22-ц/775/778/2017(м)
Категорія 24 Головуючий у 1 інстанції Сараєв І.А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Биліни Т.І., Зайцевої С.А.,

з участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про визнання недійсними довіреності та договору про надання послуг за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

06 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами про визнання недійсними довіреності та договору про надання послуг. В обґрунтування позову вказував, що 20 січня 2004 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір про надання послуг, який, на підставі довіреності № 6588 від 04 вересня 2002 року, був підписаний ОСОБА_3 За цим договором ОСОБА_4 приймала на себе обовязок підшукати нерухомість з числа своєї власності, що буде відповідати вимогам для розміщення виробництва з виготовлення та/або збірці пластикових вікон і повідомити йому про всі умови щодо підготовки приміщень до розміщення зазначеного вище виробництва, продажу цих обєктів, включаючи їх перелік, фінансові умови і умови прийому-передачі в залежності від виду відчуження, а також підготувати самі договори відчуження і здійснити укладення таких договорів на умовах, обумовлених доповненням до цього договору. За надання вказаних послуг він сплатив 15 000 грн. В подальшому йому стало відомо, що ОСОБА_3 не мав права на укладання цього договору від імені ОСОБА_4, оскільки вона не підписувала довіреність від 04 вересня 2002 року. Ця обставина підтверджується висновком почеркознавчої експертизи № 588 від 06 вересня 2013 року. Вважає, що з цих підстав довіреність та договір є недійсними у звязку з відсутністю у ОСОБА_3 необхідних повноважень.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності позивача ОСОБА_2, який належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи; просив вирішити спір у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3, який погодився з доводами апеляційної скарги та просив рішення скасувати і задовольнити позов ОСОБА_2, заперечення проти скарги представника ОСОБА_5 ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 04 вересня 2002 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстровим № 6588, була посвідчена довіреність, відповідно до якої ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_3 розпоряджатися (продати, обміняти, подарувати) належними їй нежитловими приміщеннями, розташованими в м.Маріуполі, вул. Енгельса, 54, на умовах, які будуть визначатися повіреним самостійно, виходячи із розумної доцільності, а також представляти її інтереси у взаємовідносинах з усіма без винятку установами та органами з питань, повязаних із укладанням та належним оформленням договорів купівлі-продажу, міни, дарування. Для цього повіреному надано право, зокрема, розписуватися за неї, в т.ч. підписувати договір купівлі-продажу, міни, дарування, визначаючи умови продажу, міни, дарування на свій розсуд. Довіреність видана строком на три роки, тобто до 04 вересня 2005 року, з правом передоручення повноважень третім особам (а.с. 4).

20 січня 2004 року між ОСОБА_2І.(замовник) та ОСОБА_4, в особі ОСОБА_3, було укладено договір про надання послуг. ОСОБА_3, діючий на підставі довіреності № 6588 від 04 вересня 2002 року, підписав вказаний договір, як виконавець. Договір набрав чинності з моменту його підписання і діє до 20 січня 2019 року (п.1.2). За умовами договору про надання вказаних послуг замовник сплачує виконавцю 15 000 грн. в 3-денний строк після підписання цього договору (п.4.1).

Встановлено, що за зверненням ОСОБА_4 про визнання довіреності від 04 вересня 2002 року недійсною (справа 266/1059/13-ц, провадження 2/266/536/13), ухвалою Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 24 липня 2013 року була призначена почеркознавча експертиза, на вирішенні якої судом було поставлено питання чи належить підпис ОСОБА_4 в довіреності №6588 від 04 вересня 2002 року на імя ОСОБА_3 на право розпорядження нерухомим майном ОСОБА_4

Згідно з висновком почеркознавчої експертизи № 588 від 06 вересня 2013 року проведеної на підставі вищевказаної ухвали суду, експертом зроблено висновок, що підпис від імені ОСОБА_4 в довіреності №6588 від 04 вересня 2002 року виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою (а.с. 5-7).

Ухвалою Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10 грудня 2013 року (справа 266/1059/13-ц, провадження 2/266/536/13), яка набрала чинності, провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_5, приватний нотаріус ОСОБА_7 про визнання довіреностей №6588 від 04 вересня 2002 року та №3162 від 04 грудня 2003 року недійсними закрито на підставі п.2 ст.205 ЦПК України.

Відмовляючи ОСОБА_2 у позові про визнання недійсною довіреності від 04 вересня 2002 року та договору про надання послуг від 20 січня 2004 року суд першої інстанції виходив з того, що відсутність підпису ОСОБА_4 на довіреності не є безумовною підставою для визнання цього правочину та договору про надання послуг недійсними; права та законні інтереси позивача вказаними правочинами не порушено.

З висновками суду не можна не погодитися.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності з вимогами ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Закон визначає, що при розгляді справи суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Однак, як вбачається зі справи, у позові ОСОБА_2 не зазначив, які саме його особисті права, свободи чи інтереси порушено внаслідок можливого неналежного оформлення довіреності від імені ОСОБА_4 та при укладенні договору про надання послуг. Не навів позивач своїх міркувань з цього приводу ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Обгрунтовуючи свій позов про визнання недійсною довіреності від 04 вересня 2002 року від імені ОСОБА_4, ОСОБА_2 посилався на те, що оскільки ОСОБА_4 не підписувала цей документ, то вважається, що відповідач ОСОБА_3 діяв без відповідних повноважень при укладенні договору про надання послуг від 20 січня 2004 року.

Згідно з частиною першою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою недійсності відповідного правочину (стаття 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Вважається, що вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності.

У справі, встановивши, що договір про надання послуг вчинений та виконаний представником, суд з'ясував, чи був наділений представник його довірителем повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він в межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив в подальшому довіритель укладений представником в його інтересах правочин.

Для визнання недійсним договору, укладеного ОСОБА_3 з третьою особою, з огляду на порушення ним установленого обмеження повноважень щодо представництва, на що посилався позивач, не має самостійного юридичного значення сам по собі той факт, що згодом було встановлено, що підпис на довіреності від імені ОСОБА_4, згідно якої діяв ОСОБА_3 на момент укладення договору, виконана не нею, а іншою особою.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа ОСОБА_2, контрагент особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях, в даному випадку, ОСОБА_3

Між тим, як вбачається з пояснень ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції договір з ОСОБА_2 він укладав, користуючись довіреністю дочки ОСОБА_4, яка на той час була за межами м.Маріуполя. Після укладення договору він підшукав відповідне приміщення для ОСОБА_2 і позивач деякий час користувався цим приміщенням, почав робити в ньому ремонт, але потім виникли спірні питання щодо користування приміщенням і позивач вимушений був відмовитися від нього; грошові кошти в розмірі 15 000 грн. ОСОБА_8 передав йому ОСОБА_3 і в подальшому не вимагав повернення цих коштів.

Колегія суддів вважає, що питання щодо визначення обсягу повноважень представника фізичної особи та добросовісність його дій відноситься до внутрішніх взаємовідносин цих осіб, тому сам лише факт учинення представником дій, які на думку позивача вчинені з перевищенням ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсним договору, укладеного ОСОБА_3 від імені ОСОБА_4 з третіми особами.

Таким чином, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності та дійшов обгрунтованого висновку про відмову ОСОБА_2 у позові, оскільки вчинені правочини не порушують права та законні інтереси позивача.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Позивач в апеляційній скарзі вказує, що суд, зробив помилкові висновки, які суперечать нормам матеріального права про те, що ОСОБА_3 при укладенні договору діяв в своїх інтересах, оскільки у преамбулі договору вказано, що саме ОСОБА_4 є виконавцем договору, який від її імені підписав ОСОБА_3 Разом з тим ОСОБА_2 зазначає, що саме для встановлення факту відсутності повноважень у ОСОБА_3 стосовно підпису договору про надання послуг від імені ОСОБА_4 він заявив позов про визнання довіреності від 04 вересня 2002 року недійсною.

Погодитися з обґрунтованістю цих доводів апеляційний суд не може.

У відповідності з положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Наведені доводи скарги апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони суперечать встановленим обставинам у справі, а висновки суду підтверджуються поясненнями відповідача ОСОБА_3 про те, що саме він був виконавцем за договором, оскільки на той час ОСОБА_4 знаходилася за межами міста. Висновки експертизи про те, що підпис у довіреності від 04 вересня 2002 року виконана не ОСОБА_4, а іншою особою не змінюють висновків суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2

За аналогією правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України 13 березня 2017 року (справа №760/8121/16-ц), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, апеляційний суд дійшов висновку, що наведені позивачем підстави для скасування судового рішення є непереконливими і не грунтуються на нормах матеріального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: Т.І.Биліна

ОСОБА_9