Номер провадження: 22-ц/785/5940/17
Головуючий у першій інстанції Кожокар Т. Я.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Сєвєрової Є.С., Гірняк Л.А.

при секретарі: Бахірко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 31 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Саратського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Позивач посилалася на те, що 12 січня 2015 року приблизно о 18:00 годині, ОСОБА_2, перебуваючи в районі колишньої АЗС "Лукойл", розташованої по вул. Степовій в м.Татарбунари Одеської області, знаходячись в салоні автомобіля "Wolksvagen Passat", державний номер НОМЕР_1, під час сварки наніс їй не менше п'яти ударів рукою в область обличчя та голови та не менше трьох ударів рукою по різним частинам тулуба, спричинивши позивачу легкі тілесні ушкодження.

За даним фактом відносно ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу, 17 червня 2016 року відповідача було засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу.

Позивач зазначила, що своїми злочинними діями відповідач завдав їй матеріальної шкоди у розмірі 30 000 гривень, які були витрачені нею на лікування травм, отриманих внаслідок побиття. Вона втратила працездатність, отримала другу группу інвалідності, знаходиться на обліку у лікаря-онколога. Внаслідок протиправних дій відповідача вона зазнала болю та душевних страждань, був порушений її звичний життєвий устрій, погіршився стан здоров'я, була змушена звертатися за правовою допомогою та до суду за захистом своїх прав. На відшкодування компенсації моральної шкоди просила стягнути з відповідача 10 000 гривень. Крім того, просила стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 31 травня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Саратського районного суду Одеської області від 31 травня 2017 року в частині стягнення моральної шкоди, з 5000 гривень на меншу суму; в іншій частині просить рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Отже, справа переглядається в апеляційному порядку лише в частині розміру відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 червня 2016 року, який набрав законної сили, встановлено, що 12 січня 2015 року приблизно о 18:00 годині, ОСОБА_2, перебуваючи в районі колишньої АЗС "Лукойл", розташованої по вул.Степовій в м.Татарбунари Одеської області, знаходячись в салоні автомобіля "Wolksvagen Passat", державний номер НОМЕР_1, під час сварки з ОСОБА_3, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс їй не менше п'яти ударів рукою в область обличчя та голови та не менше трьох ударів рукою по різним частинам тулуба. Своїми діями ОСОБА_2 спричинив ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці лівої надбровної дуги, двох саден губи, крововиливу під слизову оболонку ясен нижньої щелепи, садна щоки справа, двох подряпин правої бічної поверхні шиї. Вказані тілесні ушкодження належать до легких тілесних ушкоджень і відповідно до п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17.01.1995 року.

Всі вказані обставини сторонами справи не оспорювалися, а ОСОБА_2 визнано свою вину повністю.

Цим же вироком ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу, у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень (а.с.4-5).

Зі змісту вироку суду вбачається, що ОСОБА_2 не надавав матеріальної допомоги потерпілій. Надана ОСОБА_2 допомога полягала в тому, що він відвозив потерпілу до лікарні.

Частково задовольняючи позов та стягуючи на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок протиправних дій відповідача, які виразилися у спричиненні ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень через її побиття, позивачці було спричинено фізичний біль, вона зазнала душевних та моральних страждань, погіршився стан її здоров'я. При цьому, суд виходив з засад розумності, виваженості та справедливості.

Такі висновки районного суду відповідають встановленим у справі обставинам.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Зі змісту заявленого позову вбачається, що позивач обгрунтовувала свої вимоги про стягнення моральної шкоди вчиненням щодо неї відповідачем злочину (протиправного діяння) та тим, що вона зазнала фізичного болю і погіршення стану здоров'я.

Зазначені позивачем підстави (фізичний біль у зв'язку з іншим ушкодженням здоров'я) та душевні страждання у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї є самостійними одна від одної. Тобта кожна з вказаних підстав є достатньою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода може полягати зокрема, як у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з іншим ушкодженням здоров'я, так і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Районний суд виходячи з обставин, встановлених вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 червня 2016 року, який набрав законної сили 18.07.2016 року встановив, що завдана позивачці моральна шкода полягала:

- у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з іншим ушкодженням здоров'я;

- спричинення відповідачем позивачці тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості через її побиття (нанесення не менше п'яти ударів рукою в область обличчя та голови та не менше трьох ударів рукою по різним частинам тулуба);

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї самої (побиття з завданням тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я є злочином, тобто протиправним, винним, суспільно-небезпечним діянням, яке передбачене Кримінальним кодексом України).

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру.

Факт завдання позивачці моральних та фізичних страждань випливає з обставин, які встановлені вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 червня 2016 року, який набрав законної сили 18.07.2016 року.

Окрім зазначених обставин позивач також у позові зазначила, що вона перебуває у стресовому стані, який пов'язаний з виявленою у неї тяжкою хворобою, проведеною медичною операцією та побоюванням загострення хвороби.

Проте, суд першої інстанції з розміром моральної шкоди про відшкодування якого просила позивач - 10 000 грн. не погодився та не прийняв до уваги твердження ОСОБА_3 щодо наявності причинного зв'язку між її побиттям відповідачем та виявленою у неї невдовзі тяжкою хворобою.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у 5 000 грн., суд першої інстанції виходив з засад розумності, виваженості та у справедливості та обгрунтовано засновував свій висновок виключно на тих обставинах, які встановлені вироком суду, який вступив в законну силу і яким небуло встановлено причинного зв'язку між тяжкою хворобою позивача та протиправними діями відповідача щодо неї, які виразилися у завданні їй тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір моральної шкоди визначений судом є завищеним з посиланням на те, що відсутній причинний зв'язок між побиттям позивача відповідачем та її тяжкою хворобою не можуть бути взятими до уваги, оскільки суд першої інстанції визначаючи розмір моральної шкоди у 5000 грн. не мотивував свій висновок наявністю зв'язку між протиправними діями відповідача щодо позивача та тяжкою хворобою останньої. Проте сам факт побиття відповідачем позивача через нанесення їй не менше п'яти ударів рукою в область обличчя та голови та не менше трьох ударів рукою по різним частинам тулуба не міг не спричинити та спричинив фізичний біль позивачці, а самі такі дії відповідача щодо позивача є протиправними, оскільки відповідач визнаний винним у скоєнні злочину за спричинення позивачці легких тілесних ушкоджень, що вбачається з вироку суду, який вступив в законну силу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував ступеня вини відповідача та не врахував, що відповідач є інвалідом 2-ї групи, проживає з дружиною, яка також є інвалідом 2-ї групи, отримує пенсію 1454,42 грн., не можуть бути взятими до уваги виходячи з такого.

Вина позивача у скоєнні злочину відносно здоров'я позивача встановлена і доведена вироком суду, який вступив в законну силу.

Дійсно матеріалами справи не встановлений причинний зв'язок між побиттям позивача і виявленою у неї невдовзі тяжкою хворобою 3-ї (передостанньої) стадії.

Проте, це з достовірністю не виключає, що на час спричинення відповідачем позивачці тілесних ушкоджень через нанесення їй не менше п'яти ударів рукою в область обличчя та голови та не менше трьох ударів рукою по різним частинам тулуба, остання або вже була хвора на тяжку хворобу або щонайменше перебувала у передхворобливому стані.

Дані обставини не свідчать про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, який визначив районний суд.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що останні кілька років до побиття відповідачем позивачки у січні 2015 року, сторони перебували в особистих стосунках.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 16.09.2010 року, 03.11.2013 року, 05.06.2014 року ОСОБА_2 проживаючи у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 вчиняв побиття останньої, сричиняючи їй тілесні ушкодження, які відповідно до проведених експертних висновків віднесені до легких тілесних ушкоджень. Проте всі вказані кримінальні провадження були закриті за заявою позивачки у зв'язку з примиренням з відповідачем.

Тобто до побиття позивачки у січні 2015 року, такі ж самі побиття і спричинення їй відповідачем тілесних ушкоджень відбувалися неодноразово.

Наявність інвалідності відповідача не перешкоджала неодноразовому скоєнню ним протиправних діянь відносно позивачки з якою він тривалий час перебував в особистих стосунках.

Намагання позивачки влаштувати особисте життя з іншим чоловіком призвело до чергового її побиття відповідачем у січні 2015 року.

Сам по собі факт отримання відповідачем щомісячної пенсії у розмірі 1454,42 грн. не надає можливості оцінити у повному обсязі майновий стан відповідача (наявність нерухомості, транспортних засобів, володіння цінним майном, розмір грошових накопичень у готівковому та і/ безготівковому вигляді; розрахунок всіх доходів членів сім'ї відповідача та витрат необхідних для утримання майна з можливістю співставлення активних та пасивних доходів з витратами відповідача). Самі по собі довідка про розмір отриманої пенсії відповідача за відсутності всіх інших довідок та правовстановлюючих документів на майно та гроші на рахунках, документальних доказів про витрати на утримання або експлуатацію майна, не висвітлює достовірно та у повному обсязі дійсний майновий стан відповідача і не надає підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкбди у 5000 грн., який визначив районний суд.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи порушень матеріального та процесуального права, які призвели до її неправильного вирішення та є підставою для скасування або зміни рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 31 травня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 5000 гривень залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

Л.А. Гірняк