Провадження №2/447/212/17
Справа №447/880/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

07.12.2017 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого -судді Бачун О. І.

при секретарі Крочак І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Новороздільська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Новороздільського районного управління юстиції ГТУЮ у Львівській області про визнання договору недійсним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,- ,-

в с т а н о в и в:

07.04.2015 року позивач ОСОБА_1 пред'явила позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. Згідно з уточненими позовними вимогами позивач просить суд визнати недійсним договір дарування квартири укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений 29.07.2008 року Новороздільською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за №2843, визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визначити рівні частки їй та відповідачу ОСОБА_2, визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири та витребувати у ОСОБА_5 належну їй частину квартири. В обґрунтування позову наведено наступне. 23.07.1983 року позивач та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. 23.11.1995 року шлюб між ними розірвано. Під час перебування у шлюбі вони придбали квартиру АДРЕСА_1, однак, право власності документально було оформлено на відповідача ОСОБА_2 Вирішити питання поділу спільно нажитого у шлюбі майно позивач не могла, оскільки ОСОБА_2 відбував покарання за вчинення злочину. Після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання позивач звернулася до ОСОБА_2 щодо поділу спільного майна, однак, безрезультатно. 22.01.2015 року позивач надіслала йому письмове звернення. 10.03.2015 року позивача повідомили, що спірна квартира ОСОБА_2 більше не належить. Так, під час відбування покарання 12.06.2008 року ОСОБА_2 на підставі довіреності уповноважив ОСОБА_3 на укладення від його імені договору дарування квартири його матері ОСОБА_4 На підставі зазначеної довіреності був укладений договір дарування спірної квартири від 29.07.2008 року. Відповідач ОСОБА_3 є невісткою ОСОБА_4 Таким чином, відповідачам при укладенні договору дарування було відомо, що на час купівлі квартири ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем, однак, нотаріусу вони цього не повідомили. Натомість засвідчили підписами у договорі дарування протилежне.

В ході судового розгляду справи сторона позивача надала додаткові пояснення, відповідно до яких зазначили, що сторонами не оспорюється факт перебування квартири у спільній сумісній власності. Про відчуження квартири відповідачі не повідомили ОСОБА_1, натомість надали нотаріусу неправдиві відомості щодо права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру. Строк позовної давності позивач не пропустила, оскільки про порушення її прав вона дізналася у 2015 році, а сам факт розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на набуте у власність майно. Внаслідок неправомірних дій відповідачів з власності позивача вибуло майно всупереч її волі.

Відповідач ОСОБА_2 у ході розгляду справи надав письмові пояснення відповідно до яких зазначив, що спірна квартира належала йому та позивачу на справі спільної сумісної власності. Довіреність на укладення договору дарування квартири він видав лише тому, що його ввели в оману. Він мав намір продати спірну квартиру та поділити кошти від продажу квартири порівну з позивачем, оскільки позивач неодноразово зверталася до нього з проханням поділити спільне майно. І підписуючи довіреність він вважав, що уповноважує ОСОБА_3 на продаж кватири. Змоги попередньо у спокійній обстановці ознайомитися з текстом довіреності ОСОБА_2 не мав. Після продажу квартири відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомили ОСОБА_2 про те, що квартира продана, а його частина грошей знаходиться на депозитному рахунку і після звільнення з місць позбавлення волі він зможе зняти ці кошти. І лише після звільнення він дізнався, що квартира була подарована і прибутку від продажу квартири він не отримає. Про те, що позивачу теж не дали її частину коштів після відчуження квартири ОСОБА_2 стало відомо, коли позивач письмово звернулася до нього щодо вирішення питання про поділ спільного майна. В судовому засіданні додатково пояснив, що ОСОБА_3 довірив від свого імені розпорядитися квартирою, оскільки вона є дружиною його брата і двоюрідною сестрою позивача і не думав, що його ошукають. Зі слів знає, що квартиру продали за 17000,00 доларів США, однак, він не отримав цих коштів.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідач ОСОБА_4 у ході розгляду справи подала заперечення на позов, відповідно до якого зазначила, що з 1942 року її мати проживала на території Канади та пересилала їй кошти. Зазначені кошти у розмірі 1000,00 доларів США вона подарувала своєму синові ОСОБА_2, які він використав для купівлі спірної квартири. Таким чином, квартира придбана не за спільні кошти і не може бути спільною власністю подружжя.

Відповідач ОСОБА_5 подав заперечення на позов, відповідно до якого просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності і відмовити у задоволенні позову, оскільки розірвання шлюбу зареєстровано 23.11.1995 року. З 1995 року спірною квартирою користувався виключно ОСОБА_2, а отже позивачу було відомо про порушення її права власності. Незважаючи на це вона пропустила трирічний строк звернення до суду за захистом порушених прав.

В судове засідання представник третьої особи, Новороздільської державної нотаріальної контори, не з'явилась, подала суду клопотання, відповідно до якого зазначила, що проти задоволення позову заперечує, оскільки при посвідченні договору дарування нотаріус ретельно вивчила всі надані документи та діяла відповідно до процедури визначеної законом.

Представник третьої особи, Реєстраційної служби Новороздільського районного управління юстиції ГТУЮ у Львівській області, у судове засідання не з'явився, хоча був належно повідомлений про час та місце проведення судового засідання у справі.

Допитана як свідок ОСОБА_6 пояснила, що квартиру придбали за гроші її батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Хоча ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є їх родичами, ОСОБА_1 з ними не спілкується, оскільки між ними склалися неприязні стосунки. У спірну квартиру вони з ОСОБА_1 часто приїжджали навіть після розлучення батьків. Припинили користуватися квартирою після того, як у квартирі відбулося вбивство.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Згідно з договором купівлі-продажу від 29.06.1994 року, посвідченим Новороздільською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим в реєстрі за №1179 ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1. Даний договір зареєстрований у Стрийському МБТІ 29.06.1994 року за №326.

Згідно з рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06.10.1995 року суд вирішив розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 23.07.1983 року. Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу 23.11.1995 року в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис №87 про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

12.06.2008 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 бути його представником з питань дарування його матері ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1, що стверджується довіреністю від 12.06.2008 року, посвідченою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сенів А.Б., зареєстрованою в реєстрі за №1776.

Згідно з заявою поданою у Новороздільську державну нотаріальну контору ОСОБА_3 ствердила, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2, який на момент набуття права власності на зазначену квартиру не перебував у зареєстрованому шлюбі, а ОСОБА_4 засвідчила, що зазначені вище факти їй відомі.

Згідно з договором дарування від 29.07.2008 року, посвідченим Новороздільською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим в реєстрі за №2843 ОСОБА_3 діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_2, подарувала ОСОБА_4 кватиру АДРЕСА_1.

29.07.2008 року ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_3 бути її представником з питань продажу або обміну квартири АДРЕСА_1 за ціною та на умовах за її розсудом, що стверджується довіреністю від 29.07.2008 року, посвідченою Новороздільською державною нотаріальною конторою, зареєстрованою в реєстрі за №2845.

Згідно з договором купівлі-продажу від 31.07.2008 року, посвідченим Новороздільською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим в реєстрі за №2902, ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_2, продала, а ОСОБА_9 купила квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з інформаційною довідкою від 03.04.2015 року №35896689, 27.10.2008 року право власності на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 18.09.2008 року, посвідченого Новороздільською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого у реєстрі за №3570.

Згідно з довідкою про звільнення ОСОБА_2 відбував покарання установах Державної кримінально-виконавчої служби з 16.03.2008 року по 14.03.2014 року.

22.01.2015 року позивач звернулася до ОСОБА_2 щодо врегулювання питання користування квартирою АДРЕСА_1, яка набута у власність за час перебування у шлюбі і є їх спільною власністю. 10.03.2015 року ОСОБА_2 повідомив позивача про те, що спірна квартира йому більше не належить на праві власності, зазначивши, що власником квартири є ОСОБА_5

Відповідно до ст.22 КпШС (в редакції яка була чинна на момент укладення договору купівлі-продажу спірної квартири) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Оскільки спірна квартира нажита ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за час шлюбу, у ході розгляду справи відповідачі не оспорювали зазначений факт, суд приходить до висновку, що ця квартира з моменту придбання перебувала у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Суд не бере до уваги заперечення ОСОБА_4 з приводу того, що вона подарувала власні кошти ОСОБА_2 для купівлі квартири, оскільки відповідно до ст.60 ЦПК України зазначена обставина не підтверджена доказами.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

В судовому засіданні встановлено, що позивач користувалася квартирою і після розірвання шлюбу та з об'єктивних причин не могла дізнатися про порушення свого права власності, оскільки квартира була відчужена у період відбування покарання ОСОБА_2 І тільки після того, як у 2015 році вона письмово звернулася до ОСОБА_2 з вимогою вирішити питання про поділ спільного майна, позивача повідомили, що квартиру було відчужено без її згоди. Враховуючи наведене, суд не бере до уваги заперечення щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки такий не було пропущено.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, відповідно до ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до положень ч. 1, 4 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Судом встановлено, що спірну квартиру відчужено ОСОБА_2 без згоди позивача та без її повідомлення про вчинення такого правочину, незважаючи на те, що вона була співвласником квартири.

Статтею 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено добросовісність. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

ОСОБА_2 при відчуженні квартири не дотримався вимог закону щодо отримання згоди позивача на вчинення правочину, що згідно зі ст. 203, 369 ЦК України є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як і ОСОБА_2 було достовірно відомо, що відчужувана квартира придбана за час шлюбу і перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Крім того, згідно з дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при укладенні договору дарування від 29.07.2008 року свідомо повідомили нотаріусу неправдиву інформацію про те, що спірна квартира належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_2, придбана ним не за час перебування у шлюбі і права третіх осіб на квартиру, що є предметом договору дарування відсутні. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що сторони договору дарування від 29.07.2008 року діяли недобросовісно укладаючи договір.

Відповідно до ст.369 ЦК України згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно зі ст. 387, 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема і від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з кожного з відповідачів у рівних частинах підлягає стягненню судовий збір на користь позивача. Загальний розмір судового збору сплачений позивачем за час розгляду справи становить 6126,48 гривень.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 57, 58, 60, 88, 208, 209, 212, 215 ЦПК України,суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири укладений між ОСОБА_3, яка діяла в інтересах ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_4, посвідчений 29.07.2008 року Новороздільською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за №2843.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визначити рівні частки у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та витребувати на користь ОСОБА_1 у ОСОБА_5 ? частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 1531,62 гривень судового збору з кожного в користь ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя : Бачун О. І.