Справа № 2/331/822/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі :

головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі - Постарнак М.М.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_6, про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.03.2016 р. відкрилась спадщина після ОСОБА_7, яка заповіла все своє майно позивачу. Однак державний нотаріус відмовив у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_7, пославшись на те, що із зібраних нотаріусом документів неможливо встановити склад спадкового майна, яке належить померлій ОСОБА_7, оскільки вїї правоустановчому документі (свідоцтво №1559 про право власності на житло) не визначено розмір належної їй частки у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Водночас у наявному в позивача оригіналі свідоцтва про право власності та в реєстраційному написі в тексті свідоцтвазазначено, що ОСОБА_7 у зазначеній квартирі належить кімната №2 площею 26,57 м2, тоді як у технічному паспорті на квартиру кімнат такої площі немає ні поодинці, ні в сукупності.

За матеріалами технічного паспорта кімната №2, яка була надана ОСОБА_7, має площу 17,84 м2, площа кімнатиу свідоцтві про право власності (26,57 м2) визначена органом приватизації житла помилково. Внаслідок розбіжності площі кімнати, що належала ОСОБА_7, у свідоцтві про право власності та в технічному паспорті на квартиру нотаріус не може визначити склад спадкового майна і видати свідоцтво про право на спадщину.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати за ним право власності на кімнату №2 площею 17,84 м2 у квартирі АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_7, померлої 23.03.2016 р., якою зазначена кімната була набута в порядку приватизації державного житлового фонду.

Ухвалою суду від 07 червня 2017 року виключено ОСОБА_6 з кола осіб учасників процесу по справі за позовом ОСОБА_8 до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, треті особи : ОСОБА_4, ОСОБА_6,про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. (а.с. 78)

У судовому засіданні представник позивача надав суду пояснення, аналогічні за змістом позовній заяві, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні подав заяву, якою просив ухвалити рішення у справі на розсуд суду на підставі доказів, наявних у матеріалах справи.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснив, що йому та його покійній матері ОСОБА_6 у спірній квартирі були надані кімнати №3 та №8, які згодом були приватизовані водночас із ОСОБА_7 У виданому на них з матірю свідоцтві про право власності загальна площа кімнат зазначена у розмірі 46,4 м2, тоді як за технічним паспортом площа кімнати №3 14,26 м2, кімнати №8 15,24 м2, а сума площ кімнат дорівнює 29,5 м2. Тобто в його випадку також мають місце розбіжності площі кімнат між правоустановчим документом і технічним паспортом, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, копію спадкової справи після ОСОБА_7, копії архівних матеріалів щодо приватизації квартири АДРЕСА_3 (назва вулиці на момент приватизації проспект Леніна) в місті Запоріжжі, копію технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_4, перевіривши інші докази, наявні в матеріалах справи, взявши до уваги пояснення осіб, що беруть участь у справі, приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 23.03.2016 р. померла ОСОБА_7 та після неї залишився заповіт, яким усе своє майно вона заповіла позивачу. До складу спадкового майна увійшла кімната №2 у квартирі АДРЕСА_4, яка належала їй на підставі свідоцтва №1559 про право на власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Жовтневої районної ОСОБА_1 народних депутатів 21.10.1993 р. на підставі розпорядження від 21.10.1993 р. №1559-р. (а.с. 6, 9-10)

ОСОБА_5 прийняв спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_7, звернувшись із відповідною заявою до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори, на підставі якої було відкрито спадкову справу №124/2016. (а.с. 41)

ОСОБА_5 є єдиним спадкоємцем, хто прийняв спадщину після ОСОБА_7

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.12.2016 р. державний нотаріус ОСОБА_9 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_7, зазначивши, що у наданій ТОВ «ЗМБТІ» на запит державного нотаріуса копії примірника свідоцтва №1559 про право власності на житло прописано,що частина комунальної квартири за адресу: АДРЕСА_5, дійсно належить на правіприватної власності гр. ОСОБА_7, однак у документі не визначено розміру частки. Згідно з технічним паспортом та відповіддю, наданою ТОВ «ЗМБТІ», квартира має 3 кімнати, у свідоцтві про право власності на житло №1559 не зазначена житлова площа кімнати №2, яка належить ОСОБА_7, та не визначено розмір частки у праві власності на квартиру. Тобто, з поданих документів спадкоємцем ОСОБА_3 та наданими відповідями ТОВ «ЗМБТІ», які знаходяться в спадковій справі, неможливо встановити склад спадкового майна, що належить померлій 23 березня 2016 року ОСОБА_7. (а.с. 7-8)

Згідно з технічним паспортом квартира АДРЕСА_6 (поточна назва пр. Соборний) має загальну площу 72,97 м2(у т.ч. жила площа 47,34 м2, підсобна 23,97 м2), з них 71,31 м2 корисна площа, і складається з трьох жилих кімнат: кімнати №2 площею 17,84 м2, кімнати №3 площею 14,26 м2 і кімнати №8 площею 15,24 м2. Кімнати №2 і №8 мають балкони. Крім жилих кімнат у квартирі є коридор №1, комора №4, ванна кімната №5, туалет №6, кухня №7, комори №9 і №10. (а.с. 11-12)

На момент приватизації у 1993 році квартира АДРЕСА_6 (поточна назва пр. Соборний) у м. Запоріжжі належала до квартир спільного заселення (комунальних) іза її адресою були зареєстровані три особи:

- ОСОБА_7, якапроживала у кімнаті №2 площею 17,84 м2;

- ОСОБА_6 та ОСОБА_4, котрі мешкали у кімнаті №3 площею 14,26 м2 і кімнаті №8 площею 15,24 м2.

У порядку приватизації ОСОБА_7 була передана в особисту приватну власність кімната №2, а ОСОБА_6, ОСОБА_4 у спільну часткову власність у рівних частках (по ? кожному) кімнати №3 і №8, про що і ОСОБА_7, і ОСОБА_6, ОСОБА_4, - були видані свідоцтва про право власності на житло під єдиним номером 1559, котрий відповідає номеру розпорядження №1559-р від 21.10.1993 р., на підставі якого видавались свідоцтва.

У свідоцтві, виданому ОСОБА_7 зазначено, що їй на прав власності належить кімната №2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_7, загальна площа приватизованого приміщення - 26,57 м2. У свідоцтві, виданому ОСОБА_6, ОСОБА_4, вказано, що їм належать кімнати №8, №3 у вказаній квартирі, загальна площа приватизованих приміщень46,4 м2. У реєстраційних написах на примірниках свідоцтв зазначено, що кімната №2 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_7 в цілому, тоді як кімнати №8, №3 зареєстровані за ОСОБА_4, ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності по 1/2 частці за кожним. (а.с. 9-10)

Площі приватизованих кімнат, зазначені у свідоцтвах про право власності, не відповідають площам цих кімнат у технічному паспорті квартири. Так, за свідоцтвом площа кімнати №2, належної ОСОБА_7, дорівнює 26,57 м2, тоді як за технічним паспортом - 17,84 м2. Загальна площа кімнат №3 і №8 у свідоцтві 46,4 м2 (у свідоцтві площа кожної кімнати окремо не зазначена), а за матеріалами технічного паспорта: 14,26+15,24=29,5 (м2).

З розрахунку площі приватизованих приміщень, наданого відповідачем у складі архівних матеріалів щодо приватизації квартири, неможливо достеменно встановити причину виникнення вищенаведених розбіжностей у площі кімнат квартири, адже під час перед приватизаційної підготовки квартири у розпорядженні органу приватизації був технічний паспорт, і серед архівних матеріалів містяться документи, де зазначена правильна площа кімнат. Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердив, що і до, і після приватизації у фактичному користуванні субєктів приватизації бути кімнати з номерами, зазначеними у свідоцтвах; що номери кімнат у свідоцтвах відповідають номерам кімнат у технічному паспорті квартири; що фактичне користування кімнатами відповідає їх належності за правоустановчими документами, а також що площі кімнат, зазначені у технічному паспорті, відповідають фактичним площам кімнат. Представник відповідача теж не змогла надати пояснень про причини розбіжностей у площах кімнат між свідоцтвами про право власності і технічним паспортом квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Оскільки обєктом приватизації у спірних відносинах виступали кімнати у квартирі, де мешкали два і більше наймачів, площа кімнати як обєкта приватизації у правоустановчому документі повинна була відповідати площі цієї кімнати, зазначеній у технічному паспорті квартири.

Недолік свідоцтва про право власності на житло, виданого ОСОБА_7 органом приватизації, який полягав у невідоповідності зазначеної у ньому площі кімнати характеристикам площі цієї кімнати, що містяться у технічному паспорті квартири, став єдиною причиною відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на кімнату №2 у квартирі АДРЕСА_8.

Така розбіжність перешкоджає нотаріусу встановити склад спадкового майна, і усунення цієї розбіжності перебуває поза межами компетенції нотаріуса. Інших причин для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу нотаріус у постанові не навів і судом таких не виявлено.

Позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_7 на кімнату №2 у квартирі АДРЕСА_8 із зазначенням правильної площі кімнати, яка зазначена у технічному паспорті на квартиру 17,84 м2, і яка залишалась незмінною як до, так і після приватизації кімнати.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від час прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням наведених положень закону особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно ст. 1392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, не зачіпають прав та законних інтересів третіх осіб, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст.392, 1216,1218, 1223, 1268, 1296, 1297 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, що ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_9, право власності на кімнату №2 площею 17,84 м2 у квартирі АДРЕСА_10 в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_7, померлої 23.03.2016 р., якою кімната №2 площею 17,84 м2 у квартирі АДРЕСА_10 була набута в порядку приватизації державного житлового фонду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

16.08.2017