Ухвала

іменем україни

21 серпня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення суми вкладу та процентів, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 24 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») на свою користь 1 271 357 грн 50 коп. на повернення вкладу і 249 868 грн 22 коп. - процентів.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 03 серпня 2010 року між нею та відповідачем в особі Сакського відділення Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір, відповідно до якого позивач передала відповідачу вклад у сумі 5 500 грн, 22 тис. доларів США, що станом на 13 вересня 2016 року еквівалентно 585 860 грн, і 22 570 євро, що станом на вказану дату становить 679 997 грн 50 коп., на строк до 03 серпня 2011 року. Також 12 серпня 2013 року між тими самими сторонами укладено додаткові угоди про зміну процентної ставки при лонгації вкладу, відповідно до яких строк вкладу за договором було продовжено із 03 серпня 2013 року по 03 серпня 2014. Зазначила, що проценти за вкладами вона останній раз отримала за березень 2014 року. Станом на 11 квітня 2016 року нею не отримано проценти за користування вкладом за 731 день. У поверненні позивачеві вкладу та процентів ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовило.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 24 січня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції, позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 1 271 501 грн 36 коп. на повернення вкладу, 249 895 грн 30 коп. - процентів, а всього - 1 521 396 грн. 66 коп.

Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Задовольняючи указаний позов, апеляційний суд виходив із того, що умовами укладеного між сторонами договору банківського вкладу від 03 серпня 2010 року № SAMDN7156 передбачено, що при укладенні цього договору використовується факсимільне відтворення підпису голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» та відтворення відтиску печатки за допомогою технічного друкуючого пристрою.

Установлено, що наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 затверджено умови та правила надання цим товариством банківських послуг і в п. 1.1.3.2.28 передбачено, що під час укладення договорів банком може бути використано факсимільне відтворення підпису особи, уповноваженої підписувати такі договори, а також відтворення відтиску печатки технічними друкуючими пристроями.

Згідно з ч. 3 ст. 207 ЦК України при вчиненні правочинів допускається використання факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. В абзаці 2 ч. 2 цієї статті зазначено, що обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

У зв'язку з цим апеляційний суд правильно вважав, що форма зазначеного договору банківського вкладу і додаткових угод до нього відповідає вимогам ч. ч. 2, 3 ст. 207 ЦК України.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на недійсність зазначеного договору у зв'язку з недодержанням при його укладенні письмової форми, суд правильно вважав такими, що суперечать вищевказаним нормам матеріального права і наявним у справі доказам.

Крім того, на обґрунтування свого висновку суд правильно керувався наступним.

Пунктом 1.3 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 із наступними змінами (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528), передбачено ряд обов'язкових реквізитів, які мають містити касові документи.

Апеляційний суд надав належну оцінку поданим позивачем квитанціям від 03 серпня 2010 року на підтвердження факту внесення позивачем до ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів на виконання умов договору банківського вкладу, зазначивши, що вони містять необхідні реквізити, відповідають установленій законом формі. При цьому твердження відповідача про те, що вказані квитанції не оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, апеляційний суд вважав такими, що спростовуються їхніми формою та змістом.

Крім того, згідно з п. 1.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566 з наступними змінами (зареєстроване в Міністерстві юстиції України 01 лютого 1999 року за № 56/3349), обов'язок ведення облікової документації за договором банківського вкладу покладається на банк.

Виходячи з викладеного, а також із посиланням на ч. 1 ст. 60 ЦПК України, апеляційний суд правильно виходив із того, що обов'язок із доказування неправильності наданих позивачем розрахунків заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» перед нею за вкладом та процентами покладено на ПАТ КБ «ПриватБанк», яке їх не оспорює. За таких обставин апеляційний суд правильно вважав за можливе застосування наданих позивачем розрахунків заборгованості, згідно з якими вона останній раз отримала проценти за вкладом за березень 2014 року, а тому заборгованість за вкладом та процентами обчислена за період із 01 квітня 2014 року по 13 вересня 2016 року.

Визначаючи розмір процентів, апеляційний суд правильно виходив із зазначеного в договорі їхнього розміру, а саме: 16,5 % річних на гривневу частину вкладу; 9,5 % річних на частину вкладу у доларах США та 9 % річних на частину вкладу в євро.

Разом із тим апеляційний суд виходив із того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач (а не Сакське відділення Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк») не може виконати зобов'язання перед позивачем внаслідок окупації Автономної Республіки Крим Російською Федерацією, у зв'язку з прийняттям Національним банком України постанови від 06 травня 2014 року № 260 та у зв'язку з прийняттям Російською Федерацією Федерального Закону № 39-ФЗ і Центральним банком Російської Федерації рішення від 21 квітня 2014 року № РН-33/І.

На спростування доводів відповідача із посиланням на судові рішення Центрального районного суду м. Сімферополя від 21 квітня 2014 року та від 16 вересня 2014 року, як на підставу відмови у задоволенні позову, апеляційний суд правильно зазначив, що у справі відсутні докази про легітимність цих рішень.

Наведені у касаційній скарзі доводи про порушення судом ст. ст. 1058, 1059 ЦК України, п. 2.9 Інструкції про проведення касових операцій в банках, є помилковими, спростовуються змістом оскаржуваного рішення апеляційного суду, згідно з яким суд достатньо повно установив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та надав належну оцінку зібраним у справі доказам згідно зі ст. ст. 10, 57-60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, оскільки надано лише копії договорів банківського вкладу без необхідних реквізитів та квитанції про внесення грошових коштів на рахунки, які не оформлено відповідно до вимог чинного законодавства, були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду при вирішенні спору по суті заявлених вимог, який їх обґрунтовано спростував.

Те саме стосується доводів касаційної скарги щодо неможливості здійснення банківської діяльності на окупованій території України.

Статтею 212 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржуване рішення апеляційного суду містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам ст. ст. 213-215, 316 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Таким чином, доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г.Іваненко

А.В.Маляренко