АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Бондаренко Н.В., Григоренка М.П.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 08 листопада 2017 року (суддя Феха Т.С.) у справі № 558/293/17 у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права власності на будинковолодіння, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 08 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права власності на будинковолодіння задоволено частково.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/6 частку житлового будинку та господарських будівель АДРЕСА_1, як на частку в майні колгоспного двору та про скасування державної реєстрації права власності на будинковолодіння, відмовлено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 3/32 частки житлового будинку, господарських будівель АДРЕСА_1, як спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/32 частки _________________________________________________________________________

Справа № 558/293/17 Головуючий в суді І інстанції - Феха Т.С.

Провадження № 22-ц/787/1935/2017 Суддя-доповідач - Шимків С.С. житлового будинку, господарських будівель АДРЕСА_1, як спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на 6/32 частки житлового будинку, господарських будівель АДРЕСА_1, що проведена згідно рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації Рівненської обласної ради" ОСОБА_10 за індексним номером 34330391 від 20 березня 2017 року.

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 покликаються на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказують, що фактичні обставини справи судом встановлені правильно. Ці обставини ними не оспорюються.

Разом з тим, правильно встановивши обставина справи, суд безпідставно прийшов до висновків про те, що позивачі вибувши з господарства, втратили права на частку в майні колгоспного двору; з 1989 по 2017 рік не заявляли вимог про виділ їхньої частки у колгоспному дворі.

Зазначають, що вони мають право на частку в майні колгоспного двору, як особи, що були членами колгоспного двору і не втратили це право. Однак право власності на належну частку не оформляли.

Пояснюють, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.

Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Кожній з осіб, що мали право на частку в майні колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року, належить по 1/6 частині житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 Частки в житловому будинку та господарських будівлях є однаковими (рівними).

Висновок суду про те, що позивачі та ОСОБА_11 втратили право на частку в майні двору, так як вибули з цього двору в 1989 році є неправильним.

Та обставина, що вони та ОСОБА_7 вибули з господарства в 1989 році, не позбавляє їх права на частку в майні колгоспного двору. Адже, чинні на той час норми цивільного законодавства не пов'язують автоматичну втрату права на частку в майні двору із моменту вибуття із колгоспного двору.

Їх право на частку в майні двору до 2017 року, після смерті ОСОБА_7, ніхто не оспорював. Право власності на будинковолодіння не було зареєстроване, тому в них не було підстав звергатися до суду з приводу права власності на будинковолодіння.

Просять суд змінити оскаржуване рішення суду, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину (16,67 %) будинковолодіння АДРЕСА_1 як на частку в майні колгоспного двору; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 як на частку в майні колгоспного двору, а також на 3/32 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 як спадщину після смерті ОСОБА_7, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що становить всього 26,04 % від всього будинковолодіння; визнати за ОСОБА_4 право власності: на 1/6 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 як на частку в майні колгоспного двору, а також на 3/32 частину будинковолодіння 66 по вуя Центральній в с. Глибока Долина Демидівського району Рівненської області як спадщину після смерті ОСОБА_7, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що становить всього 26,04 % від всього будинковолодіння; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на 69,75 % частки житлового будинку, господарських будівель АДРЕСА_1, що проведена згідно рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації Рівненської обласної ради" за індексним номером 34330391 від 20 березня 2017 року.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З апеляційної скарги вбачається, що особами, які її подали оскаржується рішення суду лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на частку в майні колгоспного двору. У іншій частині рішення суду у апеляційному порядку не оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на частку в майні колгоспного двору, місцевий суд виходив із того, що позивачі втратили право на частку в майні колгоспного двору, оскільки вибули з нього в 1989 році.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та положенням чинного законодавства.

Судом встановлено, що відповідно до записів погосподарської книги № 7 за 1980-1982 роки у житловому будинку (господарстві) особовий рахунок НОМЕР_1 (по земельній шнуровій книзі №24) проживали ОСОБА_12 (голова господарства), ОСОБА_6 - дружина, ОСОБА_7 - син, які були колгоспниками колгоспу ім. Свердлова. Вказане господарство було віднесено до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Житловий будинок побудований у 1961 році.

Згідно погосподарської книги № 5 за 1983-1985 роки у житловому будинку (господарстві) особовий рахунок НОМЕР_2 (по земельній шнуровій книзі НОМЕР_2) проживали ОСОБА_12 (голова господарства), ОСОБА_6 - дружина, ОСОБА_7 - син, які були колгоспниками. ОСОБА_3 - невістка, ОСОБА_13 - внучка, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_14 - внучка ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказане господарство було віднесено до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Житловий будинок побудований у 1961 році.

Відповідно до по господарської книги № 4 за 1986-1990 роки у житловому будинку (господарстві) особовий рахунок НОМЕР_3 (по земельній шнуровій книзі НОМЕР_2) проживали ОСОБА_12 (голова господарства), ОСОБА_6 - дружина, ОСОБА_7 - син, які були колгоспниками. ОСОБА_3 - невістка, ОСОБА_13 - онука, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_14 - онука, ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_14 вибули в с. Деражно у 1989 році. Вказане господарство було віднесено до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Житловий будинок побудований у 1961 році.

Згідно погосподарської книги № 8 за 1986-1990 роки у житловому будинку (господарстві) особовий рахунок НОМЕР_4 проживали ОСОБА_12 (голова господарства), ОСОБА_6 - дружина, які були пенсіонерами. Вказане господарство було віднесено до суспільної групи господарств колгоспний двір. Житловий будинок побудований у 1961 році.

Згідно погосподарської книги № 1 за 1996-2000 роки у житловому будинку (господарстві) особовий рахунок НОМЕР_5 проживали ОСОБА_12 (голова господарства), ОСОБА_6 - дружина, які були пенсіонерами. Вказане господарство було віднесено до суспільної групи господарств КСГП. Житловий будинок побудований у 1961 році.

Погосподарська книга № 1 за 2001-2005 роки зазначає про те, що у житловому будинку (господарстві) особовий рахунок НОМЕР_6 проживали ОСОБА_12 (голова господарства) помер ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_6 - дружина, ОСОБА_7- син прибув з м. Рівне у 2002 році. Вказане господарство було віднесено до суспільної групи господарств КСГП. Житловий будинок побудований у 1961 році.

Згідно погосподарської книги № 1 за 2006-2010 роки, погосподарської книги № 2 за 2011-2015 роки, погосподарської книги № 1 з 2016 року, у житловому будинку (господарстві) особовий рахунок НОМЕР_5 (з 2011 року - № 52-1) проживали ОСОБА_6 - пенсіонер (голова господарства), ОСОБА_7 - син, не працював, помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, спірний житловий будинок був віднесений до суспільної групи господарств колгоспний двір.

Як вбачається із книг обліку трудового стажу та заробітку колгоспника за 1958-1996 роки ОСОБА_15 та ОСОБА_6 були когоспниками (а.с. 218-222).

Як встановлено з довідки №2-15/204, що видана 16 травня 2017 року Глибокодолинською сільською радою Демидівського району Рівненської області (а.с. 19) ОСОБА_7 з дня народження (5 березня 1961 року) по 1989 рік був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1, разом з сім'єю: дружиною ОСОБА_3 (з 1982 по 1989 роки), дочкою ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно довідок Глибокодолинської сільської ради Демидівського району Рівненської області № 2-15/206 від 16 травня 2017 року, № 2-15/205 від 16 травня 2017 року, № 2-15/222 від 26 травня 2017 року, № 2-15/143 від 31 березня 2017 року встановлено, що згідно погосподарської книги № 1 особовий рахунок НОМЕР_6 (тип двору колгоспний (а.с. 24) житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, рахувався за ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, а з ІНФОРМАЦІЯ_6 по даний час рахується за його дружиною ОСОБА_6 (а.с. 25). ОСОБА_7 був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 з 3 квітня 2002 року до дня смерті (ІНФОРМАЦІЯ_3).

Спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_12 прийняли спадкоємці першої черги за законом - дружина ОСОБА_6 (відповідач по справі) та син ОСОБА_7, які проживали і були зареєстровані на день смерті ОСОБА_12 разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 95-127).

Відповідно до ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу .

Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Як правильно встановлено місцевим судом, ОСОБА_3 з 1982 по 1989 роки, ОСОБА_5 з 1983 по 1989 роки, ОСОБА_4 з 1985 по 1989 роки проживали в житловому будинку АДРЕСА_1, що був віднесений до суспільної групи господарств - колгоспний двір.

У 1989 році позивачі вибули з вказаного господарства у зв'язку з переїздом на постійне місце проживання у Рівненський район Рівненської області.

Відповідно до ст. 124 Цивільного кодексу Української РСР при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми.

Право вимагати виділу майна при виході з складу двору мають члени двору, які досягли шістнадцяти років. Особи віком від п'ятнадцяти до шістнадцяти років можуть вимагати виділу за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а в інтересах осіб, що не досягли п'ятнадцяти років, виділу можуть вимагати їх батьки (усиновителі) або опікун.

Оскільки позивачі з 1989 року припинили зв'язок з господарством АДРЕСА_1, не виявляли будь-якого інтересу до збереження господарства, у зв'язку з чим вони втратили право на частку в майні колгоспного двору.

Крім того, позивачі (в тому числі батьки в інтересах дітей) з 1989 року до 15 квітня 1991 року та у наступні три роки (до 15 квітня 1994 року), а в подальшому до 2017 року, не заявляли вимог про виділ їхньої частки у колгоспному дворі.

А тому колгоспний двір станом на 2017 рік трансформувався у іншу форму власності - приватну.

Таким чином, позовні вимоги про визнання за кожним із позивачів права власності по 1/6 частці житлового будинку, господарських будівель і споруд АДРЕСА_1, є необґрунтованими.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 січня 2018 року.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: Н.В. Бондаренко

М.П. Григоренко