Провадження № 2/761/8275/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2017 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Малинников О.Ф., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист прав споживачів та визнання договору недійсним, перевіривши виконання вимог ст.ст. 119, 120 Цивільного процесуального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист прав споживачів та визнання договору недійсним.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви, вважаю, що вони не відповідають вимогам ст. 119 ЦПК України, зокрема, до позовної заяви не додано документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених чинним законодавством розмірах та не зазначено ціни позову щодо вимог майнового характеру.

Так, відповідно до п.4 ч.2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру. Разом з тим, позивачем не зазначено у позовній заяві ціни позову щодо вимог майнового характеру.

Згідно ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Окрім цього, у позовній заяві, посилаючись на положення ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, позивачі стверджують, що вони звільнені від сплати судового збору.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При цьому, перелік заяв, за подання яких не справляється судовий збір, чітко визначений ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а перелік пільг щодо сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях чітко регламентований ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції Закону України від 01 січня 2017 року), якими не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів за подання позовної заяви, пов'язаної з порушенням їхніх прав.

Разом із тим, в рішенні Конституційного Суду України № 12-рп/2013 від 28 листопада 2013 року, яке є остаточним та обов'язковим до виконання на території України зазначено, що перелік суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання позову, визначено у статті 5 Закону України «Про судовий збір» і цей перелік є вичерпним.

Вказане рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене

Відповідно до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-1121цс16: «Відповідно до частини першої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), частини першої статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України, частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України судовий збір є складовою судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства (статті 79, 119, 297, 328, 358 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Обов'язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов'язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», який має застосовуватися в редакції, яка діяла на момент вчинення певної процесуальної дії».

Згідно із ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

При цьому суд виходив із висновків Верховного суду України, зокрема, при розгляді справ №6-2580цс16, 6-2117цс16, 6-2073цс16, 6-2056цс16 та ін.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що позивачі не звільнені від сплати судового збору

При цьому, згідно змісту позовних вимог позивачі просять суд визнати недійсним договір № 100975 від 06.07.2017 року, стягнути з відповідача на неустойку у сумі 1 775,34 грн., завдаток у подвійному розмірі у сумі 39 452,00 грн. та моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн.

Таким чином, як вбачається з позовної заяви позивачами одночасно заявлено вимогу майнового та немайнового характеру.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору із позовних заяв, які подаються до суду фізичною особою, немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а із позовних заяв, які подаються до суду, майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, згідно роз'яснень, які містяться в п.п. 12, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому, судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Відтак, враховуючи положення ст.ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір» та роз'яснення, які містяться в п.п. 12, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, позивачам слід надати до суду підтвердження щодо сплати судового збору за подання до суду вимоги немайнового характеру, а саме - 640 грн. 00 коп., а також підтвердження щодо сплати судового збору за подання до суду позову майнового характеру проведеного відповідно до визначеної ціни позову.

Окрім того, відповідно до п. 6 ст. 6 ЗУ « Про судовий збір » у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Постановою Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3).

Також у роз'ясненнях, наданих Постановою Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995, вказано, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, окрім вказівки на те, у чому полягає ця шкода та якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві (п. 4). У разі недотримання позивачем зазначених вимог суд вправі залишити позовну заяву без руху.

У позові заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. Разом з тим, не зазначено докази, що підтверджують завдання шкоди, зокрема відсутні докази причино-наслідкового зв'язку між станом здоров'я позивачів та діями, бездіяльністю або рішеннями відповідача, та інші письмові докази, якими позивачі можуть підтвердити викладені обставини та вимоги.

Позивачами не додано письмових доказів, на які посилається у позовній заяві при викладі обставин, якими, на їх думку, обґрунтовуються позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, не вказано про наявність підстав для звільнення від доказування, або що отримання таких доказів перебуває поза межами їх контролю та які б свідчили про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, розрахунок суми відшкодування з обґрунтуванням та докази, якими він підтверджується, зокрема докази причино-наслідкового зв'язку між станом здоров'я заявника та діями, бездіяльністю або рішеннями відповідача, докази витрат на лікування.

У відповідності з ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 80, 119, 121, 209, 210 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист прав споживачів та визнання договору недійсним - залишити без руху, надавши позивачам строк для усунення недоліків терміном 5 (п'ять) днів з дня отримання останніми копії ухвали.

Роз'яснити позивачам, що у разі не усунення недоліків, заява буде вважатися неподаною і повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.Ф. Малинников.