Справа № 520/2652/17
Провадження № 2/520/6883/17
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.,
при секретарі - Єгоровій Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом
про стягнення боргу за договором позики,
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 06 грудня 2013 року між ним та відповідачем - ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким він - ОСОБА_1 передав відповідачу - ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 6000,00 доларів США з умовою повернення боргу та суми за користування грошовими коштами у розмірі 900 доларів США, до 06.03.2014 року. Сторонами у договорі також було обумовлено, що у разі неповернення позичальником суми позики в строк, зазначений в п. 4.1. даного договору, а також порушення строків виплати грошових коштів, зазначених в п.3.1. договору, він сплачує позикодавцю пеню з розрахунку 0,5% від суми позики за кожен день прострочення платежу.
Однак до теперішнього часу зобов'язання відповідачем виконано не було, борг у встановлений у договорі позики термін не повернуто, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.
Крім того, в уточненнях до позовної заяви позивач просить суд зменшити розмір пені з 958111 гривень 92 копійки до розміру заборгованості за договором позики, а саме до 155664 гривні 60 копійок, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦПК України.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 15.03.2017 року відкрито провадження по справі на підставі вказаної позовної заяви ОСОБА_1 та призначено дату і час проведення попереднього судового засідання.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, 15.06.2017 року надав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача постановити заочне рішення по справі, та розглянути справу у відсутності позивача.
Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач - ОСОБА_2 про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової ухвали, позовної заяви з додатками до неї та повісток на адресу зареєстрованого місця мешкання відповідача, а саме: АДРЕСА_1, про що свідчить довідка з відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (а.с.17), у судові засідання не з'явився, про поважність причин відсутності не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав.
Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею.
Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову ОСОБА_1, виходячи з наступного.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 06 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики з відсотками, відповідно до умов якого, позикодавець - ОСОБА_1надав позичальнику - ОСОБА_2 позику, а ОСОБА_2 зобов'язався повернути позику у визначений цим договором строк.
П.п. 2.1.-2.3. договору позики з відсотками від 06.12.2013 року передбачено, що сума позики по даному договору складає 6000,00 доларів США. За користування позиковими коштами позичальник зобов'язується сплатити позикодавцю суму у розмірі 900 доларів США по закінченню строку надання грошових коштів. Позика надається на строк в три календарних місяця, тобто до 06 березня 2014 року.
Відповідно до п.п. 4.1., 5.1. договору позики, позичальник зобов'язується здійснити разовий платіж у розмірі 900 доларів США, що є сплатою за користування грошовими коштами позикодавця в момент повернення суми позики. Після закінчення строку виконання зобов'язань по договору позики, в день здійснення виплати за користування грошовими коштами, позичальник зобов'язаний повернути повну суму позики, яка складає 6000,00доларів США. Даний договір вступає в силу з моменту передачі грошових коштів, зазначених в п. 2.1. даного договору, та діє до моменту його остаточного виконання. Моментом передачі грошових коштів є момент підписання договору позики обома сторонами.
П.п. 6.1. та 6.2. договору позики передбачено, що за порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує спричинені цими діями збитки, в тому числі упущену вигоду, в порядку, передбаченому діючим законодавством. У разі неповернення позичальником суми позики в строк, зазначений в п. 4.1. даного договору, а також порушення строків виплати грошових коштів, зазначених в п.3.1. договору, він сплачує позикодавцю пеню з розрахунку 0,5% від суми позики за кожен день прострочення платежу.
Грошові кошти у розмірі 6000,00долдарів США були передані відповідачу - ОСОБА_2, що підтверджується підписами позикодавця та позичальника у договорі позики.
Даний факт підтверджується копією договору позики, який наявний в матеріалах справи (а.с. 8-9).
Оригінал вказаного договору позики було оглянуто судом у судовому засіданні 30.06.2017 року.
Вищевказані обставини були підтверджені позивачем та не спростовані відповідачем.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Наявність у позивача оригіналу договору позики свідчить про неповернення боргу відповідачем в належному розмірі.
Суд приймає вказаний документ в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобов'язання.
Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
За приписами ч.1 та ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 155664 гривні 60 копійок, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 6.2. договору позики, у разі неповернення позичальником суми позики в строк, зазначений в п. 4.1. даного договору, а також порушення строків виплати грошових коштів, зазначених в п.3.1. договору, він сплачує позикодавцю пеню з розрахунку 0,5% від суми позики за кожен день прострочення платежу.
Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов'язання.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦПК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ч. 3 ст. 551 ЦПК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Суд перевірено наданий позивачем розрахунок заборгованості пені, та встановлено. що дійсно розмір пені за період з 07.03.2014 року по 20.07.2017 року складає 958111 гривень 92 копійки (0,5% від 155664,60=778,32; кількість днів - 1231; 1231*778,32=958111,92).
Приймаючи до уваги, що розмір пені в сумі 958111 гривень 92 копійки значно перевищує розмір заборгованості за договором позики, який складає 155664 гривні 60 копійок, суд, за заявою позивача, вважає за необхідне зменшити розмір пені з 958111 гривень 92 копійок до суми основного боргу 155664 гривні 60 коіпйок.
З урахуванням викладеного, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 07.03.2014 року по 20.07.2017 року у розмірі 155664 гривні 60 копійок, підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору у розмірі 3753,00 грн., сплаченого позивачем при зверненні до суду з відповідним позовом, що підтверджується квитанцією №143/1251S/1 від 28.02.2017 року (а.с.1), оскільки у відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 3346 гривень 79 копійок.
При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 60, 88, 213, 215, 224-228, 294 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_2, виданий 25 грудня 1998 року Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 18 березня 2002 року Київським РВ УМВС України в Одеській області, витрати по сплаті судового збору у розмірі 3346 (три тисячі триста сорок шість) гривень 79 (сімдесят дев'ять) копійок.
В решті позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.

Головуючий Калініченко Л. В.