Справа № 154/2373/16 Головуючий у 1 інстанції: Пікула Н.В.
Провадження № 22-ц/773/1512/17 Категорія: 27 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Шевчук Л.Я.,

з участю:

секретаря судового засідання -Лимаря Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_2,

представника особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2, на заочне рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 26.01.2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №33/005/06-Анкл, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 99705 грн. строком до 25.01.2013 року зі сплатою 23,5% річних для придбання автомобіля.

Між сторонами укладено договір застави транспортного засобу, за яким ОСОБА_4 передав у заставу придбаний за кредитні кошти транспортний засіб марки «CHEVROLET», модель «EVANDA».

20 травня 2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та АТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, зокрема і за даним кредитним договором.

Як зазначав позивач, відповідач ОСОБА_4 припинив виконувати свої зобов'язання за договором щодо сплати щомісячних платежів. Станом на момент подання позовної заяви відповідачем не виконано зобов'язання зі сплати щомісячних платежів на загальну суму 120162,12 грн., з яких: 39637,92 грн. - тіло кредиту; 43770,38 грн. - відсотки; 36753,88 грн. - пеня.

Посилаючись на наведене, позивач просив у рахунок погашення заборгованості відповідача перед ПАТ «Дельта Банк» за вказаним кредитним договором у розмірі 120162,12 грн. звернути стягнення на предмет застави - автомобіль.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 листопада 2016 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №33/005/06-Анкл від 26.01.2006 року у розмірі 120162,12 грн. звернуто стягнення на предмет застави за договором застави № 33/005/З01/06-Анкл від 26.01.2006 - транспортний засіб марки «CHEVROLET», модель «EVANDA», кузов № НОМЕР_1, 2005 року випуску, транзитний номерний знак НОМЕР_5, попередній номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, із застосуванням процедури, передбаченої п.3 ст.25, 26 Закону України від 18.07.2003 р. «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», шляхом продажу ПАТ «Дельта Банк», як обтяжувачем, предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем (будь-яким способом, в тому числі із укладенням нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу) за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, та передачі в управління ПАТ «Дельта Банк» транспортного засобу марки «CHEVROLET», модель «EVANDA», кузов № НОМЕР_1, 2005 року випуску, транзитний номерний знак НОМЕР_5, попередній номерний знак НОМЕР_2, на період до його реалізації із наданням ПАТ «Дельта Банк» повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям автомобіля з обліку в Регіональних сервісних центрах МВС по свідоцтву про реєстрацію або його дублікату, а також наданням ПАТ «Дельта Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття автомобіля з обліку в Регіональному сервісному центрі МВС у Волинській області. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2, як особа, яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсних обставини справи. Вважає, що суд вирішив питання про її права та обов'язки, оскільки на момент розгляду справи спірний автомобіль належав їй на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 17.08.2016 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка не брала участі у справі, її представника та представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Реалізація цього права здійснюється в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.14 та ч. 1 ст. 292 ЦПК України (чинної на час подання апеляційної скарги) право на апеляційне оскарження судових рішень мають сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Виходячи зі змісту положень вказаних норм, особи, які не брали участі у розгляді справи, але звертаються з апеляційною скаргою, оскільки вважають, що суд вирішив питання про їх права та обов'язки, повинні довести, а апеляційний суд повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Отже, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.

Матеріали справи та подані в суді апеляційної інстанції докази свідчать, що ОСОБА_2 не брала участі у справі, разом з тим, судом вирішено питання про її права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом, 26.01.2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №33/005/06-Анкл, відповідно до умов якого ВАТ «Кредитпромбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 99705 грн. строком до 25.01.2013 року зі сплатою 23,5% річних для придбання автомобіля, а відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути кредит у повному обсязі та сплатити проценти за використання кредиту, а також інші платежі відповідно до умов договору.

З метою забезпечення кредитних зобов'язань між сторонами укладено договір застави транспортного засобу № 33/005/З01/06-Анкл від 26.01.2006 року, за яким ОСОБА_4 передав у заставу транспортний засіб марки «CHEVROLET», модель «EVANDA», кузов № НОМЕР_1, 2005 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, який йому належить на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 виданого Нововолинським МРЕВ УДАІ УМВС України у Волинській області 25.01.2006 року, із заставною вартістю 99704,50 грн.

20 травня 2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та АТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, в тому числі і за вказаним кредитним договором.

Також встановлено, що рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24.12.2010 р. позов ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 в користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 48631,66 грн., 486,31 грн. судового збору та 120,00 грн витрат на ІТЗ судового процесу (а.с.5-6).

20.04.2011 року заступником начальника ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ на виконання вищезазначеного судового рішення від 24.12.2010 р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №26156850 та накладено арешт на все майно боржника.

22 липня 2016 року ВДВС було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна приватне обтяження за № 49996162 в рамках ВП 426156850 на користь ТзОВ «Кредитпромбанк», з подальшими змінами на ПАТ «Дельта Банк», про накладення арешту на все рухоме майно боржника ОСОБА_4 із забороною його відчуження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.05.2011 року.

09.12.2015 р. державним виконавцем було закінчено виконавче провадження №26156850 у зв'язку з фактичним виконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, яка постановою в.о. начальника Володимир-Волинського міськрайонного ВДВС за наслідками проведеної перевірки виконавчого провадження №26156850 визнана такою, що не відповідає вимогам ч.2 ст.11, ч.8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та скасована з відновленням виконавчого провадження.

Із довідки регіонального сервісного центру МВС у Волинській області від 05.08.2016 р., наданої банку та долученої до позовної заяви, вбачається, що 17 березня 2016 року заставний автомобіль ОСОБА_4 було знято з реєстраційного обліку.

Також судом встановлено, що зняття транспортного засобу з реєстраційного обліку відбулося на підставі довідки № 05-3143472 від 13.11.2015 р., виданої АТ «Дельта Банк». Однак матеріалами справи встановлено, що дана довідка не відповідає дійсності, що стверджено на підставі внутрішнього розслідування, проведеного ПАТ «Дельта Банк».

З відповіді на запит банку СВ Володимир-Волинського ВП Нововолинського ВП ГУ НП У Волинській області від 28.09.2016 року вбачається, що за зверненням представника банку проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні за ч.1 ст.358 КК України, в ході якого було встановлено, що ОСОБА_4 отримав підроблену довідку у м.Києві від невідомої особи.

Судом першої інстанції за заявою банку, поданою разом із позовом, було постановлено ухвалу від 12 жовтня 2016 року про вжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на вказаний предмет застави.

Однак у матеріалах справи є лист територіального сервісного центру 0744 МВС України у Волинській області від 11 листопада 2016 року, який надійшов до суду 21 листопада 2016 року, тобто після ухвалення судом оскаржуваного рішення, та з якого вбачається, що автомобіль марки «CHEVROLET», модель «EVANDA», 2005 року випуску, номер кузова № НОМЕР_1, транзитний номерний знак НОМЕР_5, попередній номерний знак НОМЕР_3, належить ОСОБА_2, а не вказаному в ухвалі суду ОСОБА_4 із попереднім номерним знаком автомобіля НОМЕР_7. В цьому листі також зазначено, що ОСОБА_2 стала власником даного автомобіля 17.08.2016 року, а з 30.08.2016 року зняла його з обліку для реалізації. У зв'язку з цим вказано, що накласти арешт на даний автомобіль за попереднім власником технічно не являється можливим.

Отже, суд першої інстанції належним чином не перевірив належність предмета застави відповідачу на час розгляду справи і передчасно ухвалив рішення про задоволення позову.

В суді апеляційної інстанції особа, яка не брала участі у справі, та її представник пояснили, що 17 серпня 2016 року ОСОБА_5, яку представляв за дорученням її брат ОСОБА_6, через сервісний центр МВС придбала автомобіль у ОСОБА_4, що підтверджено договором купівлі-продажу 4643/2016/013964, актом огляду транспортного засобу та реєстраційних документів № 2275, заявою № 98125088 до начальника Центру 4643 про вторинну реєстрацію автомобіля від 17.08.2016 року, а також свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8, виданого 17.08.2016 року на ім'я ОСОБА_2 У тексті договору купівлі-продажу вказано, що продавець гарантує, що майно, яке є предметом продажу, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не являється предметом спору у суді. Зі свідоцтва видно, що автомобілю НОМЕР_4.

Крім того, ОСОБА_2 пояснила, що 30 серпня 2016 року нею було знято з реєстраційного обліку вказаний транспортний засіб для реалізації і автомобілю було присвоєно транзитний номерний знак 14ВК7636, що підтверджено довідкою ТСЦ 0744 від 27.01.2017 р.

ОСОБА_2 також ствердила, що 17 лютого 2017 року нею було повторно зареєстровано спірний автомобіль та видано відповідно нове свідоцтво про реєстрацію і вона, як власник, двічі надавала нотаріальні довіреності щодо управління і розпорядження цим автомобілем. Вказані обставини підтверджені в суді апеляційної інстанції копіями свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9, виданого 17.02.2017 року, нотаріальних довіреностей від 25.04.2017 року та від 28.06.2017 року від імені ОСОБА_2 на уповноваження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо розпорядження вказаним автомобілем.

Таким чином, наданими суду доказами особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2 довела своє право власності на заставний автомобіль та право звернення із апеляційною скаргою до суду щодо оскарження рішення суду першої інстанції, яким вирішено питання про її права.

Разом з тим, частиною 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» від 02.10.1992 р. № 2654-ХІІ встановлено, що заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Дане положення закону закріплене і в п. 3.1 договору застави, відповідно до якого заставодавець не має право відчужувати предмет застави у будь-який спосіб. Крім того, у цьому ж пункті зазначено, що заставодавець не може без згоди заставодержателя обтяжувати предмет застави зобов'язаннями третіх осіб (зокрема не передавати його у спільну власність, оренду, користування, лізинг тощо). В пункті 3.1.5 зазначено, що заставодавець зобов'язаний не проводити перереєстрацію майна в органах ДАІ .

Відповідно до статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Застава є способом забезпечення зобов'язань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Крім того, із витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається, що згідно з договором застави від 26 січня 2006 року було накладено обтяження на спірний автомобіль на термін до повного виконання заставодавцем зобов'язань перед заставодержателем за кредитним договором (пункт 2.1 договору застави, а.с. 10), а спірний автомобіль був відчужений ОСОБА_4 ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного від 17 серпня 2016 року.

З указаного вбачається, що спірний автомобіль, який є предметом застави, було відчужено за наявності зареєстрованого обтяження.

Оскільки спірний автомобіль за ОСОБА_4 на час розгляду справи та на даний момент в реєстрі не значиться, а був перереєстрований на ОСОБА_9, та належав їй на праві власності, тобто відбулося відчуження заставного транспортного засобу боржником іншій особі, а отже банку необхідно було пред'являти вимоги до нового власника предмета застави.

Однак суд першої інстанції цієї обставини належним чином не перевірив і розглянув справу, не залучивши до участі у справі як належного відповідача власника предмета застави ОСОБА_2

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки судом було залишено поза увагою вищенаведене, неповно з'ясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, у зв'язку з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права.

Частиною 3 даної статті визначено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залученні до участі у справі

Враховуючи наведене, встановивши порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням нового рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 390, 391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 листопада 2016 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складений 05 січня 2018 року.