Справа № 342/299/17
Провадження № 22-ц/779/1348/2017
Головуючий у 1 інстанції Ничик Г.І.
Суддя-доповідач Мелінишин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.,

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Городенківського районного суду від 6 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Городенківського районного суду від 6 червня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 18 травня 2012 року у розмірі 11 077,02 грн, з яких: 2 554,09 грн заборгованість за кредитом та 8 522,93 грн заборгованість по процентах. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено також питання розподілу судових витрат.

На вказане рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує, що будучи вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору між сторонами укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника, памятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та ОСОБА_2. Про згоду відповідача на укладення договору саме в такій формі, ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами свідчить підпис останньої у заяві.

Відтак, на підставі положень ст. 634 ЦК України ОСОБА_1 приєдналась до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, які є загальними і їх підписання позичальником не є обовязковим, як і підписання ОСОБА_2 банку. Крім того, у заяві вона підтвердила, що зобовязується регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті «ПРИВАТБАНКу». На підтвердження своїх вимог банк долучив до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, а також ОСОБА_2, з якими було ознайомлено відповідача. Водночас відповідач не надала будь-яких доказів, які б спростовували дійсність вказаних Умов та Правил.

Оскільки цих обставин суд першої інстанції до уваги не прийняв, тому прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення неустойки.

Також, на думку апелянта, місцевим судом неправильно застосовано правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16.

З цих підстав банк просив рішення суду в оскарженій частині змінити, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін.

В засідання апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 не зявились будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає розглядові справи в їх відсутності.

Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, комісії і штрафу суд першої інстанції виходив з того, що банком не представлено належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що Умови та Правила надання банківських послуг (витяг з яких долучено до позовної заяви) є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору; що саме ці Умови мала на увазі позичальник, підписуючи анкету-заяву, та брала на себе зобовязання з їх сплати у разі порушення цього договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

При цьому, як передбачено частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Як правильно встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи 18 травня 2012 року між сторонами шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви позичальника укладено кредитний договір (б/н), у якій вказано, що вона разом з Умовами і тарифами складає кредитний договір (а.с.6).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за Договором, позичальник зобовязаний на вимогу банку виконати зобовязання з повернення Кредиту.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги банк посилався на розрахунок заборгованості. Таким підтверджується, що станом на 31 січня 2017 року відповідач допустила заборгованість у розмірі 14 755,87 грн, яка складається з: 2554,09 грн - заборгованість за кредитом; 8522,93 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом (в тому числі несплачені проценти на поточну заборгованість 3,43 грн; 8519,50 грн несплачені проценти на прострочену заборгованість); 2 500,00 грн заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн штраф (фіксована частина), 678,85 грн штраф (процентна складова) (а.с. 4-5).

Порушенням зобов'язання в розумінні положень ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статті 611, 612 ЦК України передбачають наслідки порушення зобов'язання. Так, кредитор може вимагати виконання зобов'язання та відшкодування завданих збитків, зокрема сплати неустойки.

П. 1.1.2.5. Умов та правил надання батьківських послуг передбачено обовязок позичальника виплачувати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, перевищення платіжного ліміту, а також виплачувати комісію на умовах, встановлених кредитним Договором.

Згідно п.1.1.5.32 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні боржником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, боржник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми позову (а.с. 18).

Проте зазначені Умови не містять підпису відповідача.

Відтак, належними і допустимими доказами не підтверджено, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брала на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту.

Аналогічний правовий висновок, що міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16, правильно враховано місцевим судом при розгляді даної справи в подібних правовідносинах, як це передбачено положеннями ст. 360-7 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку комісії, пені та штрафу, передбачених вищезазначеними Умовами.

Враховуючи наведене, рішення судом першої інстанції в оскарженій частині щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по комісії, пені та штрафу ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

А тому підстав для його скасування не встановлено.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» відхилити, а заочне рішення Городенківського районного суду від 6 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_3