Провадження № 2-н/761/699/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2017 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Мальцев Д.О., вирішуючи питання про відкриття наказного провадження у цивільній справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В:

20.12.2017 року на адресу Шевченківського районного суду м.Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з ОСОБА_1.

Разом з тим, згідно з положеннями п.5 ч.1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред'явлення позову в суд за такою вимогою.

У відповідності до роз'яснень, які містяться в п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23 грудня 2011 року № 14, наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Як вбачається зі змісту заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів, заявником заявлено вимогу про стягнення з боржника 62 806,60 грн., у тому числі заборгованість за спожиту електричну енергію, починаючи з листопада 2014 року.

При цьому, вказана заява підписана та направлена до суду в грудні 2017 року.

В свою чергу, статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, враховуючи те, що заявник звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, вважаю, що у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» заборгованості за спожиту електричну енергію слід відмовити.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 165, 166, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» заборгованості за спожиту електричну енергію.

Роз'яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м.Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: