Провадження № 2/761/5806/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 грудня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

за участю секретаря Яриновської Є.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_3.) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідно до довідки Форми №3, 26.05.2017 року №1324 Комунальним підприємством «Центр комунального сервісу», у даній квартирі проживає три особи, а саме: позивач, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та відповідач по справі ОСОБА_3. Як вказує ОСОБА_1, відповідач фактично з 2013 року в зазначеній квартирі не проживає та не з'являється. Оскільки, за вказаною адресою відповідач не проживає, виникли проблеми зі сплатою комунальних послуг, які не надаються але нараховуються, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Позивач та представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира АДРЕСА_1 .

Вказана квартира належить позивачу ОСОБА_1, що підтверджується Договором довічного утримання від 04.09.1997 року, посвідченого державним нотаріусом третьої київської державної нотаріальної контори Яценко О.С. (а.с.5)

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що на час розгляду справи, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано три особи - позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується довідкою форми №3 від 26.05.2017 року (а.с. 6).

Відповідач ОСОБА_3 з 2013 року у даній квартирі не проживає, не несе витрати по її утриманню. Позивач вважає, що відповідач добровільно залишив місце свого проживання, у зв'язку з чим втратив право користування нею.

Згідно із ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.

Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі підтверджується, крім пояснень позивача та його представника, Актами від 26.01.2017 року, 22.03.2017 року та 12.05.2017 року про не проживання за вищевказаною адресою ОСОБА_3, складеними комісією у складі: майстра т/д ОСОБА_6, майстром т/л ОСОБА_7, бригадиром т/д ОСОБА_8 (а.с. 7, 8, 9).

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач тривалий час ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачує, доказів того, що він намагався вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою він тривалий час не цікавиться.

Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає доведеним відсутність відповідача - ОСОБА_3 в спірному жилому приміщенні більше одного року без поважних причин, а тому позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.ст. 76-78, 81 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б обґрунтовували позовні вимоги в частині зобов'язання зняття відповідача з реєстрації.

Крім того, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації.

Відповідно до п.34 постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Зазначене свідчить, що питання зняття особи з реєстраційного обліку є похідним від вирішення питання про позбавлення права власності на жиле приміщення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача

Керуючись ст. ст. 4, 76-83, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст судового рішення складено 29 грудня 2017 року.