Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарях Бородіні А.А., Бабченко Ю.Ю., Івашко О.Л., Гринкевич А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійснимпосилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3. ОСОБА_1 та його рідна сестра - ОСОБА_2 є спадкоємцями померлого 1-ї черги. Після своєї смерті батько позивача залишив майно: частину квартири та земельну ділянку з дачним будинком. Останні роки ОСОБА_3 страждав психічним розладом, перебував на обліку в психоневрологічній лікарні № 2. Більшу кількість часу ОСОБА_3 проживав на дачі, інколи не впізнавав рідних, перебуваючи дома міг знищити майно, побити вікна та ін. Як зазначає позивач він робив все залежне для того, щоб стан здоров'я батька покращився. Намагався частіше до нього приїжджати, привозив продукти харчування та необхідні ліки. Позивач домовлявся за його лікування та 06.11.2013 року поклав батька на лікування до ТМО «Психіатрія», де йому надавалася кваліфікована медична допомога. Але сестра позивача ОСОБА_2 достроково забрала батька з цієї лікарні та привезла його до себе додому 20.01.2014 року. Після цього ОСОБА_2 не допускала позивача до спілкування з батьком. І через 15 днів після виписки батька з лікарні він написав заповіт на все належне йому майно на користь відповідача ОСОБА_2. Після того, як ОСОБА_2 забрала батька з лікарні, позивача не допускали до спілкування з ним. Від позивача навіть намагалися приховати факт смерті ОСОБА_3 та дату поховання, про що позивач дізнався випадково. Про наявність заповіту і відкриття спадкової справи за заявою відповідача, позивачу стало відомо 05.05.2015 року, коли він звернувся із відповідною заявою до нотаріуса і отримав витяги з реєстрів. Останні роки свого життя ОСОБА_3 мав певний психічний розлад здоров'я, поводився часто неадекватно. Позивач зазначає, що на його переконання батько - ОСОБА_3 останні роки свого життя перебував у безпорадному стані і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, посвідчений 05.02.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лановою О.П..

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та пояснили, що ОСОБА_3 за життя ніколи не мав серйозних проблем зі здоров'ям і в останній рік свого життя, а саме у віці 86 років, добре себе почував, цілком адекватно себе поводив та усвідомлював характер своїх дій та міг керувати ними. Батько проживав на дачі. Батько завжди говорив, що дача залишається онукам. В 2011 році батько їй сказав, що у нього були викрадені документи. Брат поклав батька в психіатричну лікарню, але батько був здоровий. ЇЇ син обмовився братові, що померлий збирається скласти заповіт. Дізнавшись, про це, брат поклав батька в психіатричну лікарню. Брат погрожував їй і вона була вимушена звернутись до міліції на представника позивача. Батько написав заповіт тоді коли забрали його з лікарні. Заповіт був складений на неї по волі батька. На момент складання заповіту батько був психологічно здоровий. Дільничний лікар повідомив, що батько в силу віку є абсолютно адекватним. За 3 дні до того коли батька поклали до психіатричної лікарні йому давали психотропні препарати. Про день смерті батька брату повідомила мати її чоловіка і йому через 3 години зателефонували. Допомоги брат в організації поховання не надавав. Перед смертю батько сказав. Що не бажає, щоб брат не був присутній на похованні.

Після надходження справи з експертизи представник відповідача з висновком експертизи ознайомлений (а.с.150). Після відновлення провадження по справі, в останні судові засідання відповідач та її представник не з'явились, будучи належним чином повідомлені. До суду відповідач надіслала клопотання про відкладення слухання справи, яке призначено на 27.06.2017 року в зв'язку з тим, що вона разом зі своєю сім'єю знаходяться за межами м. Києва на відпочинку, не приклавши жодного доказу. В судове засідання призначене на 03.08.2017 року відповідач знову направила до суду клопотання про відкладення слухання справи в зв'язку з тим, що вона захворіла, також не приклавши жодного доказу. Представник відповідача також надіслав клопотання про відкладення слухання справи в зв'язку з тим, що в цей час він буде приймати участь в іншому судовому засіданні, приклавши докази цьому. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. З врахуванням викладеного, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи у відсутності відповідача та його представника.

Суд вислухавши думку позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.4).

Померлий є батьком ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач), що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 55 зворот та 63).

05.02.2014 року померлий ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого на випадок смерті зробив наступне розпорядження : все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось і взагалі, все, що буде йому належати на день його смерті і на що він за законом буде мати право заповів ОСОБА_2 (а.с.57 зворот). Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом КМНО Пановою О.П та зареєстровано в реєстрі за № 39.

З клопотання сторін в судовому засіданні допитані свідки, які показали наступне.

Свідок ОСОБА_8, який перебуває в дружніх стосунках х позивачем з 1981 року в судовому засіданні пояснив, що він разом з позивачем часто їздив к ним на дачу до батька позивача. Останнім часом батько позивача був не себе. Позивач його поклав до психіатричної лікарні. Коли вони разом з позивачем відвідували померлого, то він ходив в памперсі, заговорювався, вів себе не адекватно. Потом сестра позивача забрала батька з лікарні, і вони разом декілька разів приїздили в квартиру відповідача до батька. Померлий був а неадекватному стані.

Свідок ОСОБА_9, який перебуває з позивачем в дружніх стосунках 20 років, в судовому засідання пояснив. Батько позивача проживав на дачі. В осені 2013 року стан здоров'я померлого погіршився, він не міг адекватно сприймати дійсність, приймати осмислені рішення. Позивач забрав батька з дачі та відвіз до психіатричної лікарні. Не дочекавшись кінця лікування сестра позивача забрала померлого з лікарні ідо себе до дому і до смерті його не давала позивачу спілкуватись з батьком

Свідок ОСОБА_10, з яким позивач працює 11 років, в судовому засіданні пояснив. Останній раз бачив батька позивача в осені 2013 року. Він його не впізнав. На його думку стан здоров'я померлого дуже погіршився і він був в неадекватному стані.

Свідок ОСОБА_11, перебуває в дружніх стосунках з відповідачем з 2011 року. Пояснив, що він приїздив до померлого на дачу. Розумової відсталості у померлого не було, він просто був людиною похилого віку.

Свідок ОСОБА_12, яка є родичкою, далекою в судовому засіданні пояснила, що померлий був дуже злий на свого сина і не бажав, щоб він був в нього на похоронах. Померлий казав, що все бажає залишити своїй дочці. В 2013-2014 роках до померлого вона приїжджала на дачу приблизно 3 рази на тиждень. Померлий почував себе добре, сам за собою доглядав. Скарг на стан здоров'я не було. До лікарні померлий потрапив лише тому, що його туди відправив син.

Свідок ОСОБА_13, який є колишнім свекром відповідача, в судовому засіданні пояснив. Останній раз померлого бачив в 2011 році на дачі. Померлий говорив, що батько сторін по справі бажав все майно залишити дочці.

Свідок ОСОБА_14, яка є лікарем - реабілітологом, в судовому засіданні пояснила, що вона 3 разі на тиждень приходила до онуки померлого з 2013 року. Вперше побачила померлого після лікарні, але він був в пригніченому стані. Він був емоційно адекватним, працювали всі види пам'яті. Померлий розповідав про себе, цікавився, мав бажання спілкуватися, був комунікабельним чоловіком. Ніяких психічних захворювань не було.

Свідок ОСОБА_15, який є свекром відповідача, в судовому засіданні пояснив, що повідомити про стан психічного здоров»я він не може.

Свідок ОСОБА_16, який перебуває в дружніх стосунках з позивачем в судовому засіданні пояснив. Померлий був психічно не здоровим чоловіком. Він не впізнавав людей. З лікарні померлого забрала сестра позивача.

За клопотанням представника позивача судом була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза .

12.04.2017 на адресу суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 189 від 27.03.2017 (а.с.140-144), з якого вбачається, що ОСОБА_3 страждав на стійкій хронічний психічний розлад у вигляді «Судинної деменції», ознаки якої виявляв з листопада 2013 року - січня 2015 року. У період складання та посвідчення заповіту від 05.02.2014 року - ОСОБА_3 страждав на стійкий хронічний психічний розлад у вигляді «Судинної деменції» і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. В свою чергу спадкоємцем за заповітом може будь-яка особа (ч.2 ст.1244 ЦК України)

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах (ст.1257 ЦК України)

У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.97 №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» роз'яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Ч.6 ст.147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 цього кодексу.

Ст.212 ЦПК України зазначає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Разом із тим доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи, що висновок судово-психіатричного експерта містить чіткі та однозначні висновки, суд вважає, що оспорюваний заповіт був підписаний померлим в стані коли він страждав на стійкий хронічний психічний розлад у вигляді «Судинної деменції» і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, що дає підстави вважати, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, саме на сторони відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 243 грн.620 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1233, 1257 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 30, 57-60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 від 05.02.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пановою О.П., зареєстрований в реєстрі за № 39.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. судового збору.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.О.Яровенко