У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Гримич М.К., Леванчука А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Сбербанк», приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод», товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд», приватного акціонерного товариства «Термолайф» про визнання договору поруки та солідарних зобов'язань припиненими, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на рішення апеляційного суду Харківської області від 21 серпня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (далі - ПАТ «Сбербанк»), приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод»

(далі - ПрАТ «ХКЗ»), товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» (далі - ТОВ «Коксотрейд»), приватного акціонерного товариства «Термолайф» (далі - ПрАТ «Термолайф») про визнання договору поруки та солідарних зобов'язань припиненими.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 4 вересня 2012 року між ПАТ «Сбербанк», з однієї сторони, та ПрАТ «ХКЗ», ТОВ «Коксотрейд», ПрАТ «Термолайф», з іншої строни, були укладені окремі договори про відкриття кредитних ліній, за умовами яких ПрАТ «ХКЗ» отримало кредити в розмірі 7 280 000 доларів США та 10 873 999,99 доларів США; ТОВ «Коксотрейд» отримало кредити в розмірі 4 466 000 доларів США та

400 000 доларів США; ПрАТ «Термолайф» отримало кредити в розмірі

30 980 000 доларів США та 1 000 000 доларів США.

У забезпечення вказаних договорів 4 вересня 2012 року між ним та банком було укладено договір поруки, за умовами якого він поручився перед банком за виконання обов'язків позичальників, який просив визнати припиненим у зв'язку зі зміною обсягу основного зобов'язання без його згоди, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова

від 12 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 серпня

2017 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова

від 12 червня 2017 року скасовано, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано припиненим договір поруки, укладений 4 вересня 2012 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Сбербанк».

Визнано припиненими солідарні зобов'язання ОСОБА_4 за договорами про відкриття кредитної лінії від 4 вересня 2012 року

№ 26-В/12/66/ЮО, № 27-В/12/66/ЮО, укладеними між ПАТ «Сбербанк» та ПрАТ «ХКЗ».

Визнано припиненими солідарні зобов'язання ОСОБА_4 за договорами про відкриття кредитної лінії від 4 вересня 2012 року

№ 28-В/12/66/ЮО, № 29-В/12/66/ЮО, укладеними між ПАТ «Сбербанк» та ТОВ «Коксотрейд».

Визнано припиненими солідарні зобов'язання ОСОБА_4 за договорами про відкриття кредитної лінії від 4 вересня 2012 року

№ 30-В/12/66/ЮО, № 31-В/12/66/ЮО, укладеними між ПАТ «Сбербанк» та ПрАТ «Термолайф».

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзіПАТ «Сбербанк» просить рішення апеляційного суду Харківської області від 21 серпня 2017 року скасувати й залишити в силі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК Українисуд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2

ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК Українипорука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 червня 2012 року у справі № 6-73цс12, від 5 лютого 2014 року у справі № 6-152цс13, від 17 лютого 2016 року у справі № 6-3176цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судами встановлено, що 4 вересня 2012 року між відповідачами були укладені наступні договори: між ПАТ «Сбербанк» та ПрАТ «ХКЗ» договори про відкриття кредитних ліній № 26-В/12/66/ЮО, № 27-В/12/66/ЮО, за умовами яких ПрАТ «ХКЗ» отримало кредити в розмірі 7 280 000 доларів США та 10 873 999,99 доларів США; між ПАТ «Сбербанк» та ТОВ «Коксотрейд» договори про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО,

№ 29-В/12/66/ЮО, за умовами яких товариство отримало кредити в розмірі 4 466 000 доларів США та 400 000 доларів США; між ПАТ «Сбербанк» та ПрАТ «Термолайф» договори про відкриття кредитної лінії

№ 30-В/12/66/ЮО, № 31-В/12/66/ЮО, за умовами яких ПрАТ «Термолайф» отримало кредити в розмірі 30 980 000 доларів США та 1 000 000 доларів США.

У забезпечення цих договорів того ж дня між банком та

ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з умовами якого позивач поручився відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання відповідачами кредитних зобов'язань.

Згідно з п. 6.9. договору поруки він може бути змінений тільки за взаємною згодою сторін (крім випадків, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України) за умови, що такі зміни викладені в письмовій формі.

Таким чином, згода позивача (як поручителя) на зміну умов основних договорів про відкриття кредитних ліній, якими збільшувався обсяг його відповідальності, згідно з умовами договору поруки мала надаватися виключно в письмовій формі та у вигляді відповідних змін до договору поруки.

Разом із тим, письмова згода ОСОБА_4, як поручителя, у вигляді відповідних змін до договору поруки надавалася позивачем лише один раз шляхом укладення договору про внесення змін від 30 грудня

2013 року № 1 до договору поруки.

Натомість, письмова згода позивачем не надавалась на укладення відповідачами 20 січня 2015 року договорів про внесення змін до основних договорів, а саме: договорів від 20 січня 2015 року № 9 до договору про відкриття кредитної лінії від 4 вересня 2012 року № 28-В/12/66/ЮО;

від 20 січня 2015 року № 15 до договору про відкриття кредитної лінії від 4 вересня 2012 року № 29-В/12/66/ЮО; від 20 січня 2015 року № 8 до договору про відкриття кредитної лінії від 4 вересня 2012 № 26-В/12/66/ЮО; від 20 січня 2015 року № 9 до договору про відкриття кредитної лінії від 4 вересня 2012 року № 27-В/12/66/ЮО; від 20 січня 2015 року № 9 до договору про відкриття кредитної лінії від 4 вересня 2012 року

№ 30-В/12/бб/ЮО; від 20 січня 2015 року № 29 до договору про відкриття кредитної лінії від 4 вересня 2012 року № 31-В/12/66/ЮО, згідно з якими встановлено нові умови щодо порядку застосування звичайної процентної ставки та зміни процентної ставки за кредитами в бік її збільшення та додаткові підстави дострокового погашення заборгованості за кредитами.

Також ОСОБА_4 не надавав згоду на укладення відповідачами договорів про внесення змін до основних договорів, якими було збільшено ліміти кредитних ліній та відстрочено повернення кредитів, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти, призводить до збільшення основного зобов'язання, а відтак - до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а саме: договорів від 14 травня 2014 року № 6, від 30 вересня 2014 року № 6, від 14 травня 2014 року № 6, від 30 вересня 2014 року № 7.

Таким чином, встановивши, що укладені відповідачами без згоди та відома позивача, як поручителя, додаткові угоди до договорів про відкриття кредитних ліній, призвели до збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_4 за наданою порукою, у порівнянні з її обсягом, який існував на момент укладення договору поруки, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для припинення поруки.

При цьому суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню до них, оцінив надані сторонами докази та керуючись ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України дійшов законного й обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують і зводяться до оцінки та переоцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України, і не дають підстав вважати, що апеляційним судом при розгляді даної справи допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Сбербанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 21 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

М.К. Гримич

А.О. Леванчук