Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/751/15-ц Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 23 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 травня 2017 року

у цивільній справі за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» до ОСОБА_3,треті особи Коростишівська міськрада, Коростишівська районна спілка споживчих товариств про стягнення заборгованості з орендної плати, звільнення торгових місць та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Підприємства Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» про визнання договору оренди недійсним,

встановив:

У травні 2015 року Підприємство Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» звернулося до суду із зазначеним позовом. Після уточнення позовних вимог позивач просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість з орендної плати згідно з договором №207 від 31.12.2013 року за торгівельні майданчики №178, №186, №189, №179 в сумі 4610 грн. 04 коп. та неустойку у розмірі подвійної плати за користування вказаними торгівельними майданчиками за час прострочення в сумі 97963 грн.36 коп., зобов?язати ОСОБА_3 звільнити торгівельні майданчики №178,№186,№189,№179 шляхом вивезення металевих кіосків за межі території ПР «Кооперативний ринок». В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що згідно з п.1.1 договору предметом оренди є торгівельні майданчики №178,186, 189,179 загальною площею 4,5; 5,8; 9,5; 6 кв.м. (об'єкт оренди). Пунктом 1.2 Договору зазначено, що об'єкти оренди належать орендодавцеві на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий комплекс серії ЯЯЯ №264684 від 02.06.2006 року, виданим на підставі рішення виконкому Коростишівської міської ради від 25.05.2006 №209. Пунктом 1.1 та 3.1 Статуту ПР «Кооперативний ринок» визначено, що підприємство Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» є підприємством, створеним Коростишівською районною спілкою споживчих товариств, яка є його засновником та власником всього майна. Майно підприємства складається з основних засобів, переданих власником підприємства - райспоживспілкою - як внесок до Статутного капіталу, а також інших цінностей, набутих у процесі господарської діяльності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Згідно з інвентаризаційним описом №3 від 31.12.2003 року райспоживспілка передала ПР «Кооперативний ринок» основні засоби, торгівельні майданчики для забезпечення діяльності підприємства.На орендованих торгівельних майданчиках відповідач встановив металеві кіоски, в яких здійснював торгівельну діяльність. Орендна плата згідно з п.3.1 договору оренди складає 259грн. 65 коп. за торгівельне місце №178, 334 грн. 66 коп.- за торгівельне місце №186, 548 грн. 15 коп.- за торгівельне місце №189, 346 грн.20 коп.- за торгівельне місце №179, а всього 1488грн. 66 коп. на місяць та вноситься на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата. Відповідно до п.4.3.3 договору орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Проте, в порушення зобов'язань відповідач не сплачував орендну плату протягом трьох місяців підряд з 01.04.2014 по 30.06.2014 року.

27.06.2014 року позивачем було направлено відповідачу претензію за №207 щодо сплати заборгованості та повідомлено про відмову від договору і повернення предметів оренди відповідно до п.4.2.4 договору та ч.1 ст.782 ЦК України, однак відповідач не повернув предмети оренди та використовує їх до цього часу.

Відповідач письмовим повідомленням від 21.08.2014 року заперечив вимоги претензії. Позивач вважав, що згідно з ч.2 ст.782 ЦК України договір є розірваним з моменту одержання повідомлення, а саме з 03.07.2014 року. Також, на переконання позивача, відповідач має сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування об'єктом оренди за час прострочення, яка складає з врахуванням збільшених позовних вимог в цій частині, за період з 04.07.2014 по 31.07.2014 (31 день - 3 дні = 28 днів; 1488,66 : 31 день = 48,02 х 28 днів = 1344,56х2 = 2689,12грн.) - 2689,12грн.; за період з 01.08.2014 по 01.04.2017 ( 1488,66х32= 47637,12х2 = 95274,24грн.) - 95274,24грн., а всього неустойка становить 102573,40грн.

В січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив суд визнати недійсним договір оренди №207 від 31.12.2013 з моменту його укладення. Позивач вважав, що право власності на предмети оренди не підтверджується свідоцтвом про право власності серії ЯЯЯ №264684 від 02.06.2006 року, оскільки в цьому свідоцтві відсутній їх перелік. Рішенням Коростишівської міської ради №762 від 03.04.2014 року затверджені Правила торгівлі на ПКР «Кооперативний ринок», пункти 2 та 6, яких передбачають обов'язковість відведення земельної ділянки для функціонування ринку. Разом з тим, земельна ділянка по вул.Шевченка,40 в м.Коростишеві ПКР «Кооперативний ринок» у встановленому законом порядку у власність чи користування не надавалась, та є комунальною власністю. Поняття торгівельного місця визначено у вказаних Правилах торгівлі на ринку, як площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (вагів, лотків, тощо) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків (у тому числі ручних), у контейнерах, кіосках, палатках, тощо. Ключовим у поняттях «ринок» та «торгівельне місце» є поняття площа і з контексту наведених визначень вбачається, що ця площа має знаходитись в межах об'єкта нерухомості, чи то приміщення, чи то земельної ділянки, право на яку повинно мати підприємство, яке займається ринковою діяльністю, тобто первісним є набуття прав на певну площу, звідти набуття права на здійснення ринкової діяльності, і лише потім набуття цією площею статусу торговельного майданчику. Орендовані торгівельні майданчики знаходяться на асфальтованій, тобто поліпшеній земельній ділянці, права на яку відповідач за цим позовом не має, і відповідно останній не набув статусу ринку, предмет оренди не має статусу торгівельного майданчику. А тому, на думку позивача, відповідач без достатніх правових підстав розпорядився торгівельними майданчиками і оспорюваний договір оренди, виходячи з положень ч.1ст.215, ч.1 ст.203, ч.1 ст.761 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 лютого 2016 року прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом та об?єднано в одне провадження.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2016 року залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -Коростишівську міську раду та Коростишівську районну спілку споживчих товариств.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 травня 2017 року первісний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» 4610грн. 04 коп. заборгованості з орендної плати та 97963грн. 36 коп. неустойки, а всього 102573грн. 40коп. за договором оренди № 207 від 31.12.2013 року.

Зобов'язано ОСОБА_3 звільнити торгівельні майданчики №178, №186, №189, №179 шляхом вивезення металевих кіосків за межі території ПР «Кооперативний ринок», що знаходиться за адресою: Житомирська область, м.Коростишів, вул. Шевченка,40. Цим же рішенням у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Підприємства Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» про визнання договору оренди №207 від 31.12.2013 недійсним - відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» 1600грн. судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне дослідження та з'ясування обставин справи, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задоволити його вимоги, а первісний позов відхилити за безпідставністю. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що майно ПР «Кооперативний ринок» сформоване за рахунок активів засновника - Райспоживспілки в обсязі та в межах прав реорганізованого КП «Кооперативний ринок». Судом першої інстанції досліджувався інвентаризаційний опис №1 від 22 травня 2002 року, за яким споживче товариство «Ринок» передало, а КП «Кооперативний ринок» прийняло ряд основних засобів, право на які в подальшому на підставі рішення виконкому Коростишівської міської ради №501 від 09.12.2002 року, було посвідчено за КП «Кооперативний ринок» свідоцтво про право власності №796 від 11.12.2002 року. Серед об?єктів прийняття-передачі відсутні торгівельні майданчики. Так як вони не були предметом прийняття-передачі то, відповідно, КП «Кооперативний ринок» не набув прав на них та в ході реорганізації не передав Райспоживспілці. Коростишівська міська рада з посиланням на докази стверджувала, що асфальто-бетонне покриття було облаштоване в ході капітального ремонту благоустрою території колгоспного ринку в м.Коростишеві на підставі розпорядження Обкому та Облвиконкому «Заходи по благоустрою міст і районних центрів Житомирської області у 1984 році» від 09.01.1984 року. Таким чином, благоустрій території ринку у вигляді асфальто-бетонного покриття, так само як і облаштована територія, тобто земельна ділянка, є комунальною власністю міста. Рішенням Коростишівської міської ради №86 від 05.02.2016 року було скасовано п.1 рішення виконавчого комітету Коростишівської міської ради від 25.05.2006 року, про затвердження схеми генерального плану кооперативного ринку. Отже, окрім іншого в оренду передане не індивідуально визначене майно. Суд дійшов висновку, що торгівельні майданчики обліковуються на балансі ПР «Кооперативний ринок», що є ознакою його правоволодіння. Однак, в матеріалах справи відсутні документи, які могли б бути підставою для такого висновку. Він добросовісно виконав умови оскаржуваного договору та звільнив торгівельні майданчики, а тому застосування судом положень ст.785 ЦК України та стягнення з нього неустойки є безпідставними. Крім того, відсутність встановлених меж ринку унеможливлює виконання рішення суду, а саме повторне звільнення майданчиків. Апелянт вважає, шо судом першої інстанції не надана належна оцінка поданим ним доказам та доводам позовної заяви.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 31 грудня 2013 року між підприємством Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (орендар) (на час розгляду справи не є фізичною особою - підприємцем) був укладений договір оренди № 207 (т.1 а.с.17).

Згідно з п.1.1 вказаного договору предметом договору є торгівельні майданчики №№ 178,186,189,179 площею відповідно 4,5; 5,8; 9,5; 6 кв.м. (об'єкт оренди). Пунктом 1.2 Договору зазначено, що об'єкт оренди належить орендодавцеві на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий комплекс серії ЯЯЯ №264684 від 02.06.2006року, виданим на підставі рішення виконкому Коростишівської міської ради від 25.05.2006 року №209.Пунктом 1.1 та3.1 Статуту ПР «Кооперативний ринок» підприємство Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» є підприємством, створеним Коростишівською районною спілкою споживчих товариств, яка є його засновником та власником всього майна і майно підприємства складається з основних засобів, переданих власником підприємства - райспоживспілкою - як внесок до Статутного капіталу, а також інших цінностей, набутих у процесі господарської діяльності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Відповідно до інвентаризаційного опису №3 від 31.12.2003 року райспоживспілка передала ПР «Кооперативний ринок» основні засоби, торгівельні майданчики для забезпечення діяльності підприємства. На орендованих торгівельних майданчиках відповідач встановив металеві кіоски, в яких здійснював торгівельну діяльність. Орендна плата, згідно з п.3.1 договору оренди складає 259грн. 65 коп. за торгівельне місце №178, 334 грн. 66 коп.- за торгівельне місце №186, 548 грн.15 коп.- за торгівельне місце №189, 346 грн.20 коп.- за торгівельне місце №179, а всього 1488грн. 66 коп. на місяць та вноситься на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата. Відповідно до п.4.3.3 договору орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Проте, в порушення зобов'язань відповідач не сплачував орендну плату протягом трьох місяців підряд з 01.04.2014року по 30.06.2014року. Цієї обставини відповідач не заперечує.

27.06.2014 року позивачем було направлено відповідачу претензію за № 207 щодо сплати заборгованості та повідомлено про відмову від договору і повернення предметів оренди відповідно до п.4.2.4 договору та ч.1 ст. 782 ЦК України, проте відповідач не повернув предмети оренди (т.1 а.с.18).

21 серпня 2014 року відповідач письмово заперечив вимоги претензії (т.1 а.с.20).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що первісний позов підлягає задоволенню.

При цьому судом враховано, що згідно з ч.2 ст.782 ЦК України договір є розірваним з моменту одержання повідомлення, а саме з 03липня 2014 року.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України,інших актів цивільного законодавства.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст.759 ЦК ).

Статтею 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Згідно зі ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до п.5.4. постанови пленуму ВГС України від 29.05.2013 №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня).

Судом достеменно встановлено, що орендна плата відповідачем не вносилась: за квітень 2014 року - 1488грн. 66 коп., за травень 2014 року - 1488грн. 66 коп., за червень 2014 року - 1488грн. 66 коп., з 01.07.2014 по 03.07.2014 - 144грн. 06 коп., а всього 4610грн. 04 коп. У зв»язку з цим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача вказаної заборгованості.

Крім того, пунктом 5.5 Договору оренди передбачено, що у випадку несвоєчасної сплати орендних платежів орендодавець має право нарахувати, а орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, а тому відповідач має сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування об'єктом оренди за час прострочення, яка складає за період з 04.07.2014 по 31.07.2014 (31 день - 3 дні = 28 днів; 1488,66 : 31 день = 48,02 х 28 днів = 1344,56х2 = 2689,12грн.) - 2689,12грн.; за період з 01.08.2014 по 01.04.2017 ( 1488,66х32= 47637,12х2 = 95274,24грн.) - 95274,24грн., а всього неустойка становить 102573,40грн.

За наведених обставин суд обгрунтовано стягнув з відповідача заборгованість з орендної плати та неустойку. Висновки суду в цій частині узгоджуються з вимогами закону та умовами договору.

Правильним також апеляційний суд вважає і рішення суду першої інстанції, постановлене за зустрічним позовом. При цьому суд обгрунтовано вважав, що підстав для визнання недійсним договору оренди не було, оскільки, обставини, зазначені позивачем обумовлені помилковим ототожненням понять «торгівельні майданчики» та «земельна ділянка чи асфальтобетонне покриття», хоча ці поняття не є тотожними.

Торгівельні майданчики обліковуються на балансі підприємства і є майном, яке передане до ПР «Кооперативний ринок» від власника Коростишівської райспоживспілки на підставі інвентаризаційного опису №3 від 31.12.2003 року. Торгівельні місця надаються продавцям за окрему плату, що передбачено п.18 Правил торгівлі на ПР «Кооперативний ринок». У разі використання торгівельного місця на умовах оренди між продавцем та адміністрацією ринку укладається договір оренди, який є обов'язковим відповідно до п.20 Правил торгівлі на ринках.

Крім того, позивач не є власником земельної ділянки, титульним користувачем якої є відповідач за зустрічним позовом. А тому з цих підстав визнавати недійсним оспорюваний договір неможливо, оскільки в даному випадку права позивача не порушені.

Діючим законодавством не передбачено, що самостійним об»єктом права власності є «асфальтобетонне покриття», про що зазначають позивач та представник третьої особи. Тому зазначати про належність чи неналежність будь-кому такого «Об»єкта» законних підстав немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а зводяться до переоцінки доказів.

Разом з тим, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційний судом не встановлено.

Оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 травня 2017 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: