Справа № 454/1987/16 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/783/4442/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Сокальського районного суду Львівської області від 25 липня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Печерського районного суду м. Києва та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування 1 000 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою судді Сокальського районного суду Львівської області від 25 липня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Печерського районного суду м. Києва та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди в частині позовних вимог до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалу судді Сокальського районного суду Львівської області від 25 липня 2016 року в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, який в апеляційній скарзі, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції порушено його права, передбачені ст.ст. 8, 22, 40, 55, 56, 124, 129 Конституції України, крім цього судом порушено ст.ст. 61, 108 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 1176 ЦК України. Також вважає, що постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі суддя повинен був вказати норми закону, які забороняють направляти або судам розглядати позовну заяву про стягнення моральної шкоди в результаті протиправних дій судді або суду, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 звернувся з позовом до Печерського районного суду м. Києва, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення 1000000.00 грн. на відшкодування моральної шкоди у зв»язку з порушенням суддею Печерського районного суду м. Києва ст. ст. 40, 55, 56 Конституції України та норм ЦПК України, що підтверджується ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.02.2016 року, оскільки у короткі терміни не зміг захистити свої права, в результаті чого йому було завдано моральні переживання, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації, завданого моральних страждань у зв»язку з порушенням його прав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до Печерського районного суду м. Києва, суддя виходив з того, що позивачем фактично оскаржуються процесуальні дії судді, пов»язані з розглядом справи позивача, що перебувала у провадженні Печерського районного суду м.Києва, для яких законодавством передбачений інший механізм усунення помилок та недоліків допущених при здійсненні правосуддя, шляхом відповідного процесуального оскарження, а також враховуючи те, що суддя, як посадова особа, яка здійснює правосуддя, а також суд, як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судді з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суди здійснюють правосуддя на основі Конституції України і Законів України та на засадах верховенства права.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судове рішення, яким розгляд справи, ухвалюється Іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до ч.2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Аналізуючи зміст позовних вимог слід зазначити, що даній справі між ОСОБА_2 та Печерським районним судом м. Києва зазначені правовідносини не виникли, тому така справа не може бути підсудна судам загальної юрисдикції..

Відповідно до ст. 125 Конституції України в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Отже чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та з допомогою права звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред'являються їм у зв'язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду у визначенні чи застосуванні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин, слід дійти висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (суддя), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

За результатами перегляду ухвали касаційного суду у справі за позовом ОСОБА_2 до Червоноградського міського суду Львівської області та держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до Червоноградського міського суду Львівської області на підставі п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України, оскільки така позовна вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01.03.2017 року у справі № 6-3139 цс16.

Отже, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд(суддя) виступає не як орган(особа), що здійснює правосуддя, а як будь - яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійснення правосуддя.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з роз»ясненнями 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. № 8 «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. №6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз'яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення, не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судді першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Печерського районного суду м. Києва на підставі п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України, оскільки така заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку судді про відмову у відкритті провадження у в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Печерського районного суду м. Києва.

Відповідно до ч.1 ст.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу судді Сокальського районного суду Львівської області від 25 липня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.

З оригіналом згідно.

Судове рішення набрало законної сили: 21.08.2017 р.

Суддя: Шеремета Н.О.

Дата оформлення копії: 29.08.2017 р.

Помічник судді: Карнидал В.В.