Справа № 496/2054/17
Провадження № 2/496/1334/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року Біляївський районний суд Одеської області

у складі: головуючого - судді Буран В.М.,

при секретарі - Дигуляр А.С.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про тлумачення правочину у порядку ст.. 213 ЦК Ураїни,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить розтлумачити зміст правочину, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, предметом якого є фінансування, буддівництво та порядок розподілення коштів від продажу житлового будинку загальною площею 192,80 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 як договору інвестування житлового будівництва житлового будинку загальною площею 192,80 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що наприкінці 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було досягнуто домовленості, за якою сторони вирішили спільними зусиллями побудувати житловий будинок загальною площею 192, 80 м2, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 визначили джерела фінансування та порядок будівництва з метою отримання прибутку від подальшого продажу Будинку. За зазначеною домовленістю - джерелами фінансування будівництва виступали грошові кошти обох сторін у визначеній частці, що не заперечувалося ані ОСОБА_4, ані ОСОБА_3 Оскільки за умовами домовленості фактичне керівництво та контроль за будівництвом здійснював ОСОБА_3, частина грошових коштів, внесена ОСОБА_4, у розмірі 85 000 доларів США була передана ОСОБА_3 у якості інвестиційного внеску. Виходячи з довірчих відносин між сторонами Правочину, що тлумачиться, а також унаслідок небажання ОСОБА_4 афішувати володіння значними грошовими коштами, зазначена угода була укладена в усній формі. ОСОБА_3 сумлінно виконував свої обов'язки з керівництва, організації та контролю за будівництвом на виконання угоди, закономірним наслідком чого стало завершення будівництва Будинку та видача Свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 15.09.2008 року. 15.08.2015 року в м. Одесі ОСОБА_3 була написана розписка, якою підтверджується факт укладання Правочину, що тлумачиться у 2007 році та факт отримання ним грошових коштів у розмірі 85 000 доларів США на будівництво Будинку, факт повернення 25 000 доларів США як таких, що залишилися після завершення будівництва та підтвердження обов'язку повернути 50 % від коштів, отриманих від продажу Будинку за умови погодження суттєвих умов купівлі-продажу з ОСОБА_4 Проте, з незалежних від волі позивача та відповідача причин, здійснити продаж будинку за економічно доцільною вартістю та фактично виконати другу половину домовленості у частині отримання прибутку дотепер не вдалося. На початку 2016 року ОСОБА_4 у односторонньому порядку віднесла Правочин, що тлумачиться, до договорів позики, та на підставі застосування відповідних положень законодавства України, що регулюють правовідносини, які виникають з договорів позики почала вимагати від ОСОБА_3 сплатити 60 000 доларів США у рахунок так званого «боргу». ОСОБА_7 не визнає названих вимог ОСОБА_4, вважає їх безпідставними та протиправними з огляду на те, що Правочин, що тлумачиться, с по своїй правовій природі не договором позики, а договором інвестування житлового будівництва.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову та просив його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову та просила відмовити в повному повністю.

Вислухавши сторін, дослідивши докази по справі суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.08.2015 року в м. Одесі ОСОБА_3 була написана розписка, про отримання ним грошових коштів у розмірі 85 000 доларів США на будівництво будинку, факт повернення 25 000 доларів США як таких, що залишилися після завершення будівництва та підтвердження обов'язку повернути 50 % від коштів, отриманих від продажу будинку та земельної ділянки за умови погодження суттєвих умов купівлі-продажу з ОСОБА_4 (а.с. 8).

ОСОБА_3 згідно до свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 15.09.2008 року належить житловий будинок загальною площею 192,80 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 9).

Згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та звернення стягнення на житловий будинок, позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 борг у розмірі 1520400,00 гривень, що еквівалентно сумі грошових коштів у розмірі 60000 (шістдесят тисяч) доларів США, за офіційним курсом НБУ на момент подачі позовної заяви. У вказаному рішення зазначається, що судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, що витікають з договору позики, які регулюються нормами ЦК України.

Згідно ухвали Апеляційного суду Одеської області від 02 листопада 2016 року, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2016 року залишено без змін та вказано, що судом першої інстанції правильно встановлено факт отримання відповідачем грошових коштів та встановлено, що він не виконує свого обов'язку по поверненню коштів, тобто також встановлено що правовідносини виникли на підставі договору позики.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 02 листопада 2016 року залишено без змін. В ухвалі вказано, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди правильно виходили з того, що наданою розпискою від 15 січня 2015 року ОСОБА_3 підтвердив факт отримання грошових коштів від ОСОБА_4 Проте належним чином свої грошові зобов'язання не виконав, тому є обґрунтованими вимоги ОСОБА_4

Відповідно до ч. 2-4 ст. 213 ЦК України, на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, суд вважає, що правовідносини між сторонами щодо предмету позову були вже визначені та встановлені як договір позики судами трьох інстанцій, тому тлумачення вказаного договору позики буде протирічити нормам ЦПК та фактичним обставинам справи які встановлені рішеннями судів трьох інстанцій, які набрали законної сили.

З огляду на вказане, зміст описаного правочину вже відомий сторонам та тлумаченню не підлягає.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 61, 88, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про тлумачення правочину який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо фінансування, будівництва та порядку розподілення коштів від продажу житлового будинку загальною площею 192,80 м.кв., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, як договору інвестування - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів через Біляївський райсуд Одеської області.

Суддя Буран В.М.

23 серпня 2017 року