БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1014/17
Провадження № 2/497/643/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

21.08.2017 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

при секретарі судового засідання Бекметовій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Болград заочно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Виноградівська сільська рада Болградського району Одеської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, яким просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у житловому будинку за адресою: с.Виноградівка Болградського району Одеської області по вул.Грушевського,№60, та зняти його з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою, мотивуючи свої вимоги тим, що він, позивач, є власником житлового будинку №60 по вулиці Грушевського ( колишня вул.Котовського) в с.Виноградівка Болградського району, Одеської області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29 жовтня 2004 року, укладеного між ним, позивачем, та відповідачем ОСОБА_2

В обгрунтування своєї вимоги позивач стверджує, що відповідач, продавши йому, позивачу, свій будинок, не проживає в ньому з 2004 року - з часу продажу, місце перебування відповідача також невідоме - позивач припускає, що відповідач проживає та працює в м.Одеса, але точного місця знаходження його не відоме, місцем реєстрації відповідача досі є його, позивача, будинок, оскільки відповідач добровільно не знявся з реєстрації за адресою розташування домоволодіння, хоча фактично в ньому не проживає тривалий час, не телефонує і не приїжджає. Наразі в нього, позивача, виникла потреба продати будинок, тому він звернувся до суду з цим позовом до колишнього власника будинку, який станом на теперішній час ніяким чином не має до нього стосунку.

У судове засідання позивач не прибув, був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази; надав до суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та справу розглянути за його відсутності в заочному порядку.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою свого постійного місця реєстрації: вул.Грушевського (колишня назва вул.Котовського), № 60, с.Виноградівка Болградський район, Одеська область; повідомлення повернулося до суду без вручення з відміткою, що адресат за вказаною адресою не проживає.

На виконання положень ч.9ст.74 ЦПК України, відповідач, фактичне місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликався в суд через оголошення у пресі. Тобто, відповідач був повідомлений через засоби масової інформації шляхом розміщення оголошення в газеті «Одеські вісті» №59(4985) від 12.08.2017 року, про що в матеріалах справи є відповідні докази.

Проте відповідач до суду так і не з'явився, причин неявки суду не повідомив, заперечень, пояснень щодо позову не надавав, заяв про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило.

Третя особа - Виноградівська сільська рада Болградського района Одеській області до суду не направила свого представника, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в справі є відповідні докази. Голова сільської ради надав суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника третьої особи.

Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.

На думку Верховного Суду, яка викладена в його узагальненні, - інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши надані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.10.2004 року, позивач придбав у відповідача житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: вул.Котовського (нині Грушевського), 60 с.Виноградівка Болградського района Одеської області і сплатив за нього обговорену суму; про що зазначено в тексті договору (а.с.5);

- згідно витягу з Державного реєстра правочинів, цей договір був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4В.(а.с.6);

- згідно довідки Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області, місде проживання ОСОБА_2, 13.03.1972р. народження, зареєстроване у с.Виноградівка Болградського раойну Одеської області, по вул.Грушевського (колишня Котовського),60, але він з 29.10.2004р. там не проживає (а.с.11);

- згідно зведеного акту про вартість будівель та споруд, виконаного Болградським БТІ, власником зазначений ОСОБА_1 (а.с.7-10).

Конституція України, статтею 47, проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст.72 ЖК УРСР, ст.405 ЦК України).

Судом достовірно встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: с.ВиноградівкаБолградського району Одеської області по вул.Грушевського (колишня вул.Котовського) 60, - де зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2, що не є родичем позивача, і який більш, ніж один рік, не користується житлом без поважних причин, виїхав з нього, не повідомивши місця свого перебування, суду не надано відомостей про те, що відповідач проживає у цьому домоволодінні. Суд виходить з того, що відповідач добровільно відмовився від права власності на будинок, уклавши з позивачем договір купівлі-продажу, оскільки відсутні інші відомості, окрім підписаного договору купівлі-продажу між сторонами.

Причини відсутності відповідача у спірному будинку понад строки, встановлені законом, та про наявність домовленостей між сторонами про більш тривалий термін користування житлом, суду невідомі, а факт непроживання у спірному домоволодінні відповідача підтверджується довідкою про це вцідповідної сільської ради.

Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто, сервітутне право.

Статтею 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: в разі відсутності без поважних причин понад один рік (члена сім'ї) або понад шість місяців (іншої особи), якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, в разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися до його житла, право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік (шість місяців - не члена родини) у спірному житловому приміщенні.

Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад шість місяців без поважних причин та відсутність доказів про існування іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд визнає її (особу) такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Відповідно до діючого законодавства України, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації.

Крім того, відповідно до ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, - і за її межами.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_2 у будинку позивача не проживає більше шести місяців з причини переходу права власності на цю нерухомість до відповідача, не є родичем відповідача, втратив добровільно право власності шляхом укладення договору купівлі-продажу свого домоволодіння, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позову є обгрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки відповідач дійсно добровільно втратив право на користування вищезазначеним житлом, проте з невідомих причин не припинив в ньому реєстрації свого місця проживання.

Керуючись ст.ст.7,72 ЖК України, ст.ст.319,405,406 ЦК України, ст.ст.ст.11,14, 197ч.2,210, 214-218,224, 226,228,294,296 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Виноградівська сільська рада Болградського району Одеської області, - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.

Визнати відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку №60, що розташований по вул.Грушевського (колишня Котовського) у с.Виноградівка Болградського району Одеської області.

В порядку виконання рішення суду зняти з реєстраційного облику ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за наступною адресою: с.Виноградівка Болградського району Одеської області, вул.Грушевського (колишня вул.Котовського),60, - як такого, що втратив право користування житловим приміщенням за цією адресою.

Заочне рішення суду може бути переглянуте Болградським районним судом Одеської області за заявою відповідача, яка подається до канцелярії суду особисто відповідачем чи його представником, або надсилається ними поштою на адресу суду.

Рішення також може бути оскаржене зацікавленими особами шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області протягом 10 днів з дня отримання його копії, а відповідачем - після отримання копії ухвали суду про відмову у перегляді заочного рішення.

Суддя А.В.Кравцова