У х в а л а

іменем україни

04 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євграфової Є.П.,

Завгородньої І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Запорізького міського голови ОСОБА_3, Запорізької міської ради, Міського комунального підприємства «Основаніє» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що за контрактом від 23 червня 2014 року, укладеним з територіальною громадою міста, від імені якої діяв міський голова ОСОБА_4, він обіймав посаду директора міського комунального підприємства «Основаніє» (далі - МКП «Основаніє»). Розпорядженням Запорізького міського голови від 20 травня 2016 року № 1234 к/тр його було звільнено із займаної посади за п. 8 ст. 36 КЗпП України за одноразове грубе порушення обов'язків, передбачених контрактом, що призвело до негативних наслідків для підприємства.

Посилаючись на те, що грубих порушень посадових обов'язків він не допускав, контракт розірвано без отримання його письмових пояснень, після спливу місячного строку з дня виявлення проступку, без урахування ступеню тяжкості проступку і заподіяної шкоди, без з'ясування обставин, за яких вчинено проступок і без урахування попередньої роботи, просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження міського голови про дострокове розірвання контракту, поновити його на посаді, відновивши дію контракту, стягнути з МКП «Основаніє» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 49 698 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом установлено, що 23 червня 2014 року між міським головою Запорізької міської ради ОСОБА_4, який діяв від імені та в інтересах територіальної громади м. Запоріжжя, та ОСОБА_2 укладено контракт, за яким останнього було призначено на посаду директора МКП «Основаніє» на термін з 24 червня 2014 року по 23 червня 2017 року (а. с. 12-16).

Відповідно до п. 1.1 розділу 1 контракту керівник зобов'язується безпосередньо і через сформований апарат здійснювати поточне керівництво підприємством, забезпечувати його прибуткову діяльність, ефективне використання і збереження майна підприємства.

Пунктом 1.2. контракту встановлено, що цей контракт є трудовим договором, на підставі якого виникають трудові відносини між територіальною громадою в особі міського голови, органом управління майном та керівником. Кодекс законів про працю України, інші нормативно-правові акти, що регулюють трудові правовідносини, поширюються на взаємовідносини сторін за цим контрактом в частині, неурегульованій цим контрактом.

Відповідно до п. п. 1.3, 1.4, 1.5 розділу 1 контракту керівник комунального підприємства виконує обов'язки, передбачені законодавством України, Статутом підприємства, цим контрактом та договорами, укладеними відповідно до чинного законодавства України. Керівник забезпечує діяльність підприємства згідно з чинним законодавством України, статутом підприємства та цим контрактом в інтересах власника підприємства. Керівник у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, нормативно-правовими актами Президента України, Кабінету Міністрів України, інших центральних органів виконавчої влади, рішеннями міської ради, рішеннями виконавчого комітету міської ради, розпорядженнями міського голови та іншими документами, які регламентують діяльність підприємства.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до п.п. 2 п. 6.2 контракту передбачено, що керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірвано до закінчення терміну дії з ініціативи міського голови або за пропонуванням органу управління майном у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом, що призвело до негативних наслідків для підприємства (понесені збитки, виплачено штрафи та інше).

20 травня 2016 року розпорядженням Запорізького міського голови ОСОБА_3 № 1234 к/тр «Про звільнення ОСОБА_2.» позивача було звільнено з 20 травня 2016 року з займаної посади директора МКП «Основаніє» за одноразове грубе порушення ним обов'язків, передбачених контрактом, що призвело до негативних наслідків для підприємства (понесені збитки у сумі 17 004 грн 94 коп. - середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць за вирахуванням суми прибуткового податку та інших обов'язкових платежів та 1 102 грн 40 коп. - судовий збір, а загалом 18 107 грн 34 коп., стягнутих за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2016 року по цивільній справі № 336/9202/16-ц з МКП «Основаніє» з підстави незаконного звільнення директором МКП «Основаніє» ОСОБА_2 провідного інженера дільниці утримання мереж Шевченківського територіального відділення МКП «Основаніє» ОСОБА_5) згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України, достроково розірвавши з ним контракт, укладений розпорядженням міського голови від 23 червня 2014 року № 964 к/тр «Про призначення ОСОБА_2.» (а.с. 11).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 листопада 2015 року ОСОБА_2 як директор комунального підприємства видав наказ про звільнення провідного інженера дільниці утримання мереж Шевченківського територіального відділення МКП «Основаніє» ОСОБА_5 за п. 1 ст. 40 КЗпП України - скорочення штату працівників.

Факт незаконного звільнення провідного інженера дільниці утримання мереж Шевченківського територіального відділення МКП «Основаніє» ОСОБА_5 було встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2016 року по цивільній справі № 336/9202/16-ц (2/336/694/2016).

Вказаним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя визнано незаконним та скасовано наказ директора МКП «Основаніє» від 30 листопада 2015 року про звільнення ОСОБА_5, поновлено ОСОБА_5 на посаді провідного інженера дільниці утримання інженерних мереж Шевченківського територіального відділення з управління житловим фондом МКП «Основаніє», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, судовий збір. Допущене негайне виконання рішення суду у частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 5 471 грн 13 коп. Зазначене рішення суду набрало законної сили 27 березня 2016 року (а.с. 17-19).

Підставою визнання незаконним звільнення ОСОБА_5 та поновлення його на роботі стало те, що згоду на звільнення ОСОБА_5 повинна була надавати не лише первинна профспілкова організація МКП «Основаніє», а й вищий виборний орган цієї професійної організації, оскільки сам ОСОБА_5 був членом профспілкового виборного комітету МКП «Основаніє».

На виконання рішення суду, 16 березня 2016 року наказом директора МКП «Основаніє» від 16 березня 2016 року ОСОБА_5 був поновлений на посаді та доручено головному бухгалтеру виплатити ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць, що відповідало резолютивній частині рішення (у частині негайного виконання).

18 березня 2016 року, відповідно до платіжного доручення № 14408 та відомості розподілу заробітної плати, МКП «Основаніє» виплатило на користь ОСОБА_5 17 004 грн 94 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (за вирахуванням суми прибуткового податку та інших обов'язкових платежів) (а.с. 53, 54). Також, згідно з платіжним дорученням № 15096 від 12 травня 2016 року, МКП «Основаніє» сплатило 1 102 грн 40 коп. судового збору на виконання рішення суду (а.с. 52).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 було звільнено на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, тобто з підстав, передбачених контрактом, а саме п.п. 2 п. 6.2 розділу 6 контракту - у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом, що призвело до негативних наслідків для підприємства (понесені збитки, виплачено штрафи та інше).

При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що роботодавець вважав, що одноразовим грубим порушенням ОСОБА_2 обов'язків, передбачених контрактом, що призвело до негативних наслідків для підприємства (понесені збитки), - є порушення обов'язку, передбаченого п. 1.1 розділу 1 контракту, а саме «обов'язку безпосередньо і через сформований апарат здійснювати поточне керівництво підприємством». Порушення вказаного обов'язку полягає у незаконному (у зв'язку з неотриманням згоди належної профспілкової організації МКП «Основаніє») звільненні директором МКП «Основаніє» ОСОБА_2 провідного інженера дільниці утримання мереж Шевченківського територіального відділення МКП «Основаніє» ОСОБА_5 Незаконне звільнення, в свою чергу, призвело до негативних наслідків для підприємства - нанесенні збитків МКП «Основаніє» загалом 20 381 грн 62 коп., стягнутих за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2016 року.

Звертаючись з позовом, позивач посилався на те, що при звільненні ОСОБА_5, він виконав вимоги п. 1.1 розділу 1 контракту, що виявилось у видачі ним наказу № 235 від 23 вересня 2015 року, яким було доручено начальнику відділу кадрів ОСОБА_6 провести з ОСОБА_5 інформаційну та організаційну роботу щодо попередження його про скорочення, пропозицію інших робочих місць тощо. Зазначений наказ погоджено, в тому числі, з начальником відділу кадрів ОСОБА_6, головою профспілки ОСОБА_7 та в.о. начальника юридичного відділу ОСОБА_8 (а.с. 124-125). Також, на підтвердження того, що незаконне звільнення ОСОБА_5 відбулось не з його вини, позивач наполягає на тому, що відсутність попередньої згоди належної профспілкової організації при звільненні ОСОБА_5 пов'язана з тим, що унього відсутня юридична освіта, наявність якої не є обов'язковою вимогою до керівника МКП «Основаніє», а також з тим, що штат працівників відділу кадрів та юридичного відділу на чолі з начальником відділу кадрів та начальником юридичного відділу відповідно, які існують на підприємстві, не проконтролювали належного дотримання вимог при звільненні ОСОБА_5 (а.с. 4-5).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.п. 6 п. 4.6 розділу 4 нової редакції Статуту МКП «Основаніє» (зі змінами та доповненнями, затвердженими розпорядженням міського голови від 12 лютого 2013 року № 46р), визначено, що директор підприємства у межах своєї компетенції має право звільняти працівників підприємства згідно зі штатним розкладом (а.с. 103).

Керівник несе особисту відповідальність за діяльність підприємства. У разі невиконання чи неналежного виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, сторони несуть відповідальність згідно з законодавством та цим контрактом (п. п. 5.1, 5.2 розділу 5 контракту).

Таким чином, позивачем не було надано суду належних, допустимих та переконливих доказів того, що незаконне звільнення ОСОБА_5 відбулось не з його вини.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що звільнення члена профкому підприємства ОСОБА_5 з ініціативи адміністрації відбулося з грубим порушенням трудового законодавства саме через неналежне виконання керівником підприємства ОСОБА_2 своїх обов'язків, передбачених контрактом, а незаконні дії керівника підприємства ОСОБА_2 при звільненні працівника призвели до негативних наслідків для підприємства - понесені збитки, керуючись п. 8 ст. 36 КЗпП України обґрунтовано вважали, що тягар наслідків вищевказаного порушення керівником підприємства ОСОБА_2 обов'язків, передбачених контрактом, у вигляді завдання збитків, дає підстави для кваліфікації вказаних дій керівника як грубого порушення трудових обов'язків, тому звільнення позивача відбулося із додержанням трудового законодавства та у відповідності до умов трудового контракту та дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим, дисциплінарна відповідальність полягає у застосуванні до працівника дисциплінарних стягнень, якими, відповідно до ст. 147 КЗпП України, можуть бути лише догана чи звільнення.

Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, звільнення як захід дисциплінарного стягнення - це розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу на підставі п. п. 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України. В той же час звільнення згідно з п. 7 ст. 36, п. 2 та 3 ст. 41 КЗпП України дисциплінарним стягненням не визнається.

У разі звільнення працівника з підстав, передбачених п. п. 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, які кваліфікуються як захід дисциплінарного стягнення, поряд із загальними, мають бути дотримані правила і порядок, встановлені ст. ст. 147-1, 148 і 149 КЗпП України.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано вважали, що припинення трудового договору з підстав, передбачених п. 8 ст. 36 КЗпП України, не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги ст. ст. 148, 149 КЗпП України про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на цей випадок не поширюються.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи ч. 3 ст. 61 ЦПК України, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги, що зводяться до ревізії рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2016 року по цивільній справі № 336/9202/16-ц (2/336/694/2016), яке набрало законної сили.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня