Справа № 353/337/17
Провадження № 22-ц/779/1190/2017
Головуючий у 1 інстанції Лущак Н. І.
Суддя-доповідач Матківський
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Горблянського Я.Д., Девляшевського В.А.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

представника НАСК «Оранта» ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тлумацького районного суду від 15 червня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом та просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 26 659, 92 гривень матеріальної шкоди та 2500 гривень моральної шкоди, а з відповідача ОСОБА_4 93 265, 50 гривень втраченого заробітку (доходу), 197 500 гривень завданої моральної шкоди та 1300 гривень за надання правової допомоги.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що 27 травня 2016 року близько 22.30 год. Відповідач ОСОБА_4, керуючи легковим автомобілем НОМЕР_1, рухався ділянкою автодороги сполученням Озеряни-Рожнів по вул. Хотимирській в с. Озеряни Тлумацького району в напрямку м. Тлумач допустив наїзд на неї, чим порушив п.п. 2.3. (б), 12.1, 12.3 ПДР України. У результаті транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої третини лівої стегнової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. У звязку з цим відносно ОСОБА_4 було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року було закрито, у звязку з звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 47 КК України, у звязку з передачею на поруки колективу охоронної фірми ТзОВ «Граніт».

01 липня 2015 року власник автомобіля марки «ВАЗ-2107» - ОСОБА_6 (батько відповідача ОСОБА_4В.) застрахував цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів, уклавши договір з НАСК «Оранта», який діяв до 30 червня 2016 року. Згідно вказаного договору забезпеченим є транспортний засіб марки автомобіль НОМЕР_2, яким під час ДТП керував ОСОБА_4, тому позивач просила стягнути з НАСК «Оранта» матеріальну та моральну шкоду, а з винуватця у ДТП ОСОБА_4 93265,50 гривень упущеної вигоди, яку повинна була отримати як заробітну плату за 6 місяців у ОСОБА_3 відповідно до укладеного з нею контракту від 16 травня 2016 року, 197500 гривень завданої моральну шкоду та витрати на правову допомогу.

Розмір завданої моральної шкоди позивач обґрунтувала тим, що в результаті ДТП перенесла фізичні та моральні страждання у звязку із ушкодженням здоровя, перенесення операції, через порушення нормальних життєвих звязків, погіршення взаємовідносин у сімї та душевного стану.

Ухвалою Тлумацького районного суду від 06 червня 2017 року клопотання ОСОБА_1 про залишення позовних вимог до ВАТ НАСК «Оранта» про стягнення 25 659, 92 гривень витрат на придбання ліків та матеріалів медичного призначення, 1000 гривень вартості знищеного внаслідок ДТП велосипеда та 2500 гривень моральної шкоди задоволено і заявлені позовні вимоги до НАСК «Оранта» залишено без розгляду.

Рішенням Тлумацького районного суду від 15 червня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 10 000 гривень на відшкодування моральної шкоди та 1300 гривень витрат, понесених позивачкою за надання правової допомоги. В решті вимог відмовлено.

На дане рішення позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про стягнення з ОСОБА_4 93 265, 50 гривень втраченого внаслідок ДТП заробітку та 197 500 гривень завданої моральної шкоди.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, є одностороннім, упередженим, необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що внаслідок злісного ухилення відповідача від здійснення їй матеріального відшкодування, вимушена була збирати велику кількість документів, звертатись за юридичною допомогою та до страхової компанії, що позначилось на її душевному стані та призвело до погіршення взаємовідносин у сімї, внаслідок чого зазнала моральної шкоди.

СК «Оранта» відшкодувала їй по страховому полісу матеріальну шкоду, крім вартості пошкодженого велосипеда.

Не може погодитись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні вимоги щодо втраченого внаслідок ДТП заробітку в сумі 93 265, 50 гривень, так як після ДТП планувала в черговий раз їхати на роботу до ТзОВ «Відкен» у ОСОБА_7, де працює 10 років, що суд до уваги не взяв.

Стягнутий судом розмір моральної шкоди в сумі 10 000 гривень є надто малим та не відповідає тим душевним та моральним стражданням, які вона перенесла після ДТП в процесі проведення операції та фізичної болі після неї.

По даний час не може працювати на своєму городі та у будинковолодінні через болі в оперованій нозі. Є необхідність провести ще одну операцію по забиранню пластин з кісток ноги, що теж завдає певного дискомфорту, а тому вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, повинен бути більшим, оскільки відповідач є здоровою та працюючою людиною.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта та її представника, представника НАСК «Оранта», які вимоги апеляційної скарги підтримали, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, хоча про час розгляду справи був повідомлений і у запереченні на скаргу просив розгляд справи проводити без участі.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції правильно встановив, що визначені ОСОБА_1 збитки в розмірі 93265,50 гривень як втрачений заробіток, який повинна була отримати за 6 місяців в ОСОБА_7 відповідно до укладеного контракту від 16 травня 2016 року, які вона могла б отримати за звичайних обставин, якби її право не було порушено не можна вважати реальними збитками.

Подана ОСОБА_1 на а.с. 20 заява про намір доручення виконання праці кухаря у ТзОВ «Відкен» у ОСОБА_7 не можна вважати підставою для реального одержання щомісячних доходів у зазначений нею період. Протягом розгляду судом даної цивільної справи позивачем чи її представником не подано належних та допустимих доказів отримання реальної упущеної вигоди у звязку із вчиненням з вини відповідача транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4, 27 травня 2016 року, керуючи легковим автомобілем марки «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_3, рухався ділянкою автодороги сполученням «Озеряни-Рожнів» по вул. Хотимирській в с. Озеряни Тлумацького району Івано-Франківської області у напрямку м. Тлумач, порушив вимоги Правил дорожнього руху України та вчинив наїзд на позивача, яка рухалась на велосипеді.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої третини лівої стегнової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров'я, і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 закрито, у звязку із звільненням від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 47 КК України з передачею на поруки колективу охоронної фірми ТзОВ «Граніт» (а.с. 6-10).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача завдану моральну шкоду за перенесені страждання у звязку з ушкодженням здоровя.

Однак, визначаючи розмір такого відшкодування суд першої інстанції у повній мірі не врахував усіх обставин, вимог застосування матеріального права що мають значення для визначення розміру такої шкоди.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оцінюючи розмір моральних страждань позивача суд першої інстанції повинен був взяти до уваги, що відповідно до висновку експерта №460 від 29 серпня 2016 року в результаті ДТП ОСОБА_1 отримала перелом нижньої третини лівої стегнової кістки із зміщенням уламків, ран в ділянці лівого колінного суглоба, лівого гомілково-ступеневого суглоба, виличної ділянки справа, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоровя. Тому, визначаючи глибину перенесених позивачем страждань та фізичного болю у звязку з каліцтвом з вини відповідача, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, крім визначеної у межах встановленого ліміту за рахунок страхового відшкодування, необхідно встановити в сумі 30 000 гривень.

Керуючись ст.218, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тлумацького районного суду від 15 червня 2017 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 розміру завданої моральної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, жительки с. Озеряни Тлумацького району Івано-Франківської області 30 000 гривень завданої моральної шкоди за ушкодження здоровя.

Стягнути ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 в дохід Державного бюджету 704 гривні судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_8