АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 638/2805/17 Головуючий суддя І інстанції Наумова С. М.
Провадження № 22-ц/790/5326/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із трудових
правовідносин про виплату заробітної плати
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Фізико-технічного інституту низьких температур ім. В.І. Вєркіна Національної академії наук України на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Фізико-технічного інституту низьких температур ім. В.І. Вєркіна Національної академії наук України про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

встановила:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 06 грудня 1979 року по 15 червня 1980 року та з 18 серпня 1980 року по 10 вересня 1996 року він перебував у трудових відносинах із Фізико-технічним інститутом низьких температур ім. В.І. Вєркіна Національної академії наук України (Фізико-технічний інститут). Наказом № 86-л від 09 вересня 1996 року його було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України з 10 вересня 1996 року. Посилаючись на те, що із порівняльного аналізу особового рахунку та довідки до листа відповідача № 64/662 від 30 серпня 2016 року про заробіток за час роботи в Фізико-технічному інституті випливає, що під час звільнення у вересні 1996 року йому не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку, крім того, у наданих відповідачем довідках про заробіток для обчислення пенсії вказано про те, що він отримував заробітну плату в українських карбованцях, з урахуванням уточнених у квітні 2017 року позовних вимог, ОСОБА_1 просив стягнути з Фізико-технічного інституту компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 271 грн. 10 коп., а також заробітну плату за період з вересня 1980 року по серпень 1991 року, обчислену в доларах США, еквівалент якої становить 627 540 грн. 73 коп.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 липня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Фізико-технічного інституту низьких температур ім. В.І. Вєркіна НАН України на користь ОСОБА_1 271 грн. 10 коп. заробітної плати (компенсації за невикористану щорічну відпустку), а також 640 гривень судового збору в дохід держави. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Фізико-технічного інституту, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що з 06 грудня 1979 року по 15 червня 1980 року та з 18 серпня 1980 року по 10 вересня 1996 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Фізико-технічним інститутом низьких температур ім. В.І. Вєркіна Національної академії наук України.

Наказом № 86-л від 09 вересня 1996 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП УРСР з 10 вересня 1996 року.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факту виплати ОСОБА_1 під час звільнення у вересні 1996 року компенсації за невикористану відпустку, у звязку з чим на користь позивача підлягає стягненню з Фізико-технічного інституту 271 грн. 10 коп.

Проте погодитись з такими висн7овакми не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 116 КЗпП УРСР власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст 233 КЗпП УРСР працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) народного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 10 ЦПК України).

Обґрунтовуючи позовні вимог, ОСОБА_1 зазначив, що про порушення свого права дізнався із наданої відповідачем «довідки про заробіток для обчислення пенсії» № 8 від 20 січня 2016 року, з якої вбачається, що у вересні 1996 року сума його заробітку у вересні 1996 року становила 47,44 грн.

Відповідно до п. 23 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 10 червня 1994 р. N 5-5 23 внески на соціальне страхування та до Пенсійного фонду на компенсація за невикористану відпустку не нараховуються.

Отже, вищевказана довідка сама по собі не підтверджує факт невиплати позивачеві під час звільнення компенсації за невикористану відпустку.

Із матеріалів справи вбачається, що в звязку зі спливом строків зберігання, 13 квітня 2000 року було знищено бухгалтерські документи Фізико-технічного інституту за 1992-1996 роки, про що складено відповідний акт.

Відповідно до п.п. 9, 18 Порядку ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 21 від 02 лютого 1995 року підприємства, організації і установи, виконкоми селищних і міських (міст районного підпорядкування) Рад народних депутатів мають право зберігати понад встановлений ліміт в касах готівку, що одержана в банку для виплати заробітної плати, допомоги за тимчасовою непрацездатністю, стипендій і премій, протягом трьох робочих днів, включаючи день одержання грошей у банку. Після закінчення цих строків суми грошей, що не використані за призначенням, повертаються в банк не пізніше наступного робочого дня і в подальшому видаються підприємствам, організаціям і установам за їх першою вимогою на ті самі цілі. Після закінчення встановлених пунктом 9 строків оплати праці, виплати допомоги через тимчасову непрацездатність, стипендій і премій касир має: а) у платіжній відомості проти прізвища осіб, яким не здійснено оплату праці, виплату допомог через тимчасову непрацездатність, стипендій або премій, поставити штамп або зробити відмітку від руки: «Депоновано»; б) скласти реєстр депонованих сум; г) записати в касову книгу фактично виплачену суму і проставити на відомості штамп: «Видатковий касовий ордер». Депоновані суми підлягають здачі до установи банку і на здані суми складається один загальний видатковий касовий ордер.

Як убачається із наданої представником відповідача копії «Книги обліку депонованої заробітної плати», серед працівників, яким не здійснено оплату праці у 1996 році, прізвище позивача не міститься.

Отже, враховуючи, що відповідно до вимог законодавства відповідачем було знищено інші бухгалтерські документи за 1996 рік у звязку зі спливом терміну їх зберігання, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення заробітної плати більше ніж через 20 років після звільнення, задоволення такого позову порушить принцип законних очікувань, який є складовою принципу правової визначеності та спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

За таких обставин, апеляційна скарга Фізико-технічного інституту підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь ОСОБА_1 271 грн. 10 коп. компенсації на невикористану відпустку, а також 640 грн. судового збору в дохід держави скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, понесені Фізико-технічним інститутом судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Фізико-технічного інституту низьких температур ім. В.І. Вєркіна Національної академії наук України задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 липня 2017 року в частині стягнення з Фізико-технічного інституту низьких температур ім. В.І. Вєркіна Національної академії наук України на користь ОСОБА_1 271 грн. 10 коп. компенсації на невикористану відпустку, а також 640 грн. судового збору в дохід держави - скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судові витрати, понесені Фізико-технічним інститутом низьких температур ім. В.І. Вєркіна Національної академії наук України в сумі 704 грн., сплачені за платіжним дорученням № 1120 від 28 липня 2017 року та в сумі 6966 грн. 94 коп., сплачені за платіжним дорученням № 1176 від 15 серпня 2017 року, компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді С.С. Кругова

ОСОБА_2