Головуючий суду 1 інстанції - Суський О.І.
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 433/1179/17
Провадження № 22ц/782/650/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Коротенка Є.В.,

суддів: Гаврилюка В.К., Авалян Н.М.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 25 липня 2017 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту реєстрації шлюбу,

встановила:

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 25.07.2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту реєстрації шлюбу відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає його незаконним, необрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його заяву про встановлення факту реєстрації шлюбу.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованність оскаржуємої ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно із п.4 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу.

У відповідності до п.10 Постанови № 5 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану.

Із матеріалів справи вбачається, що в липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Троїцького районного суду Луганської області із заявою про встановлення факту реєстрації шлюбу між ним та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3), зареєстрований 20 серпня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за № 648 (а.с.2-3).

Встановлено, що Кремінський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану 27.06.2017 року відмовив у поновленні актового запису про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки перевіркою в архіві відділу по первинних та поновлених актових записах та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян інформації про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виявлено, та відсутнє свідоцтво про шлюб у паперовому носії (а.с.5).

Відмовляючи у задоволенні вимог, суд першої інстанції послався на те, що заявником на підтвердження факту реєстрації шлюбу не було надано жодного належного та допустимого доказу.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на наявність в матеріалах справи копії його паспорту громадянина України, в якому є відповідний штамп про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_3, який і є єдиним доказом факту реєстрації шлюбу.

З цього приводу колегія суддів зауважує наступне.

По-перше, заявником суду було надано лише ксерокопію свого паспорту, яка є недостатньо читабельною та належним чином не посвідчена. Також суду не було надано для огляду оригінал вказаного документу для можливості посвідчення копії паспорту безпосередньо судом. При таких обставинах виникає питання щодо недопустимості вказаного доказу, який, зі слів апелянта, є єдиним.

По-друге, із копії паспорту ОСОБА_2 вбачається, що він 28.10.1977 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_4, про що свідчить штамп на арк.10 з відміткою «зареєстровано шлюб» (а.с.4-звор.). Оскільки заявником суду доказів розірвання (припинення) вказаного шлюбу не надано, колегія суддів зауважує, що, відповідно до ч.1 ст.39 Сімейного кодексу України, шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі, є недійсним.

По-третє, у своїй заяві ОСОБА_2 просить встановити факт реєстрації шлюбу між ним та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3), зареєстрований 20 серпня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за № 648 (а.с.2).

Але штамп у паспорті ОСОБА_2 лише вказує на припустимий факт реєстрації шлюбу 20.08.2008 року між ним та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4-звор.). При цьому повних даних щодо ім'я та по батькові ОСОБА_3, зазначеної у штампі про реєстрацію шлюбу, надана копія паспорту не містить, як і не містить інформації щодо дошлюбного прізвища ОСОБА_3.

Також у своїй заяві ОСОБА_2 не зазначає, що ОСОБА_3 саме ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, на думку колегії суддів, відсутня можливість належної ідентифікації особи ОСОБА_3, факт реєстрації шлюбу з якою просив встановити заявник, з особою, зазначеною у штампі про реєстрацію шлюбу, що міститься у копії паспорту ОСОБА_2

Жодних інших доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві, ОСОБА_2 суду не надав.

У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому можливість реалізувати в достатній мірі свої повноваження, викладені у ч.2 ст.235 ЦПК України, щодо витребування необхідних доказів за власною ініціативою, у суду була відсутня, оскільки заявник та заінтересана особа - ОСОБА_3 мешкають у м.Луганську (тобто, на території, що тимчасово не підконтрольна органам влади України), в судове засідання не з'являлись. Також встановлено, що орган РАЦС, факт реєстрації шлюбу яким просив встановити заявник, також знаходився на території м.Луганська.

При таких обставинах суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту реєстрації шлюбу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, будь-яких належних доказів на підтвердження своїх доводів апелянт суду не надав, тому судом першої інстанції постановлене правильне по суті і справедливе рішення.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст.304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 314-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: