Справа № 369/517/17
Провадження № 2/369/1386/17
РІШЕННЯ

Іменем України

27.12.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Завойській В.С.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контотра Київської області, Вишгородська районна державна нотаріальна контора Київської області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора Київської області, Вишгородська районна державна нотаріальна контора Київської області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_6. Після його смерті залишилась спадщина, а саме будинок з надвірними спорудами та адресою: АДРЕСА_1. Будинок знаходиться на земельній ділянці розміром 575 кв.м., що знаходиться в комунальній власності. В Києво-Святошинській районній державній нотаріальній конторі Київської області подано заяву № 1274 про прийняття спадщини, яка надійшла від ОСОБА_5, та заведено спадкову справу № 560/2010 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6.

Також в Києво-Святошинську районну державну нотаріальну контору Київської області подали заяву про прийняття спадщини ОСОБА_2 та ОСОБА_7. Зазначене підтверджується постановою Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Свідоцтво про право на спадщину спадкоємці не отримували.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_7, яка доводилась матір»ю позивачу.

В установлений законом строк 11 березня 2016 року позивач ОСОБА_5 подав до Вишгородської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. До того ж йому в постанові повідомлено про те, що ОСОБА_7 склала заповіт на інших осіб, які в установлені строки прийняли спадщину.

20 липня 2016 року позивач ОСОБА_5 звернувся до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено. Постановою Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області № 1343 від 20 липня 2016 року зазначено причини відмови, а саме те, що ОСОБА_5 просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на все домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 (без урахування інтересів спадкоємців); він не надав документи про право власності за померлим спадкодавцем на зазначене спадкове майно, він не надав документів, які б підтверджували б останнє місце проживання померлого, та осіб, які з ним проживали на момент смерті, тобто які фактично прийняли спадщину.

Щодо правовстановлюючих документів на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, то позивач зазначав, що після смерті спадкодавця між ним і відповідачем почали виникати конфлікти через те, що відповідач не визнає права позивача на частку в спільному майні. До того ж, на даний час в спірному будинку проживають діти відповідача разом із сім»єю.

Після смерті батька відповідач забрав правовстановлюючі документи на спірний будинок з господарськими будівлями разом з будинковою книгою.

Позивач ОСОБА_5 вказував, що він в усному порядку неодноразово намагався владнати конфлікт, прохав відповідача надати документи до нотаріальної контори для оформлення спадщини та виконання обов»язку, зазначеного в ч. ч. 1, 2 ст. 1297 ЦК України.

11 листопада 2016 року він надіслав відповідачу лист з проханням надати йому правовстановлюючі документи на будинок, або надати їх до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори. Відповідач лист отримав, але жодних дій він не здійснив, відповідь не надіслав.

Отже, після смерті ОСОБА_6 (спадкодавця) три спадкоємці першої черги прийняли спадщину: сини ОСОБА_5 (позивач), ОСОБА_8 (відповідач), та дружина ОСОБА_7. Остання померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, і за життя заповіла все своє майно іншим особам, а не позивачу. Жодний із спадкоємців не отримав свідоцтво про право на спадщину.

Позивач ОСОБА_5 вказував у позовній заяві, що він не може отримати свідоцтво про право на спадщину через те, що правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння, будинкова книга знаходяться у відповідача. Позивач неодноразово намагався у позасудовому порядку владнати конфлікт, просив відповідача надати документи, однак все марно.

Позивач ОСОБА_5 вважав, що оскільки відповідач не визнає його право на частку в спадщині, то його права підлягають захисту в судовому порядку.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_5 просив визнати за ним право власності на ? частину спадкового майна, а саме жилий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та стягнути з ОСОБА_2 на його користь понесені витрати на правову допомогу в розмірі 5400 грн. та стягнути судовий збір.

У судовому засіданні 10 травня 2017 року судом ухвалено залучити до участі у справі в якості відповідачів ОСОБА_6 і ОСОБА_4.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позов підтримав і просив його задовольнити.

У судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_4 позов визнали в частині визнання права власності за позивачем ОСОБА_5 1/6 частини спірного жилого будинку. В решті позов не визнали і заперечували проти його задоволення.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 позов не визнав і заперечував проти його задоволення.

У судове засіданя представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області, Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, суду надані заяви про розгляд справи у вісутності їхніх представників.

Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежності від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 Цивільного кодексу України. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 і відповідач ОСОБА_2 доводилися синами ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, і ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Після смерті ОСОБА_6, що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, відкрилась спадщина на належне йому за життя майно, і позивач ОСОБА_5 24 листопада 2010 року звернувся до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті свого батька ОСОБА_6.

30 березня 2011 року ОСОБА_7 і ОСОБА_2 звернулись із заявою до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори по прийняття спадщини після смерті чоловіка та батька ОСОБА_6.

Постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_9 від 20 липня 2016 року відмовлено ОСОБА_5 у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1, та на земельну ділянку площею 0,0585 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Дані обставини підтверджуються копією Спадкової справи № 560 за 2010 рік Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_7, що доводилась матір»ю позивачу у справі ОСОБА_5 і відповідачу ОСОБА_2. Після її смерті відкрилась спадщина, і 12 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до Вишгородської районної державної нотаріальної контори, в якій він вказував, що йому відомий зміст заповіту, посвідченого Катюжанською сільською радою Вишгородського району Київської області на ім»я ОСОБА_4 і ОСОБА_6. Нотаріусом йому роз»яснено, що на підставі ст. 1241 ЦК України у зв»язку з тим, що він досяг пенсійного віку, він має право на обов»язкову частку у спадщині. Він, ОСОБА_2, усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного та психічного тиску з боку інших осіб, за його справжньою волею, цією заявою відмовляється від обов»язкової частки у спадщині.

Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_6 і ОСОБА_10 05 травня 1953 року уклали шлюб, про що проведено запис за № 3, і після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові ОСОБА_6, дружині ОСОБА_6.

За життя ОСОБА_7 26 березня 2014 року склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усі свої права та обов»язки, які їй належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов»язки, які можуть належати їй у майбутньому, та усе інше її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в рівних долях кожному.

11 березня 2016 року ОСОБА_5 подав до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області заяву про прийняття спадщини за законом, яка залишилась після смерті його матері ОСОБА_7.

13 травня 2016 року ОСОБА_6 подав заяву до Вишгородської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7.

13 травня 2016 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до Вишгородської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 в порядку спадкування за заповітом.

Згідно Довідки виконавчого комітету Катюжанської сільської ради ОСОБА_7 була зареєстрована з 21 березня 2014 року та проживала в АДРЕСА_2. На день її смерті спільно з нею в указаному житловому будинку були зареєстровані і проживають по теперішній час її син ОСОБА_2, невістка ОСОБА_11, внук ОСОБА_6, дружина внука ОСОБА_12 та правнук ОСОБА_13. Заповіт від імені ОСОБА_7 Катюжанською сільською радою Вишгородського району Київської області посвідчувався 26 березня 2014 року, реєстраційний № 11. Цей заповіт на день смерті заповідача не змінено і не скасовано.

Дані обставини підтверджуються копією Спадкової справи № 49/2016 Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7.

Постановою державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області від 27 вересня 2016 року відмовлено ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7, оскільки ним не надано документів, що підтверджують його право на оформлення спадщини згідно зі ст. 1241 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 31 серпня 2011 року на ім»я ОСОБА_6 КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» був складений Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 загальна площа якого становить 87,2 кв.м., житлова площа-51,6 кв.м..

Відповідно до Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10 червня 2016 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Підстава виникнення права власності на вказане майно-Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки (Р№ 5821 /21.04.1956/ ОСОБА_14, державний нотаріус П»ятої Київської державної нотаріальної контори.

Судом встановлено, що 05 травня 1953 року ОСОБА_6 і ОСОБА_7 уклали шлюб.

За життя ОСОБА_6 і ОСОБА_7, як подружжю, належало спільно набуте майно, а саме жилий будинок АДРЕСА_1 що зареєстрований був згідно Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно на ОСОБА_2.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належне йому за життя майно, і до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори звернулись із заявами про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_7 і два його сини ОСОБА_5 і ОСОБА_2.

З наявних у справі доказів суд дійшов висновку, що за життя ОСОБА_6 належала ? частина спірного жилого будинку, як майно, набуте ним за час перебування у шлюбі з ОСОБА_7.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачу ОСОБА_5 у спірному будинку АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області має належати на праві власності 1/6 частина жилого будинку, як спадкоємцю в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 (1/2:3=1/6).

В послідуючому ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_7, після смерті якої також відкрилась спадщина на належне їй за життя майно.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_7 26 березня 2014 року склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усі свої права та обов»язки, які їй належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов»язки, які можуть належати їй у майбутньому, та усе інше її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в рівних долях кожному.

11 березня 2016 року ОСОБА_5 подав до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області заяву про прийняття спадщини за законом, яка залишилась після смерті його матері ОСОБА_7.

13 травня 2016 року ОСОБА_6 подав заяву до Вишгородської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7.

13 травня 2016 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до Вишгородської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 в порядку спадкування за заповітом.

ОСОБА_2 в поданій заяві 12 лютого 2016 року до нотаріальної контори відмовився від обов»язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_7.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 за життя розпорядилась своїм майном на випадок своєї смерті, заповівши його ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в рівних частках кожному.

За таких обставин у позивача ОСОБА_5 відсутні правові підстави для набуття права власності на спірне майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, оскільки за життя ОСОБА_7 призначила коло спадкоємців після її смерті на належне їй за життя майно, склавши відповідний заповіт на вказаних вище осіб: ОСОБА_6 і ОСОБА_4.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд врішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України доведено частково заявлені позовні вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування, та надано в обгрунтування своїх доводів належні, допустимі, достовірні і достатні докази, а тому позов підлягає задоволенню частково, і за ОСОБА_5 слід визнати право власності на 1/6 частину жилого будинку АДРЕСА_1 житловою площею 51,6 кв.м., загальною площею 89,9 кв.м., з відповідними господарськими будівлями і спорудами, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6.

В решті позовних вимог суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення.

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов»язаних з розглядом справи, належать, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються, в тому числі у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 2), що підтверджується копією посвідчення № 3167 від 07 вересня 2004 року, і має пільги і компенсації відповідно до чинного законодавства України.

За таких обставин підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає за адресою: АДРЕСА_3 ІПН НОМЕР_2, понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 100 грн. 13 коп. та 600 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Також підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_3, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає за адресою: АДРЕСА_3 ІПН НОМЕР_2, понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 100 грн. 13 коп. та 600 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Вказані вище судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача відповідно до вимог ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 55 Конституції України, п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ст. ст. 15, 16, 392, 1216, 1217, 1218, 1261, 1233, 1235, 1268 ЦК України, ст. ст. 60, 70 СК України, ст. ст. 4, 77, 78, 79, 80, 81, 133, 137, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідних положень» Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину жилого будинку АДРЕСА_1 житловою площею 51,6 кв.м., загальною площею 89,9 кв.м., з відповідними господарськими будівлями і спорудами, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає за адресою: АДРЕСА_3 ІПН НОМЕР_2, понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 100 грн. 13 коп. та 600 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_3, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає за адресою: АДРЕСА_3 ІПН НОМЕР_2, понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 100 грн. 13 коп. та 600 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Ковальчук Л.М.