Номер провадження: 22-ц/785/4898/17
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Дрішлюка А.І., суддів: Гірняк Л.А., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі судового засідання Поліхранова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні апеляційного суду Одеської області знаходиться апеляційна скарга Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно.

В процесі розгляду справи представником позивача ОСОБА_5 було заявлено клопотання про закриття апеляційного провадження. Інші учасники в судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю виходячи з наступного.

У листопаді 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просять визнати за ними право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення кафе-бару, площею 340,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 16 грудня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення кафе-бару, площею 340,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 відповідно за кожним з позивачів. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21.04.2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2011 року було скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.

Ухвалою ВССУ від 05.04.2017 року вказане рішення апеляційного суду було скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про можливість продовження апеляційного розгляду. Скасовуючи прийняте процесуальне рішення апеляційного суду колегія суддів ВССУ вказала, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2016 року заяву Одеської міської ради про поновлення строку апеляційного оскарження рішення Приморського районного суду від 16 грудня 2011 року задоволено, поновлено Одеській міській раді строк апеляційного оскарження рішення Приморського районного суду від 16 грудня 2011 року та відкрито апеляційне провадження у справі. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 297 ЦПК України незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення (ч. 3 ст. 297 у редакції Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-УІ). Як убачається із пояснювальної записки до проекту Закону України № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», метою вказаного закону було обмеження шляхів зловживання учасниками своїми процесуальними правами та забезпечення державою стабільності відносин, які виникають на підставі судових рішень. Стабільність судового рішення як його правова характеристика є гарантією його правової дії, його правової визначеності. Європейський суд з прав людини у низці своїх рішень, зокрема, у справі «Брумареску проти Румунії» від 28 жовтня 1999 року, у справі «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 року, у справі «Праведна проти Росії» від листопада 2004 року, у справі «Радчіков проти Росії» від 24 травня 2007 року, у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, у справі «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, у справі «Волосюк проти України» від 29 червня 2006 року виводить такий принцип права як «принцип правової визначеності», який вимагає, щоб «остаточне рішення суду не ставилося під питання». Це означає, що суд та інші органи державної влади після ухвалення остаточного рішення не мають права на звернення на перегляд рішення суду, що стосується також посадових осіб органів державної влади, які участі у справі не брали. Тобто повторний розгляд справи по суті саме за зверненням органів влади чи місцевого самоврядування, а також їх посадових осіб є порушенням принципу правової визначеності. Апеляційне провадження - одна із стадій цивільного судочинства, яка перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень судів першої інстанції, що не набрали законної сили. Суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що у випадку відсутності права на поновлення строку на апеляційне оскарження у випадках, прямо передбачених цивільним процесуальним законом, рішення суду першої інстанції є таким, що набрало законної сили, а отже, мали визначитися, чи є таке рішення предметом перегляду судом саме апеляційної інстанції. Оскільки на день подачі Одеською міською радою апеляційної скарга - 07 грудня 2015 року - була чинною редакція ч. З ст. 297 ЦПК України, відповідно до якої встановлено преклюзивний річний строк на апеляційне оскарження судових рішень органом місцевого самоврядування незалежно від причин поважності пропуску такого строку, апеляційну скаргу подано радою після спливу 4 років, тому строк на апеляційне оскарження був поновлений та апеляційна скарга прийнята безпідставно. Апеляційний суд на вказані вимоги закону уваги не звернув, норм процесуального права не дотримався, тому рішення апеляційного суду не може вважатися законним і обґрунтованим і має бути скасоване з передачею справи до апеляційного суду для вирішення питання про можливість продовження апеляційного розгляду.

Згідно зі ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при повторному розгляді справи.

Оскільки апеляційне провадження було відкрито попереднім складом апеляційного суду безпідставно, а справа була повернута після касаційного розгляду без скасування ухвали про поновлення строку та відкриття апеляційного провадження на новий апеляційний розгляд, апеляційний суд закриває раніше відкрите апеляційне провадження виходячи з логіки та сенсу цивільного процесу та виходячи з аналогії п.1.ч.1 ст. 205 ЦПК України на підставі п.4 ч.1 ст. 307, 310 ЦПК України.

Окремо колегія суддів вказує на правову позицію ВСУ висловлену в постанові від 22.02.2017 року у справі № 6-2054цс16, в якій вказано, що відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

Зазначене положення закону поширюється на апеляційні скарги подані з 14 січня 2012 року, тобто з дати набрання чинності Законом України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», яким внесено відповідні зміни до статті 297 ЦПК України.

Аналізуючи відповідність обставин справи та дій державних органів відповідно до Конвенції, ЄСПЛ у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Також ЄСПЛ зазначив, що повноваження державних органів з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, які не обмежено жодними часовими рамками, мають суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Положення частини третьої статті 297 ЦПК України щодо обмеження органів державної влади та місцевого самоврядування в оскарженні судових рішень річним строком з моменту їх проголошення сприяють тому, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов'язків.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 310, 205, 297, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

Л.А. Гірняк

Є.С. Сєвєрова

15.08.2017 року м. Одеса