Справа № 453/1109/17
№ провадження 2/453/606/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2017 року м. Сколе

Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Курницької В.Я.

секретаря судового засідання Трембач М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе цивільну справу за позовомрозглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном. Свої вимоги мотивує тим, що є одноособовим власником нежитлової будівлі загальною площею 133,6 м2 по вул. Привокзальній, 4 у м. Сколе. Реєстрація права власності відбулась на підставі договору дарування № 885, посвідченого 15.06.2017 року приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 245, номер запису про право власності 20935097, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 35700209 від 15.06.2017 року). Незадовго після реєстрації права власності вона виявила, що у належне їй володіння без її відома та дозволу вторгся ОСОБА_2, який намагається здійснювати там діяльність закладу громадського харчування. 01.09.2017 року вона звернулась до Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 162 КК України. Згідно повідомлення Сколівського ВП від 25.09.2017 року, в приміщенні за адресою м. Сколе вул. Привокзальна, 4 підприємницькою діяльністю займається ОСОБА_2 і стверджує, що вищевказане приміщення належить йому. З цих причин їй було рекомендовано звернутись до суду. Просить на підставі ст. ст. 15, 316, 319, 391 ЦК України позов задоволити.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 12.10.2017 року відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду на 01.11.2017 року.

У звязку з неявкою сторін розгляд справи відклався на 21.11.2017 року та 22.12.2017 року, у звязку з неявкою відповідача на 06.12.2017 року.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 не зявився, до початку судового засідання через канцелярію суду подав заяву за вх. № 5935 про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, поданий позов підтримав, просить його задоволити з підстав, наведених у ньому. (а.с. 32)

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. У заяві, поданій суду 13.12.2017 року за вх. №5791, позов визнав, просив розглядати справу за його відсутності. (а.с. 30)

Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

На підставі аналізу копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 89718258 від 15.06.2017 року (а.с. 8) судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі під літ.А-2, загальною площею 133.6 м2, за адресою: Львівська обл., Сколівський р., м. Сколе, вулиця Привокзальна, будинок 4, форма власності приватна, розмір частки 1, підстава виникнення права власності договір дарування, серія та номер: 885, виданий 15.06.2017 року.

Судом також встановлено, що позивачем вживалися заходи щодо врегулювання спору із відповідачами в досудовому порядку, зокрема, шляхом звернення в Сколівський ВП Стрийський ВП ГУНП у Львівській області (а.с. 9), проте відповідач добровільно нерухоме майно позивача не звільнив.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.1997 року №-457/97-ВР, а також ст. 1 Протоколу №-1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При цьому суд виходить з наступних правових положень, у яких закріплені засади регулювання відносин власності, що містяться у розділі І «Право власності» ЦК України (далі - ЦК).

Так, згідно з ч. 1 ст. 316 цього Кодексу під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України зміст права власності полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відтак, позивач на підставі ч. 1 ст. 391 ЦК вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Таким чином, аналіз норм закону та перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів, дає підстави для висновку, що право позивача на користування власним майном нежитловою будівлею, що знаходяться за адресою Львівська обл., Сколівський р., м. Сколе, вулиця Привокзальна, будинок 4, порушено відповідачем ОСОБА_2 і - підлягає судовому захисту.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року (остаточне - 10.05.2011 року), в пункті 38 якого зазначено, що «Суд повторює, що стаття 1 Першого протоколу, по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як «окремі», тобто не пов'язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства» від 8 липня 1986 року, п. 106, серія А, № 102)».

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати в сумі 640 грн. по сплаті судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги належним чином документально обґрунтовані, посилання позивача перевірені судом та знайшли своє підтвердження, зважаючи на визнання відповідачами позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном задоволити.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні нежитловою будівлею загальною площею 133, 6 кв. м. по вул. Привокзальній, 4 у м. Сколе та виселити його із вказаного приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сколівського районного суду

Львівської області ОСОБА_6