АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійснимидоговорів,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року,

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання недійсним з моменту укладення кредитний договір від 23 жовтня 2007 року № 800002338, укладений між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», договір іпотеки № 800002338-И, укладений між ОСОБА_1м та публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрований в реєстрі під № 7862.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017року названий позов задоволено.

Визнано недійсним з моменту підписання кредитний договір від 23.10.2007 року №800002338, укладений між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк»; Договір іпотеки від 23.10.2007 року № 800002338-И, укладений між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрований в реєстрі під №7862.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1м витрати по сплаті експертизи у розмірі 5 296, 00 грн.

Проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі «Альфа-Банк»просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вказує на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, та дослідження доказів з порушенням встановленого порядку.

В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження недійсності оспорюваного кредитного договору та договору іпотеки.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Встановлено, що 23 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 800002338.

Сума кредиту: 20 000,00 дол. США.

Процентна ставка: 12,25% річних.

Цільове призначення: на власні потреби.

Дата остаточного повернення: 23.10.2022 року.

Рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за договором: рахунок № НОМЕР_1.

Крім того, 23 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» укладено іпотечний договір земельної ділянки № 800002338-И, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку належну йому на праві власності земельну ділянку, кадастровий номер № НОМЕР_2, площею 0,2000 гектара/кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 2.10. кредитного договору передбачено, що детальний розпис сукупної вартості кредиту, з урахуванням реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, виду, предмету та вартості супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань позичальника визначені додатком №1 до цього договору.

Згідно п. 5 кредитного договору графік здійснення платежів з повернення кредиту та детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням, реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, видів, предмету та вартості супутніх послуг викладений в додатку № 1 до договору, який є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 6 кредитного договору підпис позичальника на цьому договорі є письмовим підтвердженням отримання ним свого примірнику цього договору в дату його укладення та ознайомлення ним у письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також інформації, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 просив визнати кредитний договір та іпотечний договір недійсними на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначаючи, що умови кредитного договору суперечать законодавству України.

Позивач вказує, що істотна умова договору, а саме повернення кредиту, суперечить Інструкції про касові операції в банках України, оскільки банк для повернення суми кредиту позичальником використовує рахунок № 2909, який призначений лише для внутрішньобанківського обліку. Крім цього, перед укладення договору банк ввів в оману позивача через свідомо не надану інформацію, банк приховав повну і об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту та реальної відсоткової ставки.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ізстаттями 526 та 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умову, зокрема:

г) тип відсоткової ставки; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту ( перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо ); є) варіанти повернення кредиту та його умови; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 4 розділу 1 кредитного договору інші істотні умови цього договору викладені у розділі № 2 «Загальні умови кредитування», який є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.1. розділу № 2 «Загальні умови кредитування» позичальник гарантує, що перед укладенням договору він в повній мірі ознайомлений з умовами надання кредиту, в тому числі сукупною вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, що використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним,в разі якщо повернення кредиту відбувається у валюті відмінній від валюти зобов'язання, реальною процентною ставкою, абсолютним значенням подорожчання кредиту, а також іншою інформацією згідно з вимогами чинного законодавства України.

Колегією суддів встановлено, що позичальник був ознайомлений із умовами кредитування у банку, інформацією щодо сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, графіком платежів, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору, про що свідчить його підпис на кредитному договорі.

Зі змісту кредитного договору, підписаного позивачем, сторони договору погодили, що підпис позичальника на договорі є письмовим підтвердженням ознайомлення позичальника у письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також надання позичальнику іншої інформації, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство.

ОСОБА_1 погодився з умовамикредитного договору, в тому числі в частині, що стосуються повернення кредиту та відсоткової ставки, підписавши кредитний договір особисто і без застережень.

При цьому, ОСОБА_1 міг відмовитися від його укладення на умовах, запропонованих банком.

Проте позивач не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що також свідчить про його згоду з умовами договору.

Посилання позивача на порушення банком інструкції про касові операції в банках України, колегія суддів оцінює критично, оскільки рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за договором, сторони погодили у кредитному договорі, позивач не звертався до банку з пропозицією зміни умов договору в цій частині, тривалий час сплачував кошти на цей рахунок. Крім того, зазначена обставина не звільняє позивача від зобов'язання по поверненню кредитних коштів, та не дає підстав для висновку, що кредитний договір в цій частині, чи в цілому є недійсним.

Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.

З урахуванням вищевстановлених фактичних обставин, не підлягають задоволенню й похідні позовні вимоги про визнання договору іпотеки недійсним.

Відповідно до п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального права; неправильне застосування норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 09 жовтня 2017 року постановлено з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В порядку розподілу судових витрат, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 535 грн. 92 коп.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійснимидоговорів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір в розмірі 535 грн. 92 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук