Провадження № 2-з/638/288/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Шестака О.І.,

при секретарі Гармаш К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб.

Заявник вказала, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває справа за її позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб і просила в порядку забезпечення позову накласти арешт на нерухоме майно, яке перебуває в приватній власності ОСОБА_2

Вказану заяву обґрунтовувала метою гарантування можливості виконання судового рішення в випадку, якщо фізичної можливості повернути їй автомобіль, який є предметом позовних вимог, не буде, таким чином забезпечивши можливість компенсації суми вартості автомобіля.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо неприйняття заходів забезпечення позову може утруднити його виконання після ухвалення рішення, якщо позовні вимоги будуть задоволені судом.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заява про забезпечення позову не містить доказів чи обґрунтування доводів позивача про те, що виконання рішення в майбутньому може бути утруднене чи відповідач буде ухилятись від виконання такого рішення.

Суду не надано доказів на підтвердження факту відкриття провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб і того, що така права перебуває в провадженні суду.

Також не обґрунтовано посилання заявника на те, що існує вірогідність відсутності фізичної можливості повернення їй спірного майна в разі задоволення позову; не обґрунтовано належним чином накладення арешту на майно відповідача, яке не є предметом спору; не надано доказів, що накладення арешту на зазначене нерухоме майно буде співмірним з заявленими позивачем вимогами. Останнє ж викликає у суду сумнів, оскільки згідно інформації, наданої ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову, вартість спірного автомобілю становить 44000 доларів США. При цьому, заявник просить накласти арешт на 1 ? трикімнатні квартири, 2 машиномісця і 2 нежитлових приміщення, що може перевищувати вартість автомобіля.

Заява про забезпечення позову також не містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими позивач вважає, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано в чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть при цьому понесені позивачем.

З огляду на викладене, оскільки заявником крім заяви про забезпечення позову, інших доказів необхідності вжиття заходів забезпечення позову суду не надано, суд не може визнати застосування забезпечення позову в даному випадку законним, доцільним та співрозмірним, та дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, в звязку з чим заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151, 152, ЦПК України, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 5-ти денний строк з отримання її копії.

Суддя