БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/4921/17
провадження № 2/361/2747/17
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2017 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області, про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області, про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що перебувала із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них 05.08.2009 року народився син ОСОБА_5. Однак, спільне подружнє життя у сторін не склалося, тому 14 жовтня 2013 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу, за рішенням суду від 06.02.2014 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 зі своєю матірю ОСОБА_3, а відповідачу за рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 27.05.2014 р. встановлено дні та години побачення із спільним сином. Однак, ігноруючи судове рішення та рішення виконавчого комітету, без згоди позивача, ОСОБА_4 самочинно забирає дитину до себе. 31.07.2017 р. відповідач примусово забрав дитину і утримує до цього часу. Спроби позивача повернути дитину виявилися безрезультатними, у звязку із чим вона змушена звернутися із даним позовом, в якому просить постановити рішення про негайне відібрання у ОСОБА_4 малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

До початку розгляду справи позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила постановити рішення про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у його батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, та передати його на проживання матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованій та проживаючій за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представники ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Додатково позивач пояснила, що після ухвалення судового рішення щодо визначення місця проживання дитини, малолітній син проживав з нею один рік і все було добре. Потім відповідач знову почав вчиняти сварки у присутності дитини. Відповідач примусово, без її згоди забирає дитину до себе. 05.08.2017 р. відповідач забрав дитину від матері на вулиці і з того часу не повертає дитину. Також, після відібрання дитини відповідач здійснює психологічний тиск на сина, налаштовує його проти матері, примушує дитину робити все так, як він скаже.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, пояснивши, що в питанні де жити спільній із позивачем дитині він керується лише бажанням самої дитини. ОСОБА_8 не бажає жити зі своєю матірю, не бажає з нею зустрічатися. Позивач вкрай рідко, але неодноразово зустрічається з дитиною, однак між ними не складаються стосунки як між матірю та сином. Також, відповідач зазначив, що не заперечує проти того, щоб син проживав із позивачем, навіть просив його піти жити до матері, однак останній категорично відмовляється, тому відповідач не бажає примушувати сина йти зі свого дому. За весь цей час відповідач не спромоглася налагодити відносини із сином, а навпаки відштовхувала його від себе.

Представник органу опіки та піклування Броварської міської ради в Київській області ОСОБА_9 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити

Заслухавши пояснення та заперечення сторін по справі, вивчивши надані докази, та дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 11 липня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб між сторонами по даній справі.

Від спільного подружнього життя у сторін 05 серпня 2009 року народився син ОСОБА_5.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2013 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 6).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2014 року визначено місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матірю ОСОБА_3 (а.с. 7-8).

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області за № 284 від 27 травня 2014 року визначено порядок участі у вихованні малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає із матірю ОСОБА_3 у квартирі № 336 будинку № 8-Б секція «Г» по вулиці Красовського у місті Бровари Київської області, окремо проживаючому батьку ОСОБА_4, встановивши такі дні та години побачень з дитиною: перша, друга, третя пятниця щомісяця з 17-00 до неділі 18-00, інші дні та святкові дні за попередньою домовленістю з матірю (а.с. 9).

Відповідно до довідки № 1-1/24543, виданої 31.10.2017 р. Броварським відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб, малолітній ОСОБА_5 зареєстрований із позивачем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 64).

Із матеріалів справи вбачається, що 01 серпня 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до служби у справах дітей та сімї Броварської міської ради із заявою, в якій зазначила, що відповідач ОСОБА_4 забрав спільну дитину і не дає бачитися із матірю. Також, відповідач постійно влаштовує сварки і бійки у присутності сина, не відпускає дитину жити до матері. Тому позивач просила службу у справах дітей та сімї Броварської міської ради Київської області вжити заходів щодо повернення дитини до матері (а.с. 17).

Зі змісту листа служби у справах дітей та сімї Броварської міської ради Київської області від 27.08.2015 р. за № 02-09.1-871 вбачається, що батько дитини, ОСОБА_4, порушував визначений рішенням виконавчого комітету, порядок участі у вихованні малолітнього сина, тому співробітники служби у справах дітей та сімї неодноразово проводили з ним профілактично-розяснювальну роботу.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що є подругою позивача і свідку відомі ті обставини, що останнім часом спільна сторін дитина проживає із відповідачем, оскільки останній примусово забрав дитину, дає бачитися із матірю лише у своїй присутності. Також, відповідач налаштовує сина проти позивача. Проживаючи із батьком, ОСОБА_5 почав вести себе агресивно. Відповідач неодноразово застосовував по відношенню до позивача фізичну силу, свідком чого був їх син.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що дуже добре знає сторін по даній справі, оскільки перебуває з ними у дружніх відносинах. Свідку відомо, що у сторін виник спір щодо місця проживання їх спільної дитини. Також, свідок бачив як відповідач намагався душити ОСОБА_3 у присутності сина.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що відповідач по даній справі є його сином. Наразі дитина ОСОБА_5 проживає разом із відповідачем. Свідок зазначив, що ні він, ні його дружина, ні син ніколи не забороняли позивачу бачитися із дитиною. Позивач приходила побачити дитину, але такі зустрічі були не довготривалими, оскільки внук сам не бажає спілкуватися із своєю матірю. Дитину у позивача ніхто примусово не відбирав, внук ОСОБА_5 сам забажав проживати разом із відповідачем.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що є матірю відповідача та бабусею малолітнього ОСОБА_5. На даний час дитина проживає у відповідача та свідок допомагає останньому у вихованні дитини. Внук сам виявив бажання проживати із батьком, оскільки його мати, тобто позивач по справі, не виконує належним чином своїх материнських обовязків.

З огляду на викладені обставини, заслухавши пояснення та заперечення сторін по справі, взявши до уваги покази свідків, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 СК України).

Частиною 1 ст. 162 СК України визначено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що відібрання дитини в одного із батьків іншим та повернення її за попереднім місцем проживання можливе лише у випадках, коли місце проживання дитини визначене на підставі закону або рішення суду.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Судом не встановлено, а відповідачем не доведено існування будь-яких інших виняткових обставин, які б зумовили необхідність розлучення малолітньої дитини з її матір'ю. Також, відповідачем до суду не надано доказів того, що залишення дитини за її попереднім місцем проживання створюватиме реальну загрозу для її життя та здоровя, не доведено зміну обставин так, що повернення дитини суперечить її інтересам.

Крім того, суд бере до уваги те, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2014 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матірю ОСОБА_3.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, обєктивно оцінивши надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 141, 160, 161, 162 СК України, ст. ст. 81, 141, 263-265, 430 ЦПК України,суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Відібрати дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, у його батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, місце проживання якого зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, та передати його матері ОСОБА_3, місце проживання якої зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9.

Допустити негайне виконання рішення суду щодо відібрання дитини.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Петришин