Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.08.2017 Справа №607/8751/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання Гудими Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд до відповідача ОСОБА_2 з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування цих вимог зазначає, що сімейне життя у неї з чоловіком не склалось, вони мають різні погляди на такі відносини, останній постійно нехтує її правами у сім'ї, а тому подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має для неї істотне значення.

Позивачка у судове засідання не зявилась, подавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Не зявився у судове засідання і відповідач, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. У ній також зазначає, що проти розірвання шлюбу не заперечує, однак просить не стягувати з нього в користь ОСОБА_1 судових витрат.

Частиною 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти:

13 листопада 2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що цього ж дня у виконавчому комітеті Сахновецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області було складено відповідний актовий запис № 10 та видано свідоцтво про шлюб серії І-БВ № 155255.

У цьому шлюбі в сторін спільних дітей не народжувалось. Вказаний факт визнаний сторонами, а тому, в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови свого Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

В судовому засіданні встановлено, що сторони не змогли створити міцної сім'ї, вони люди різних поглядів на життя, між ними існують формальні шлюбні стосунки, вони втратили почуття любові один до одного, не ведуть спільного господарства. Примирення і збереження сім'ї не можливе.

За даних обставин судом не встановлено обставин, котрі свідчили б про те, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, а тому даний позов слід задовольнити.

Окрім цього слід зазначити, що ч. 1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Зважаючи на те, що суд прийшов до переконання про підставність позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, то з відповідача на її користь слід присудити понесені нею та документально підтверджені судові витрати, тобто 640 грн. сплаченого судового збору.

З огляду на викладене заперечення ОСОБА_2 щодо стягнення з нього вказаних витрат не ґрунтуються на нормах права, а тому судом відкинуті.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 13 листопада 2016 року, про що 13 листопада 2016 року у виконавчому комітеті Сахновецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області було складено відповідний актовий запис № 10.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) грн. судового збору.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_3