Справа № 203/1546/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді Казака С.Ю.

при секретарі Булеці А.В.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу, пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилалась на те, що 22.11.2011 року між нею та відповідачами було укладено договір грошової позики №22/12-11, відповідно до умов якого нею в позику відповідача було надано кошти в розмірі 848000 грн., що еквівалентно 106000 доларам США, строком на один рік до 22.12.2012 року. Того ж дня було складено акт приймання-передачі та розписку на підтвердження факту передачі коштів. У зазначений строк відповідачі кошти не повернули. Натомість в грудні 2012 року відповідач ОСОБА_5 звернувся до неї з проханням продовження строку дії договору позики на пять років. При цьому, частково погасивши борг в розмірі 30000 грн. Погодившись на пропозицію, 15.12.2012 року між нею та відповідача було укладено додаткову угоду, згідно умов якої строк для повернення позики було встановлено до 22.12.2016 року. Посилаючись на те, що після укладення додаткової угоди та в строк до 22.12.2016 року відповідачами надані в позику кошти повернуто не було, позивачка просила суд стягнути з останніх на її користь в солідарному порядку кошти в сумі 854916 грн. 99 коп., у т.ч.: суму основного боргу в розмірі 818000 грн., пеню в сумі 23845 грн. 26 коп., інфляційні витрати в сумі 8452 грн. 66 коп. та ти відсотки річних в сумі 4619 грн. 07 коп.

В судове засідання представник позивачки позов підтримав та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив про визнання останнім факту укладення договору позики та передачі коштів у визначеному в ньому розмірі. Також зазначив, що із загальною суми позики позивачці було повернуто кошти в сумі 30000 грн. та не заперечував щодо наявності заборгованості в сумі 818000 грн., посилаючись на те, що остання виникла в звязку із важким матеріальним становищем відповідачів через економічну кризу. В звязку з цим, не заперечуючи щодо стягнення заборгованості в сумі 818000 грн., представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та пені.

Відповідачка ОСОБА_4 на неодноразові виклики до суду не зявилась, про причини своєї неявки не повідомила.

З огляду на це, положення ст.223 ЦПК України та думку зявившихся представників сторін, які не заперечували проти продовження слухання справи, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за фактичної явки учасників справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627,629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України).

Судом встановлено, що 22.12.2011 року між позивачкою та відповідачами було укладено письмовий договір грошового займу №22/12-11, за умовами п.п.1.1,2.1,2.2 якого позикодавець зобовязався надати позичальникам грошові кошти в розмірі 848000 грн., що еквівалентно 106000 доларам США по курсу НБУ на день укладання договору, строком на 365 днів, до 22.12.2012 року.

На підтвердження передачі коштів сторонами в цей же день 22.12.2011 було складено акт приймання-передачі коштів та письмову розписку.

15.12.2012 року сторонами було укладено додаткову угоду до договору №22/12-11 від 22.12.2011 року, якою уточнено анкетні дані позикодавця та внесено зміни до п.2.2 вказаного договору в частині визначення строку надання позики до 22.12.2016 року, а також визначення суми боргу, що підлягає поверненню в розмірі 818000 грн., з урахуванням частково повернутих коштів в сумі 30000 грн.

Вказані обставини підтверджуються відповідними копіями зазначених вище договору №22/12-11, розписки та акту приймання-передачі від 22.12.2011 року, додаткової угоди від 15.12.2012 року, оригіналами вказаних письмових доказів, наданих представником позивачки та досліджених в судовому засіданні 21.12.2017 року, а також не заперечувались стороною відповідача.

Таким чином, суд вважає доведеним стороною позивача факт укладення договору грошової позики з відповідачами, передачі останнім відповідно до умов договору коштів в сумі 848000 грн. та часткового повернення позики в сумі 30000 грн.

Враховуючи, що у визначений в додатковій угоді строк до 22.12.2016 року позику в сумі 818000 грн. відповідачами повернуто не було, останніми порушено зобовязання встановлені договором та ч.1 ст.1049 ЦК України.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів в солідарному порядку боргу в розмірі 818000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на це, суд вважає такими, що ґрунтуються на положеннях ч.2 ст.625 ЦК України і позовні вимоги позивачки щодо стягнення з відповідачів трьох відсотків річних в сумі 4619 грн. 07 коп. та інфляційні витрат в сумі 8452 грн. 66 коп., розрахованих за період з 23.12.2016 року по 28.02.2017 року, погоджуючись з відповідними розрахунками вказаних сум, що наведені в позовній заяві.

При цьому, судом відхиляються заперечення представника відповідача ОСОБА_6 щодо вказаних позовних вимог з посиланням на звільнення відповідачів від відповідальності за ч.2 ст.625 ЦК України, в звязку із виникненням заборгованості через важке матеріальне становище відповідачів, повязане з економічною кризою, оскільки вказана обставина в силу ч.1 ст.625 ЦК України не звільняє відповідачів від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів пені в сумі 23845 грн. 26 коп., оскільки вказані позовні вимоги позивачкою не обґрунтовані, заявлені без посилання на відповідні правові норми та не ґрунтуються на положеннях ст.1048 ЦК України. Крім того, не передбачено такого виду відповідальності і умовами укладеного між сторонами договору.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_3 слід задовольнити частково, стягнувши з відповідачів в солідарному порядку суму боргу за договором грошового займу №22/12-11 від 22.12.2011 року в сумі 818000 грн. три відсотки річних в сумі 4619 грн. 07 коп., інфляційні витрати в сумі 8452 грн. 66 коп., а всього стягнути 831071 грн. 73 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки слід стягнути сплачений останньою судовий збір в сумі 8000 грн. по 4000 грн. з кожного з відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,6,11,202,207,525,627,629,638,1046,1047,1048,1049 ЦК України, ст.ст.4,5,10,11,12,76-80,141,223,247,258,259,263-268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу, пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (49000, м.Дніпро, пр.Пушкіна,11-а/35, РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_5 (49000, м.Дніпро, пр.Пушкіна,11-а/35, РНОКПП НОМЕР_2) в солідарному порядку на користь ОСОБА_3 (м.Донецьк, бульвар Пушкіна,18/37, РНОКПП НОМЕР_3) суму боргу за договором грошового займу №22/12-11 від 22 грудня 2011 року в сумі 818000 грн. три відсотки річних в сумі 4619 грн. 07 коп., інфляційні витрати в сумі 8452 грн. 66 коп., а всього стягнути 831071 грн. 73 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (49000, м.Дніпро, пр.Пушкіна,11-а/35, РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_5 (49000, м.Дніпро, пр.Пушкіна,11-а/35, РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (м.Донецьк, бульвар Пушкіна,18/37, РНОКПП НОМЕР_3) судовий збір в сумі 8000 грн. по 4000 грн. з кожного з відповідачів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26 грудня 2017 року.

Суддя С.Ю.Казак