АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 766/1056/17
Номер провадження:22-ц/791/1945/17
Головуючий в І інстанції Хайдарова І.О.
Категорія Доповідач: Колісниченко А.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоКолісниченка А.Г.,
суддів:Вейтас І.В.,
Радченка С.В.,
за участю секретаряПрушинської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25.07.2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Дніпровського РВ ДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року до суду із зазначеним позовом звернувся ОСОБА_5, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30.03.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис №1525 щодо стягнення з нього 511655,34 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк». 23.09.2016 року Дніпровським РВ ДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області було відкрито виконавче провадження № 25316164 на підставі виконавчого напису. Сума виконавчого напису в розмірі 511655,34 грн. не є безспірною, так як він її не визнає, та суми у виконавчому написі та у письмовій вимозі не співпадають. У зв'язку з чим, просив визнати виконавчий напис №1525 від 30.03.2015 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості в розмірі 511655, 34 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25.07.2017 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1525 від 30.03.2015 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості в розмірі 511655,34 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду ПАТ КБ «Приватбанк» подана апеляційна скарга, в якій зазначається, що пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172 передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінали нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Крім того, з тексту позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, в обґрунтування якого ОСОБА_5 посилається на відсутність наданих нотаріусу документів підтверджуючих безспірність заборгованості та пропуску позовної давності, у зв'язку з чим, на його думку, нотаріус не мав підстав для вчинення виконавчого напису. Однак, згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 13 постанови від 21.01.1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» боржником в позовному порядку може бути оскаржена лише правильність зазначених у виконавчому написі вимог. На підставі чого, Банк просив заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_5 на користь банку судові витрати понесені по сплаті судового збору за апеляційну скаргу.

Представниця ПАТ КБ «Приватбанк» - Логвіновська А.А., у судовому засіданні, на задоволенні апеляції наполягала, з підстав зазначених у скарзі.

ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_8, у судовому засіданні, проти задоволення скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до суду не з'явилися, про причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали. За таких обставин, колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу без їх участі на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які з'явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно- процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що 21.06.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 укладено договір DNH4KS11830182, за умовами якого банк надав ОСОБА_5 строковий кредит в сумі 24687,16 грн. на термін 42 місяці по 19.12.2008 року включно зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Зазначений кредит надано на купівлю товару. Згідно виписки з рахунка ОСОБА_5 за кредитним договором № DNH4KS11830182 від 21.06.2015 року станом на 30.03.2015 року заборгованість у сумі 510455,34 не погашена.

30.03.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №1525, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 511655,34 грн., яка складається з: залишку заборгованості за кредитом в розмірі 24070,84 грн., суми заборгованості по відсоткам в розмірі 146429,52 грн., пені в розмірі 339454,98 грн. та витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису в розмірі 1700,00 грн. Строк, за який провадиться стягнення - 9 років вісім місяців чотири дні, а саме з 21.06.2005 року по 25.02.2015 року.

Постановою державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Херсона від 19.10.2016 року відкрито виконавче провадження № 52316164, на підставі виконавчого напису №1525 від 30.03.2015 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 511655,34 грн.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок).

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, встановлено такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 3 Глави 16 Порядку (в редакції на день вчинення виконавчого напису) передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. 3.3. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого банком нотаріусу (а.с.36) борг у позивача перед банком виник з липня 2005 року, що також було підтверджено і представником банку у судовому засіданні апеляційного суду. Також із напису, здійсненого нотаріусом видно, що стягнення проводиться за дев'ять років вісім місяців і чотири дні. Таким чином, нотаріус, на порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 здійснив виконавчий напис поза межами встановленого трирічного строку.

Зважаючи на це, висновок суду першої інстанції про обґрунтованість вимог ОСОБА_5 та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є правильним.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає з огляду на наступне. Як зазначив Верховний Суд України у постанові у справ № 6-887цс17, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14).

Проте не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 травня 2015 року в справі № 6-158цс15).

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Таким чином, оскільки з матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис про стягнення заборгованості перед банком вчинений нотаріусом поза межами строку встановленого законом і сама по собі ця обставина свідчить про відсутність ознаки безспірності вимог стягувача, то доводи апелянта є помилковими і не можуть бути враховані.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни заочного рішення суду першої інстанції, а відтак і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367,374,375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити, а заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25.07.2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (тобто з 29.12.2017 року) до Верховного Суду України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий А.Г.Колісниченко

Судді: І.В.Вейтас

С.В.Радченко