Справа № 445/1762/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/783/5781/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 1 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а:

7 серпня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вимогою стягнути із ОСОБА_2 2 370 грн. у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу будинку в с.Золочівка вул.Б.Хмельницького, 26 «А» Золочівського району Львівської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач за договором купівлі-продажу придбала у неї житловий будинок, однак у звязку з відсутністю у покупця усієї суми коштів, за яку вчинено продаж, сторони домовилися, що 200 доларів США відповідач поверне згодом. У звязку із зміною місця проживання ОСОБА_4, ОСОБА_2 надала розписку зятю позивача - ОСОБА_5 про наявність перед ним боргу у розмірі 200 доларів США, які зобовязалася повернути до 30 травня 2012 року. Натомість, вона (позивач) подала нотаріально завірену заяву про відсутність будь - яких претензій до ОСОБА_2

Предмет та підстава позову не змінені.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 1 серпня 2017 року позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 2 370 грн. на підставі розписки, виданої 6 грудня 2011 року. В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що ОСОБА_4 видала нотаріально завірену заяву про відсутність будь - яких претензій до неї (ОСОБА_2Й ). Вказує, що жодних коштів у позивача не позичала.

В судовому засіданні відповідач та її представник апеляційну скаргу підтримали, просять її задовольнити.

Позивач ОСОБА_4, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить таке залишити без змін, апеляційну скаргу відхилити. Пояснила, що відповідач при купівлі-продажу належного їй (позивачу) будинку сплатила кошти не в повній сумі. У звязку з недоплатою 200 доларів США, написала розписку про борг.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, оскільки з висновками суду погодитися повністю не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам в повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 9 червня 2011 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в селі Золочівка Золочівського району Львівської області по вул.Б.Хмельницького йномером 26 «а». Позов предявлено з приводу невиконання відповідачем в повному обсязі на думку позивача ОСОБА_4 умов договору купівлі-продажу.

Із письмової та нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_4 вбачається, що вона будь-яких претензій не має. Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вимоги ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 відповідної грошової суми є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції посилався на те, що 6 грудня 2011 року ОСОБА_2 надала розписку про те, що вона винна ОСОБА_5 200 доларів США, які в свою чергу зобовязується повернути до 30 травня 2012 року. Вирішуючи спір, суд виходив з правовідносин позики та прийшов до висновку, що ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 200 доларів США, які не повернула у терміни, визначений у розписці. Гривневий еквівалент цієї суми становить 2370 грн. станом на момент подання позову.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України, 15,16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Статтею 33 цього Кодексу передбачено заміну неналежного відповідача та залучення співвідповідача. Залучення співпозивача в процесі розгляду справи процесуальний закон не передбачає.

Однак, суд першої інстанції на це уваги не звернув та за заявою ОСОБА_4 залучив до участі в справі співпозивачем ОСОБА_5, який самостійно з позовом не звертався, він не є стороною договору купівлі-продажу, з приводу невиконання умов якого заявлено позов.

Відповідно до вимог п.4 ч.1, ч.2, ч.3 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, є встановленим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, якими урегульовано відносини позики, які не поширюються на спірні правовідносини, що виникли з договору купівлі-продажу; а також стягнув кошти в користь особи, яка не є стороною у справі, з позовом не зверталася.

З огляду на встановлене, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_4

Колегія суддів не має можливості вирішити питання про поворот виконання оскаржуваного рішення Золочівського районного суду Львівської області, оскільки належні та допустимі докази про таке виконання не надані; що не позбавляє відповідача права звернутися з окремою заявою про поворот виконання рішення в порядку, передбаченому ст.381 ЦПК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.88, ст. 303, п.1, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 1 серпня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 2 730 грн., - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді