Справа № 463/4296/15 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/1213/17 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року м. Львів

Колегія суддів Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

секретаря Іванової О.О.

з участю представника позивача Даценко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 27 жовтня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави, стягнення сум, -

ВСТАНОВИЛА:

27 серпня 2015 року ПАТ «Ідея Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет застави. Позов мотивує тим,що між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір№910.14899 від 10 травня 2012 року, відповідно до умов якого відповідачу було надано позивачем кредитні кошти в сумі 226 652,50 грн. із сплатою річної процентної ставки та визначенням строку користування коштами у відповідності до графіку на купівлю автомобіля HYUNDAI HD6554-01, 2011 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) VIN-НОМЕР_2,НОМЕР_3, реєстраційний № НОМЕР_1. Позивач свої обов'язки за договором виконав. Проте, всупереч умовам договору та положенням законодавства, відповідач ОСОБА_3 свої обов'язки не виконує, не забезпечив своєчасне повернення коштів у відповідності до графіку повернення коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість. В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки від 11 лютого 2015 року. Відповідно до умов вказаного договору, поручитель солідарно відповідає перед банком в межах суми 50 грн. у випадку прострочення позичальником сплати чергових платежів більше ніж на 30 днів. Окрім цього, в забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_3 3 липня 2012 року укладено договір застави транспортного засобу - HYUNDAI, реєстраційний № НОМЕР_1. У зв'язку із порушенням зобов'язань забезпечених заставою, позивач надіслав відповідачу повідомлення про виникнення заборгованості. Оскільки зобов'язання відповідачів перед банком не виконанні, заборгованість не погашена, позивач просив вказаний автомобіль вилучити у відповідача, звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу його будь-якій особі покупцю за ціною не нижче ринкової, яка буде визначена суб'єктом оціночної діяльності, для чого надати позивачу всі права та повноваження на відсудження транспортного засобу, в тому числі ,але не виключно, проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб,отримувати/виготовляти ключі їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які пов'язані з продажем автомобіля тощо). Просив стягнути з обох відповідачів солідарно частину заборгованості за кредитним договором внаслідок невиконання договору поручителем в сумі 50 грн. та судові витрати.

Оскаржуваним рішенням відмовлено за безпідставністю у задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет застави.

Рішення суду оскаржує ПАТ «Ідея Банк». Вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з»ясованих обставинах справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №910.14899 від 10 травня 2012 року, відповідно до умов якого відповідачу було надано позивачем кредитні кошти в сумі 226 652,5 грн. із сплатою річної процентної ставки та визначенням строку користування коштами у відповідності до графіку на купівлю автомобіля HYUNDAI HD6554-01, 2011 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) VIN-НОМЕР_2,НОМЕР_3, реєстраційний № НОМЕР_1. Позивач свої обов'язки за договором виконав. Проте, всупереч умовам договору та положенням законодавства, ОСОБА_3 свої зобов»язання не виконує, не забезпечив своєчасне повернення коштів у відповідності до графіку повернення коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість. В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки від 11 лютого 2015 року. Окрім цього, в забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 3 липня 2012 року укладено договір застави транспортного засобу - HYUNDAI, реєстраційний № НОМЕР_1. У зв'язку із порушенням зобов'язань забезпечених заставою, позивач надіслав відповідачу повідомлення про виникнення заборгованості, проте таке було залишене останнім без належного реагування. Зазначає, що оскільки зобов'язання відповідачів перед банком не виконанні, заборгованість не погашена, необхідно вказаний автомобіль вилучити у відповідача, звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу його будь-якій особі покупцю за ціною не нижче ринкової.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Даценко С.В., дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 10, 58-60 ЦПК України в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами.

У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін, та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Встановлено, що 10 травня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір №910.14889, відповідно до умов якого позивач надав відповідачеві ОСОБА_3 в кредит кошти в сумі 226 652, 50 грн. для купівлі автомобіля HYUNDAI HD6554-01, 2011 року випуску, з визначенням строку користування коштами у відповідності до графіку.

За умовами кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує процентну ставку, яка визначається відповідно до умов кредитного договору. Станом на день укладення договору становить 21,99 % річних.

Згідно з графіком щомісячних платежів, датою внесення позичальником чергового платежу визначено 10 число кожного місяця (а.с.21-22).

Відповідно до п. 4 параграфу 6 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту при настанні передбачених договором обставин.

Згідно умов договору будь-які повідомлення, здійснені банком за цим договором, повинні бути складені в письмовій формі. Такі повідомлення здійснюються банком, направляються листом за адресою позичальника, вказаною в договорі або на іншу адресу, вказану позичальником. Вислана таким чином кореспонденція вважається доставленою належним чином.

Тобто, умовами договору передбачено, що всі повідомлення за даним договором, відтак - і вимоги про дострокове повернення кредиту, повинні бути складені у письмовій формі, направлені банком за адресою позичальника, вказаною в договорі, або на іншу адресу, зазначену позичальником.

Позивачем не надано суду доказів про надіслання вищезгаданих вимог, повідомлень, претензій чи попереджень відповідачу та про їх вручення з приводу неналежного виконання останнім умов кредитного договору.

Відповідно до параграфу 4 кредитного договору, для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 3 липня 2012 року укладено договір застави транспортного засобу.

11 лютого 2015 року для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно з яким поручитель зобов'язалася солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором в межах 50 грн.

З наданої банком виписки по особовому рахунку ОСОБА_3 вбачається, що до червня 2014 року він вносив кошти на погашення кредиту, останній платіж здійснено 17 червня 2014 року. Заборгованість по кредиту складає 218 928, 22 грн. (основний борг -118 275, 71 грн., прострочений борг - 44 050, 61 грн., прострочені проценти - 51 129, 74 грн., строкові проценти - 480, 13 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань - 4 992, 03 грн.).

Згідно з постановою Правління Національного Банку України № 466 від 6 серпня 2014 року «Про призупинення здійснення фінансових операцій», у зв'язку із запровадженням з 24 серпня 2014 року на території Донецької та Луганської областей надзвичайного режиму роботи банківської системи, банками України було призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою. Небанківськими установами та національним оператором поштового зв'язку, які є платіжними організаціями внутрішньодержавних/міжнародних платіжних систем та/або їх учасникам, було призупинено операції з приймання/виплати переказу коштів з/на території, які не контролюються українською владою.

Постановою Правління Національного Банку України № 435 від 22 липня 2014 року затверджено Інструкцію щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі.

З матеріалів справи вбачається, що останнім відомим місцем проживання відповідача ОСОБА_3 є м. Луганськ, територія якого не контролюється українською владою. Позивачем не надано суду відомостей щодо режиму роботи відділень ПАТ «Ідея Банк» у цьому населеному пункті та порядку і можливості здійснення розрахунків за кредитними зобов'язаннями позичальниками, які проживають на території вказаного міста.

Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно з ч.1 ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому порядку законом місцем її перебування.

Останнім відомим місцем проживання відповідача по справі ОСОБА_3 є м. Луганськ.

Розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2014 року №2710/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ» відповідно до ч.1 статті 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», на підставі подань Державної судової адміністрації України на зміну територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним та апеляційним судам (вх. № 913/0/1-14 від 29 серпня 2014 року, вх. № 10027/0/30-14 від 1 вересня 2014 року), визначено територіальну підсудність цивільних справ, справ про адміністративні правопорушення, підсудних місцевим загальним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції, адміністративних справ, підсудних місцевим загальним судам як адміністративним судам, апеляційним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції.

Згідно вказаного розпорядження територіальна підсудність справ, які підлягають розгляду у м. Луганську, визначена Білокуракинському, Троїцькому, Марківському, Сватівському районним судам Луганської області.

Позивач звернувся з позовом до Личаківського районного суду м.Львова - за місцем проживання поручителя ОСОБА_4, відповідальність якої передбачена у межах 50 грн. До відповідача ОСОБА_3 позивач звернувся з вимогами про вилучена заставленого транспортного засобу та звернення стягнення на предмет застави в межах 218 928, 22 грн.

Такий вибір підсудності позивачем унеможливлює здійснення процесуальних прав відповідачем ОСОБА_3 щодо законного сподівання на отримання інформації про наявність будь-якого позову до нього у визначеному суді (Білокуракинському, Троїцькому, Марківському, Сватівському районним судам Луганської області).

Колегія суддів враховує ту обставину, що повідомити відповідача ОСОБА_3 про наявність в провадженні суду справи за позовом до нього та про час і місце проведення судових засідань у справі Личаківський районний суд м.Львова був позбавлений можливості, оскільки відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» УДППЗ «Укрпошта» з 27 листопада 2014 року припинено приймання поштових відправлень на територію Луганської області. До таких населених пунктів віднесено і м. Луганськ.

Відтак, судову повістку про виклик до суду неможливо направити в окремі райони Луганської області. Виклик через оголошення в пресі, яка не розповсюджується на території окремих районів Луганської області, не може вважатись належним повідомленням про розгляд справи, оскільки це суперечить і вимогам процесуального закону. Колегія суддів виходить з того, що відповідач ОСОБА_3 не був обізнаний про судове провадження та про виклик в судове засідання, як особа, яка перебуває в окремому районі Луганської області.

Це не забезпечує дотримання принципу рівності сторін у процесі та змагальності, відповідно до яких кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них, тобто порушує право ОСОБА_3 на справедливий суд, встановлене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, та Конституцією України.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, висновків про те, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», рішення від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони (рішення у справах «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» від 27 жовтня 1993 року та «Aнкерл проти Швейцарії» від 23 жовтня 1996 року).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них. Рішення у справі «Руїс Матеос проти Іспанії».

Питання про стягнення коштів з відповідача ОСОБА_4 оскаржуваним рішенням не вирішувалося, а вирішене додатковим рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 липня 2017 року, яке не оскаржене і не переглядалося.

Керуючись ст. ч.1 ст. 268, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Залишити рішення Личаківського районного суду м.Львова від 27 жовтня 2016 року без змін, а скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2017 року.

Головуючий

Судді