Справа № 452/2481/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кравців В.І.
Провадження № 22-ц/783/4240/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: представника ОСОБА_2- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 січня 2017 року у справі за позовом Заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави в особі КЕВ м.Львова до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про знесення самочинного збудованої нежитлової споруди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Рішення суду оскаржив представник КЕВ м.Львова Безушко Олег Ігорович. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним. Звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом тільки за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Стверджує, що право на позов у процесуальному аспекті не погашається закінченням строку позовної давності, оскільки позовна давність- це іститут матеріального, а не процесуального права. КЕВ м.Львова був позбавлений можливості раніше звернутися з позовом про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованої господарської споруди (гаража) та приведення земельної ділянки в попередній стан, оскільки не був проінформований про осіб, які здійснили самочинне будівництво, а довідався про них лише з прокуроської перевірки. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону 29.09.2016 року звернувся в суд з позовом в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони Украни (далі МОУ) в особі КЕВ м.Львова до ОСОБА_4 про зобов»язання звільнити самовільно зайняту ним земельну ділянку площею 0,0016 га, яка є чатиною земельної ділянки військового містечка №17 по АДРЕСА_1 у м.Самборі Львівської області шляхом знесення самочинно збудованої господарської споруди (гаража) особисто або за його рахунок та привести земельну ділянку в попередній стан.

Відповідно до Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основних правил користування наданими землями, затверджені наказом МОУ від 22.12.1997 року № 483, облік усіх земель, наданих для потреб МОУ, здійснюється згідно з керівництвом по обліку земель (земельних ділянок) в квартирно-експлуатаційній службі Збройних сил України.

Матеріалами справи встановлено, що спірна земельна ділянка загальною площею 4,42 га перебуває у постійному користуванні КЕВ м.Львова, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Старосамбірської міської ради народних депутатів від 22.10.1981 року № 481, а також відомістю щодо розбіжностей в обліку площі земельних ділянок, які обліковуються за МОУ по КЕВ м.Львова управлінням Держгеокадастру у Самбірському районі (по м.Самбір) станом на 15.02.2016 року.

За приписами ст. 96 ч.1 п.а та ч.2 ст. 95 ЗК України землекористувачі зобов»язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до Розпорядження від 12.01.1996 року начальника Самбірського гарнізону надано дозвіл ОСОБА_4 на будівництво гаража для зберігання власного автотранспорту по АДРЕСА_1 у м.Самборі.

Відповідач по справі ОСОБА_4 зайняв земельну ділянку площею 0,0016 га, яка є частиною земельної ділянки військового містечка №17 по АДРЕСА_1 у м.Самбір і належить до земель оборони та побудував на цій земельній ділянці нежитлову господарську будівлю- гараж.

В подальшому згідно пояснень відповідачів по справі відповідач ОСОБА_4 продав згідно усної домоленості спірний гараж ОСОБА_2

Відповідно до ст. 376 ч.ч.1, 2 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За приписами ч.4 ст.376 ЦК якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво або за її рахунок.

Судом встановлено, що самовільна зайнята земельна ділянка ОСОБА_4 площею 0,0016 га є частиною земельної ділянки військового містечка №17 по АДРЕСА_1 у м.Самбір і належить до земель МОУ.

Відмовляючи у задоволенні позову за спливом строку позовної давності відповідно до вимог ст.ст.256- 257 Цивільного кодексу України (далі ЦК) суд зазначив, що позивач міг і повинен був дізнатися про порушення свого цивільного права з 12 січня 1996 року, так як відповідачі не приховували інформацію про порушення, оскільки гараж було побудовано і вони відкрито користувалися цим гаражем, а тому як позивач так і прокурор пропустили строк звернення до суду із заявою про захист свого цивільного права так і захист державних інтересів.

Із висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

З матеріалів справи вбачається, що має місце триваюче порушення права власності.

Відповідно до ст.317 ЦК власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відтак, саме власникові належить право визначати чи припинити порушення в певний період, чи нехай особа користується його майном до певного часу.

Колегія суддів вважає, що помилковим є застосування судом строку позовної давності в даних правовідносинах, які мають триваючий характер.

Відповідно до ст. 309 ч.1 п.3, 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Із врахуванням вище зазначеного, колегія суддів вважає, що позов підлягає до задоволення.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_4 побудував гараж, хоч і з дозволу начальника КЕВ м.Самбора, однак без погодження із власником в особі МОУ, без виготовлення технічної документації про право на виділення земельної ділянки для будівництва гаражу та погодження із відповідними службами, без здачі в експлуатацію та виготовлення правовстановлюючих документів таке будівництво є самочинним та відчужене ОСОБА_4 відповідачу ОСОБА_2 з порушенням вимог чинного цивільного законодавства.

Відповідальність за самочинне будівництво при вище наведених обставинах покладається на відповідача ОСОБА_4

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.3,4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України,- колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 січня 2017 року задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 січня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави в особі КЕВ м.Львова задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_4 звільнити самовільну зайняту ним земельну ділянку площею 0,0016 га, яка є частиною земельної ділянки військового містечка №17 по АДРЕСА_1 у м.Самборі Львівської області шляхом знесення самовільно збудованої ним господарської споруди(гаражу) привівши земельну ділянку у попередній стан.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді О.Ф. Павлишин

Т.І. Приколота