Справа № 216/6037/17
У Х В А Л А

про забезпечення позову

22.11.2017 року

Суддя Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1,

за участю секретаря Манелюк А.Є.,

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

встановив:

22.11.2017 року до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області разом із позовною заявою представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 подав до суду заяву про забезпечення позову у якій просить накласти арешт та заборону відчуження, вчинення будь-яких дій по реєстрації, перереєстрації правоустановчих документів для будь-яких фізичних або юридичних осіб на будь-яких підставах, на трикімнатну квартиру загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 57,3 кв.м., розташовану на першому поверсі двоповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належну на праві власності ОСОБА_4.

Позивач, як підставу для задоволення заяви про забезпечення позову вказує, що до Центрально-Міського районного суду подана позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом та договору купівлі-продажу недійсним та скасування рішень про державну реєстрацію права власності.

Спірна квартира належала позивачу на праві власності на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_8, яка діяла від імені ОСОБА_9 за довіреністю та Позивачем, посвідченого 07.06.2012 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрованого в реєстрі за №1021.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.05.2016 року у справі №216/6077/14-ц за позовом ОСОБА_5, яка є правонаступником померлого позивача ОСОБА_9 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_10, про визнання правочину дарування недійсним, було визнано недійсним договір дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

Проте Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.07.2016 р. було відкрито касаційне провадження в справі №216/6077/14-ц та зупинено виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.05.2016 р. до закінчення касаційного провадження, яке триває і досі, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області є таким, що не підлягає виконанню.

При цьому судами не вирішувалось питання про застосування наслідків недійсності спірного Договору дарування, передбачених ст. 216 ЦПК України, у формі реституції, які є самостійним способом захисту порушеного права, оскільки така вимога не була заявлена ні ОСОБА_5 та судами не вирішувалась.

Разом з тим 03.06.2017 р. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 було видано на ім'я ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину, серія НВТ №347541, зареєстроване в реєстрі за №599 на спадщину, яка складається з квартири АДРЕСА_3.

Крім того, 25.01.2017 року на підставі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлю-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, за номером в реєстрі 333.

Оскільки не зважаючи на те, що судами не ухвалювалося рішення про повернення спірної квартири, переданої за недійсним правочином дарування у власність ОСОБА_5, проте вказана квартира була двічі переоформлена відповідачами та існує загроза її подальшого відчуження, що унеможливить виконання ймовірного рішення суду позивач просить про забезпечення позову.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд, вважає, що заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Пунктом 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 визначено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України сторони у судове засідання не викликалися.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Пленум ВСУ України у п. 4 Постанови "Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22 грудня 2006 року з метою правильного застосування норм закону розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст. 152 ЦПК України заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

З огляду на вищенаведене та беручи до уваги те, що між сторонами дійсно виник спір, з приводу трикімнатної квартири загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 57,3 кв.м., розташованої на першому поверсі двоповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належну на праві власності ОСОБА_4, позивачем обґрунтовано наведено припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі та, як вбачається з матеріалів справи, призвести до порушення його прав та законних інтересів. Також, враховуючи те, що вид забезпечення позову запропонований позивачем у заяві про забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами та не позбавить власника майна права володіти та користуватися таким, суд прийшов до висновку, що вказану заяву слід задоволити, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_5.

Керуючись ст. ст. 151, 152, 153, ч. 2 ст. 197, ст.ст. 209, 210 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову,- задоволити.

Накласти арешт на трикімнатну квартиру загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 57,3 кв.м., розташовану на першому поверсі двоповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належну на праві власності ОСОБА_4.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Копію ухвали суду після її виконання направити особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову.

Строк пред'явлення ухвали до виконання три роки з дати її постановлення.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя В. В. Сидорак