Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1809/17Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

19.09.2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Черненка В.В.; Кіселика С.А.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Подільського відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про звільнення з-під арешту обєкт нерухомого майна (майно невизначено), накладеного 21.03.3017 року постановою Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ.

В обгрунтування вимог зазначив, що 21 березня 2011 року постановою Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ б/н накладено арешт на невизначене майно, тобто на все майно, яке належить ОСОБА_2, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 16 січня 2017 року.

Згідно листа № 574/13.20-29/8 від 24 січня 2017 року Подільського ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області, на виконанні у відділі перебував виконавчий лист № 2-1277 від 18 березня 2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «ВТБ Банк» боргу. У звязку з заборгованістю, державним виконавцем накладено арешт на все майно та оголошено заборону його відчуження, в межах суми боргу. Оскільки заходами, вжитими державним виконавцем, не виявилось можливим встановити майно боржника, тому 24 жовтня 2011 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто без виконання. Повторно на виконання документ не надходив.

Посилаючись на ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) та ст. 321 ЦПК України, просить звільнити з-під арешту обєкт нерухомого майна невизначене майно, все майно, на яке підлягає арешт за постановою Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ від 21.03.2011 р.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 2017 року позов залишено без задоволення.

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно зясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, не враховано, що позивач звернувся в порядку ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону №1787-19 від 17.02.2017 р. до суду за захистом охоронюваного законом інтересу щодо реалізації прав на нерухоме майно, яке може бути ним набуто у майбутньому. .

Подільський ВДВС м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та ПАТ «ВТБ Банк» в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.50-51). Від старшого державного виконавця Подільського ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Желовнікової Ю.А. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.51-53; 58-59).

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги за наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що захисту підлягають порушені права сторони, даний спір передбачає захист сторони на майбутнє. На час звернення і вирішення спору відсутній арешт на майно позивача.

Висновок суду відповідає обставинам справи, яким дана належна правова оцінка.

Судом встановлено, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, 21 березня 2011 року на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 постановою Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 10980818, зареєстровано: 24.03.2011, 09:52:08 за № 10980818, реєстратором: Кіровоградська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: (а.с.3).

На виконанні перебував виконавчий лист №2-1277 від 18 березня 2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «ВТБ Банк» боргу у сумі 247 248, 58 грн. Державним виконавцем накладено арешт на все майно та оголошено заборону на його відчуження, в межах суми боргу.

Оскільки заходами вжитими державним виконавцем не виявилось можливим встановити майно боржника, тому 24 жовтня 2011 року, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (№606- ХІV) виконавчий документ повернуто без виконання стягувачеві. Повторно на виконання виконавчий документ не надходив (а.с.4).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

За п. 2 ч.1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 606-14 від 21.04.1999 року, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме до повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 47 цього Закону.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 ставив перед судом питання про звільнення усього невизначеного нерухомого майна з-під арешту. Обґрунтовуючи вимоги в судовому засіданні сторона позивача зазначила, він ОСОБА_2 має намір оформити спадщину, в складі якої є нерухоме майно, на яке автоматично буде накладено арешт при видачі свідоцтва про спадкування на його імя.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав треба розуміти закріпленні законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів вказаний у ст.16 ЦК України, який не є вичерпним та застосовується судом, залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушено, а також наслідків, що спричиненні цим порушенням. Зокрема способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дій, які порушують право.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеною у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

ОСОБА_2 не вказано на яке саме нерухоме майно, що йому належить накладено обтяження у вигляді арешту, тобто не зазначено яке право його порушене, яким чином обмежуються його права як власника майна.

Відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства здійснюючи правосуддя, суд захищає виключно порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. Отже, звернення до суду має бути обумовлено наявністю вже порушених прав особи, а не захистом права, яке може бути порушено у майбутньому.

Відсутність порушеного права є підставою для відмови в задоволенні позову.

Предявлення вимог про звільнення майна з-під арешту без визначення самого майна, не відповідає положенням ч. 2 ст. 16 ЦК України та іншим нормам чинного цивільного законодавства.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо недоведеності позивачем фактів порушення його прав, свобод та інтересів та виходячи з визначених ст. 1 ЦПК України завдань цивільного судочинства правомірно залишив позов без задоволення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що рішення суду ухвалене з порушенням норм права, а відтак є незаконним.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: