, що з початку 2016 року відповідач у квартирі АДРЕСА_2 не проживає, на теперішній час не є членом сім'ї власника квартири, просив з посиланням на вимоги ст. 71 ЖК України визнати ОСОБА_4, такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 та зняти її з реєстраційного обліку за місцем проживання.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що суд вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 4 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За положеннями ч.ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Отже, за змістом указаних норм можливість визнання особи такою, що втратила право користування житлом, пов'язується з непроживанням у житлі понад відповідний строк з неповажних причин.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2010 року позивач є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_2. Цим же рішенням позивачу також було виділено в володіння та користування житлову кімнату № 7 площею 12,93 кв.м., що складає 49/100 частини квартири (а.с. 7, 15-16).

Згідно відмітки у паспорті громадянина України НОМЕР_1 ОСОБА_4, остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 40).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2016 року шлюб між ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_4 розірвано (а.с. 10-11). Після розірвання шлюбу відповідач продовжила проживати у спірній квартирі.

Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які з січня 2016 року по жовтень 2016 року винаймали кімнату у квартирі АДРЕСА_2 у іншого співвласника квартири. Зокрема свідки зазначили, що відповідачка ОСОБА_4 у вказаний період постійно проживала у спірній квартирі, в спірній квартирі знаходяться речі відповідачки. Вказали, що позивач зловживає спиртними напоями та у зв'язку з цим у відповідачки були конфлікти з позивачем та викликалась поліція.

Свідок ОСОБА_7 - подруга відповідача, суду пояснила, що ОСОБА_4 окрім спірної квартири іншого житла не має.

Отжез показань вищевказаних свідків суд правильно встановив, що відповідач ОСОБА_4 мешкає за адресою АДРЕСА_1

З висновків Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 12.04.2016 року, 10.03.2015 року, 23.10.2015 року, 22.11.2016 року, 12.04.2016 року, 02.02.2016, 24.10.2016 року вбачається, що відповідач проживає за спірною адресою (а.с. 46-47, 52-54, 56, 61, 65).

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 була відсутня у спірній квартирі більше року позивач не надав.

Як зазначалося вище, позивачем вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, було заявлено на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України. Протягом часу розгляду справи позивач правову підставу заявлених ним вимог не змінював.

При ухваленні рішення суд дійшов вірного висновку, що на час його ухвалення до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ст.ст. 71, 72 ЖК України, так як у даному випадку правовідносини виникли між одним із власників квартири та його колишньою дружиною.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на викладі фабули справи, є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди ОСОБА_3 з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 335/1679/17

Провадження №22ц/778/2688/17 Головуючий у 1 інстанції: Геєць Ю.В.

Суддя-доповідач: Воробйова І.А.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

07 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Фесенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: