Номер провадження: 22-ц/785/5720/17
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Гірняк Л.А., Сєвєрової Є.С.

при секретарі: Бахірко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 травня 2017 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, визнання правочинів недійсними, поділ майна, що є об"єктом спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним договору про поділ спільного майна подружжя, визнаня права власності та поділ майна.

Разом з позовною заявою, позивачем було подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 0,0751 га, з них: рілля - 0,0483 га, рілля - 0,0082 га та земельну ділянку загальною площею 0,1500 га, з них рілля 0,1500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а також заборонити будь-яким особам здійснювати дії щодо реєстрації права власності об"єкта нерухомості житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 травня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову було відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 травня 2017 року скасувати та постановити нову, якою задовольнити її заяву, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на наступних підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, районний суд виходив з того, що позивачем не наведено ризиків невиконання судового рішення і тому, на думку суду, заява є необгрунтованою.

Однак, такий висновок суду першої інстанції є передчасним.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.п. 1, 2 ч.1 та ч. 3 ст.152 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п.4 постанови пленуму ВС України від 22 грудня 2006 року N 9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ст.ст.151,153 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.1 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», - питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

Згідно п.3 ч.1 ст. 210 ЦПК України ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

У порушенні зазначених норм, суд першої інстанції в оскаржуваної ухвалі не зазначив мотивів, із яких дійшов висновку про відмову у забезпеченні позову.

Дослідивши заяву про забезпечення позову вбачається, що ОСОБА_2 просить накласти арешт на земельну ділянку та будинок щоб уникнути вподальшому труднощів у виконанні рішенні суду, оскільки, на її думку, відповідач може продати чи передати спірне майно третій особі.

Дане майно, на яке заявниця просить накласти арешт є предметом позову.

На дані мотивування суд першої інстанції уваги не звернув та передчасно відмовив у задоволенні заяви.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з передачею питання про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 312, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 травня 2017 року - скасувати та передати питання про забезпечення позову на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.А. Гірняк

Є.С. Сєвєрова