АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/778/17Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О.
Провадження № 22-ц/789/1029/17 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

при секретарі - Танцюра О.В.

апелянта ОСОБА_1

його представника - ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

їх представника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду від 11 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Бучацького районного суду від 11липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення аліментів відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обгрунтування вимог посилається на те, що суд відмовляючи у задоволенні позову про стягнення аліментів не врахував, що отримуваний ним дохід не забезпечує його потреб на харчування, лікування та придбання одягу.

Апелянт та його представник в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, зіславшись на викладені у ній доводи .

Відповідачі заперечили апеляційну скаргу, рішення суду вважають законним і обгрунтованим.

Заслухавши сторони, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.Рішення суду даним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що правових підстав для задоволення позовних вимог не має.

Стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків передбачено главою 17 розділу ІІІ СК України, яка містить ст.ст. 202-206.

Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Позивач є непрацездатним в розумінні ст. 202 СК України, оскільки є інвалідом третьої групи.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є синами позивача ОСОБА_1

ОСОБА_1 є пенсіонером, пенсію отримує по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, інвалід ІІІ групи.

Як вбачається з довідки Управління Пенсійного Фонду України в Бучацькому районі №1713 від 13.06.2017 року пенсія ОСОБА_1 з січня 2017 року складала 1247 грн.

Як вбачається із пояснень позивача, крім пенсії він щомісячно отримує по 500 грн. у зв'язку з інвалідністю.

У приватній власності позивача знаходиться земельна ділянка площею 0,1009 га. для обслуговування жилого будинку та господарських будівель та 0,4042 га. для ведення особистого селянського господарства, що підтвержується довідкою Порохівської сільської ради .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримував субсидію на відшкодування витрат на оплату житлово комунальних послуг (а.с.71).

В суді апеляційної інстанції позивач зазначив, що має у власності земельну частку пай, яка знаходиться в оренді та користується автомобілем, який є спільною власністю з бувшою дружиною .

Згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2, виданих Порохівською сільською радою Бучацького району, вбачається, що відповідач ОСОБА_3, має двох малолітніх дітей.

Згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4, виданих Порохівською сільською радою Бучацького району вбачається, що відповідач ОСОБА_4, має двох малолітніх дітей.

Відповідно до судового наказу № 2н-104 (2011р) від 06.05.2011 року, виданого Бучацьким районним судом, з відповідача ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 5 травня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. По даному судовому наказу відкрито виконавче провадження, що підтверджується постановою про відкриття провадження від 19.03.2013 року.

Доводи апелянта, що суд безпідставно відмовив в позові колегія суддів не бере до уваги як необгрунтовані.

Як роз'яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч.1 ст.204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Колегія суддів вважає, що позивач не навів доказів на підтвердження позовних вимог.

Відповідачі заперечуючи позовним вимогам, посилались на те, що вони не працюють, не мають будь-якого постійного доходу, у них на утриманні перебувають малолітні діти та непрацюючі дружини. Вказували на те, що дохід позивача перевищує їх місячний дохід, у зв'язку з чим вони не мають можливості сплачувати аліменти на користь позивача який матеріально більш забезпечений ніж вони .

Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд першої інстанції дотримуючись принципу розумності та справедливості, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням повно, всебічно та об'єктивно досліджені у судовому засіданні докази, на думку колегії суддів підставно прийшов до висновку про відмову в позові.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319, 324; 325 ЦПК України, колегія суддів, УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити .

Рішення Бучацького районного суду від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів. Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.М. Шевчук