Дата документу 11.08.2017 Справа № 554/5437/17
Справа № 554/5437/17
Провадження № 2/554/2839/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 серпня 2017 рокум. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави

у складі: головуючого судді - Тімошенко Н.В.,

за при секретарі - Зайцевій Я.А.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, 12.07.2017 року звернулася до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем - ОСОБА_3 з 08 серпня 2008 року по 17 вересня 2012 року.

Від шлюбу у них народився син - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. А відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини.

Для загального розвитку дитини та з метою її оздоровлення позивачка має намір та матеріальну можливість вивезти малолітнього сина на відпочинок за кордон, але відповідач не надає згоди на виїзд, внаслідок чого позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька строком на три роки, враховуючи перелік країн, і строки туристичних сезонів відкритих в зазначених країнах.

У судовому засідання представниа позивача позов підтримала та пояснювала суду, що за рекомендаціями лікарів, дитині необхідне періодичне перебування на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Для отримання дозволу відповідача на виїзд дитини за кордон позивачка неодноразово зверталась до відповідача в усній формі особисто, а також направляла йому письмове повідомлення, однак, відповідач категорично…відмовився…надавати…такий…дозвіл. ……Відповідач в судове не з'явився будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи , про причини своєї неявки суд не повідомив .

Представник третьої особи надав суду заяву, в якій прохав розглядати справу без його участі, при вирішенні питань, що стосуються даної справи покладався на розсуд суду, просив винести рішення, яке максимально відповідатиме інтересам дитини.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в них є спільна малолітня дитина - син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу постійно мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Позивач піклується про дитину, має бажання оздоровити дитину біля моря, повезти сина на відпочинок з метою розширення його кругозору, для оздоровлення, покращення його фізичного та морального стану, однак відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина за межі України.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-Х11 і набула чинності для України 27.09.1991 року), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, статтею 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним або обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Також, згідно ст.10 цієї Конвенції держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (orderpublic), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених КонституцієюУкраїни, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб які уповноважені ними.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків…що..до..дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, за якою батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Таким чином, судом встановлено, що виїзд малолітнього сина позивачки за кордон з метою оздоровлення та відпочинку відповідає інтересам дитини, сприятиме його фізичному, духовному та моральному розвитку, при цьому отримати дозвіл на виїзд за межі України в позасудовому порядку у позивачки немає можливості, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 150, 155 Сімейного кодексу України, 313 ЦК України, ст.ст. 3,9 Конвенції «Про права дитини», ст.ст. 2-11, 58-61, 88, 159, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - задовольнити.

Надати ОСОБА_2 дозвіл на тимчасові виїзди сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території (кордону)України без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_3 , строком на три роки, а саме: до 01.07. 2020 року, наперебування у Турецькій республіці в періоди з 01 липня по 30 вересня - 2017 року, з 01 травня по 30 вересня 2018 року, з 01 травня по 30 вересня 2019 року, з 01 травня по 01.07.2020року.

Перебування в Арабській республіці Єгипет в період з 01 вересня 2017 року по 30 квітня 2018 року, з 01 вересня 2018 року по 30 квітня 2019 року, з 01 вересня 2019 року по 30 квітня 2020 року включно.

Перебування в Республіках Чорногорія ,або Хорватія з 01 липня 2017 року по 30 вересня 2017 року, з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року, з 01травня 2019 року по 30 вересня 2019 року , з 01 травня 2020 року по 01.07.2020 року.

Перебування в Республіці Болгарія з 01 липня 2017 року по 30 вересня 2017 року, з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року з 01 травня 2019 року по 30 вересня 2019 року , з 01 травня 2020 року по 01.07.2020 року

Перебування в Об'єднаних Арабскіх Еміратах з 01 липня 2017 року по 30 вересня 2017 року, з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року з 01 травня 2019 року по 30 вересня 2019 року., з з 01 травня 2020 року по 01.07.2020 року

Перебування в Королівстві Іспанія 01 липня 2017 року по 30 вересня 2017 року , з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року, 01 травня 2019 року по 30 вересня 2019 року , з 01 травня 2020 року по 01.07.2020 року.

Перебування в Королівстві Таїланд 01 вересня 2017 року по 30 квітня 2018 року, з 01 вересня 2018 року по 30 квітня 2019 року, з 01 вересня 2019 року по 30 квітня 2020 року включно.

Перебування в Туніській Республіці з 01 липня 2017 року по 30 вересня 2017 року, з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року з 01 травня 2019 року по 30 вересня 2019 року , з 01 травня 2020 року по 01.07.2020 року

Перебування в Грецькій республіці та Республіці Кіпр з 01 липня 2017 року по 30 вересня 2017 року , з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року, 01 травня 2019 року по 30 вересня 2019 року , з 01 травня 2020 року по 01.07.2020 року.

Перебування в государстві Ізраїль, в період з 01 червня 2017 року по 30 листопада 2017 року, в період з 01 квітня 2018 року по 30 листопада 2018 року, в період з 01 квітня 2019 року по 30 листопада 2019 року, з 01 квітня 2020 року по 01.07.2020 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через районний суд шляхом подання протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.В.Тімошенко