Справа № 183/5335/17
Провадження № 2/183/3233/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2017 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з секретарем Данильченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковськ Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, треті особи: Міністерство оборони України, ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення, визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:
Позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилаються на те, що ОСОБА_2 , на склад сім`ї з трьох осіб, 07 грудня 2001 року видано ордер № 175 на вселення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 . З 11 грудня 2010 року у зв`язку із його проходженням служби у військовій частині у Запорізькому гарнізоні, його місце проживання та місце проживання доньки ОСОБА_3 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , без зайняття житлової площі, а ОСОБА_1 на даний час проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 м. Запоріжжя у зв`язку з чим у спірній квартирі на даний час тимчасово ніхто не проживає, однак за ними збережено право користування. 08 жовтня 2014 року вони звернулись до відповідача із заявою про передачу в приватну власність квартири, яку вони займають, проте отримали рішення № 3096 від 7 жовтня 2014 року про відмову в приватизації займаної квартири, оскільки військове містечко АДРЕСА_3 відноситься до числа закритих.

Зазначені дії та рішення відповідача позивачі вважають неправомірними, такими, що не відповідають діючому законодавству України, у зв`язку з чим просили:

- визнати незаконним та скасувати рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська № 3096 від 17 жовтня 2014 року про відмову в передачі у приватну власність квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 право на приватизацію квартири АДРЕСА_4 ;

- зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро, вжити всіх належних та достатніх заходів щодо передачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у приватну власність квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яку вони займають на умовах найму, згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 не з`явились, надали суду окремі заяви про розгляд справи за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити (а.с. 40, 41).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заперечення, в яких посилається на те, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро є неналежним відповідачем, оскільки зазначене рішення про відмову було прийнято з підстав не віднесених до його компетенції та фактично прийнято не ним, а було лише оформлено відповідно до делегованих йому повноважень Наказом Міністра оборони України № 1 від 03 січня 1993 року, крім того, подана заяви на приватизацію не відповідає встановленій формі та подана окрім основного квартиронаймача, ОСОБА_1 , яка не має права на приватизацію, а також позивачі фактично не проживають у квартирі, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 55-56).

Представники третіх осіб: Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили та про розгляд справи за їх відсутності не клопотали, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за їх відсутності.

Представник третьої особи Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності згідно чинного законодавства (а.с. 53).

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заперечення позову не заперечувала, наполягала на його задоволенні (а.с. 38).

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Закону України № 2147 від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону № 2147.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно ордеру № 175 від 07 грудня 2001 року, виданого Міністерством оборони України, ОСОБА_2 та членам його родини: дружині ОСОБА_1 та доньці ОСОБА_3 , надане право на вселення в двокімнатну квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 29,01 м 2 (а.с. 11) та того ж дня між ним та Будинкоуправлінням № 1 Гвардійської КЕЧ району укладено типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду (а.с. 12-13).

Рішенням Будинкоуправління № 1 Гвардійської КЕЧ району № 2283 від 08 листопада 2010 року, основним квартиронаймачем визнано ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 знятий з реєстрації зазначеної квартири у зв`язку з проходженням служби в м. Запоріжжя (а.с. 14).

Згідно довідки № 3252 від 29 вересня 2014 року, виданої Квартирно-експлуатаційним відділом м. Запоріжжя, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за період проходження військової служби у Запорізькому гарнізоні з червня 2005 року по вересень 2013 року жилим приміщенням для постійного користування, службовим приміщенням або грошовою компенсацією замість такого житла за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувались. ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 без зайняття житлової площі (а.с. 17). Проте ОСОБА_1 залишається зареєстрованою у квартирі АДРЕСА_4 , проте у ній тимчасово не проживає, оскільки проходить службу у військовій частині А 1978 Запорізького гарнізону (а.с. 15, 18, 20).

Судом встановлено, що позивачі з причин їхньої тимчасової відсутності у спірній квартирі у зв`язку з проходженням служби у м. Запоріжжі та з метою збереження за ними квартири, оскільки вони мають намір після закінчення служби повернутись до неї, надали заяву про вжиття заходів щодо недопущення визнання їх такими, що втратили право користування квартирою, на підставі чого КЕВ м. Дніпропетровська прийнято рішення № 142 від 16 січня 2014 року, яким позивачам, за умови своєчасної оплати комунальних послуг та виконання нормативних документів щодо реєстрації продовжено строк збереження за ними квартири на весь час проведення розгляду питання бронювання житла у військових містечках (а.с. 18, 19).

Вищезазначене житлове приміщення належить до житлового фонду Міністерства оборони України, перебуває у повному оперативному управлінні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро.

У відповідності до Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро, зазначений відділ здійснює безпосередньо квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності. Квартирно-експлуатаційне забезпечення це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном.

Згідно п. 3.2.4 зазначеного Положення на Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська покладений обов`язок та повноваження щодо утримання житлового фонду.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (далі Закон № 2482-XII), державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро із заявою про передачу їм квартири у приватну власність у відповідності до Закону № 2482-ХІІ (а.с. 20).

Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпропетровська прийнято рішення № 3096 від 17 жовтня 2014 року, яким відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в приватизації вищезазначеної квартири (а.с. 21).

Підставою відмови в приватизації спірного житла в рішенні зазначено те, що житловий фонд смт Гвардійське перебуває на консолідованому балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська і відповідно до ЗУ "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" є військовим майном та віднесене до переліку закритих військових містечок, які не підпадають під приватизацію.

Суд приходить до висновку, що зазначене рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська належить визнати незаконним та скасувати, з наступних підстав.

Статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли в зв`язку з приватизацією житла, відмови уповноваженого органу в проведенні приватизації, виникають з житлових правовідносин та повинні розглядатися судом в порядку цивільного судочинства.

Конституцією України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання і захисту усіх форм власності.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені в Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Зазначеним Законом регламентований порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом, з обмеженнями, визначеними п. 2 ст. 2 цього Закону.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2482-ХІІ не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків пам`яток садове - паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв, квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають у аварійному стані, квартири (будинки, кімнати), які віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки) житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з Положенням "Про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України", затвердженим Наказом Міністра оборони України № 215 від 21 квітня 2011 року та Наказом Міністра Оборони України № 448 від 03 липня 2013 року визначення "закрите військове містечко" та коло осіб, які мають право затверджувати перелік закритих військових містечок виключені.

03 вересня 2010 року Начальником Генерального штабу - Головнокомандуючим Збройних сил України ОСОБА_5 затверджений останній чинний (він базується на Наказі Міністра оборони СРСР № 75 від 22 лютого 1977 року) "Перелік закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд", селище міського типу Гвардійське та Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області не були включені до цього переліку.

На підтвердження того, що смт Гвардійське не наданий статус закритого військового містечка свідчить і Наказ Міністра оборони № 569 від 15 вересня 2011 року "Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад" з затвердженими переліками військового майна.

Згідно Наказу Міністра оборони України № 569 "Про безоплатну передачу військового майна у приватну власність до територіальних громад", військове майно безоплатно передається у комунальну власність територіальним громадам смт Черкаське і смт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, зазначений Наказ є обов`язковим для виконання КЕВ м. Дніпропетровська та Черкаською і Гвардійською селищними радами.

Судом встановлено, що законодавством України не визначене юридичне поняття "закрите військове містечко", в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що смт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області не має статусу закритого військового містечка.

Статтею 3 Закону № 2482-ХІІ передбачено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Згідно з п. 5 ст. 5 вищевказаного Закону, кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована в спірному житловому приміщенні, а ОСОБА_2 тимчасово зареєстрований за іншою адресою, участі у приватизації державного житлового фонду не брали (а.с. 27), внаслідок чого органи приватизації, згідно з п. 10 ст. 8 Закону № 2482-ХІІ, не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом.

Згідно Закону № 2482-ХІІ та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 1999 року затверджене "Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно цієї процедури, в т.ч. і рішення органу приватизації.

Як зазначалося вище, судом встановлено, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро заперечує право позивачів на приватизацію спірної житлового приміщення.

Оскільки судом встановлено право позивачів на одержання спірної квартири у приватну власність, а відповідачем оспорюється зазначене право, позовні вимоги в частині визнання права позивачів на приватизацію квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" та "Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян" затверджене Наказом МЖКГ № 396 від 16 грудня 2009 року, встановлюють порядок передачі квартир в приватну власність.

Так, зокрема, наймач та члени його сім`ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов`язаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого, оформити відповідне свідоцтво.

Зазначена процедура передбачена ст. 8 Закону № 2482-ХІІ, відповідно до якої приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Разом з тим згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Водночас, відповідно до вимог ч. 2 статті 5 ЦК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд не бере до уваги та вважає необґрунтованим заперечення представника відповідача стосовно того, що відповідач у справі є неналежним, оскільки згідно Положення про квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро, затвердженого Наказом начальника Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління 15 квітня 2013 року № 61, КЕВ м. Дніпропетровська являється державною військовою бюджетною установою та є юридичною особою ().

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

З наведених підстав, суд дійшов висновку, що рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська № 3096 від 17 жовтня 2014 року про відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в приватизації квартири АДРЕСА_4 , належить визнати незаконним, що тягне за собою його скасування, а за позивачами належить визнати право на приватизацію спірної квартири.

Суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині зобов`язання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, як органу приватизації, вжити всіх належних та достатніх заходів щодо передачі у власність квартири, яка використовується ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на умовах найму на території військового містечка за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" та "Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", затвердженим МЖКГ № 396 від 16 грудня 2009 року, також підлягають задоволенню.

До наведеного висновку суд приходить внаслідок того, що зазначений обов`язок органу приватизації встановлений нормами Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" і в разі, якщо зазначений орган зволікає з винесенням відповідного рішення або вчиненням інших дії, суд має право зобов`язати розглянути заяву про передачу житла в приватну власність, вчинити певні дії, та в разі необґрунтованої відмови, скасувати рішення органу приватизації, зобов`язати вчинити певні дії.

Так, оскільки суд прийшов до висновку про визнання незаконним та скасування рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровськ про відмову в задоволенні заяви позивача про передачу квартири у власність, зазначений орган приватизації фактично повинен повторно розглянути заяву позивача.

З огляду на викладене вище, суд зважає на те, що матеріали справи містять достатні докази на підтвердження перебування на балансі відповідача спірного майна, а тому про наявність повноважень КЕВ м. Дніпро вирішувати питання про приватизацію житлового фонду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, треті особи: Міністерство оборони України, ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення, визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинення дій задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська (1, м. Дніпро, вул. Феодосіївська, 13) № 3096 від 17 жовтня 2014 року про відмову ОСОБА_4 (РНОКПП немає, АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП немає, АДРЕСА_2 ) в приватизації квартири АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП немає, АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП немає, АДРЕСА_2 ) право на приватизацію квартири АДРЕСА_4 .

Зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро (1, м. Дніпро, вул. Феодосіївська, 13), як орган приватизації, вжити всіх належних та достатніх заходів щодо передачі у власність квартири, яка використовується ОСОБА_4 (РНОКПП немає, АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП немає, АДРЕСА_2 ) на умовах найму на території військового містечка за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та "Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", яке затверджено наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро (1, м. Дніпро, вул. Феодосіївська, 13) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП немає, АДРЕСА_1 ), відшкодування справленого судового збору у розмірі 1 920 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а особами відсутніми в судовому засіданні - з наступного за днем вручення його копії.

Суддя Г.Є. Майна