Справа № 446/1531/15 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/783/1724/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4 «Військторгсервіс» ОСОБА_5, ОСОБА_6, прокурора Гальчинського С.О., представника третьої особи ТзОВ «Технології роздрібної торгівлі» ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 «Військторгсервіс» та Філії ОСОБА_4 «Військторгсервіс» Уравління торгівлі Західного оперативного командування про стягнення коштів, а також за зустрічним позовом ОСОБА_4 «Військторгсервіс» до ОСОБА_2, за участі третьої особи ТзОВ «Технології роздрібної торгівлі» про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 "Військторгсервіс" та філії ОСОБА_4 "Військторгсервіс" Управління торгівлі Західного оперативного командування про стягнення коштів відмовлено за безпідставністю вимог.Позовні вимоги ОСОБА_4 "Військторгсервіс" до ОСОБА_2 про стягнення коштів задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 "Військторгсервіс" () суму збитків у розмірі 209 547,40 грн. (двісті девять тисяч пятсот сорок сім гривень сорок копійок), суму 3% річних у розмірі 24956,23 грн. (двадцять чотири тисячі девятсот пятдесят шість гривень двадцять три копійки), а разом 234503,63 грн. (двісті тридцять чотири тисячі пятсот три гривні шістдесят три копійки).У задоволенні решти вимог ОСОБА_4 "Військторгсервіс" до ОСОБА_2 відмовлено.Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 "Військторгсервіс" () сплачений судовий збір у розмірі 3517,55 грн. (три тисячі пятсот сімнадцять гривень пятдесят пять копійок).

Дане рішення оскаржила ОСОБА_8

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог за первісним позовом та відмову в задоволенні зустрічного позову. Вважає рішення таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що 25.09.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 «Військторгсервіс» в особі філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування «ОСОБА_4 Військторгсервіс» було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі площею 551,8 кв.м., що розташована за адресою: Львівська область, м. Кам'янка-Бузька, вул. Перемоги, 24. На виконання вказаного договору ОСОБА_2 як оплату за придбаний обєкт, було перераховано кошти в сумі 192000 грн. на рахунок Рівненської міжрегіональної товарно-майнової біржі «ПРАЙС», яка в свою чергу перерахувала їх Філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування «ОСОБА_4 Військторгсервіс». Крім цього, ОСОБА_2 до проведення біржових торгів перераховано кошти в розмірі 39950,00 грн., які відповідно до Правил Біржової торгівлі були перераховані Філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування «ОСОБА_4 Військторгсервіс». Таким чином, загальна сума сплачених ОСОБА_2 коштів за придбання нежитлової будівлі становить 231950 грн. Крім цього, вказує на те, що зустрічна позовна заява подана після початку розгляду справи по суті, що суперечить вимогам чинного цивільно-процесуального законодавства і є підставою для її повернення. Також, зазначає, що зустрічна позовна заява подана після спливу позовної давності, про що було заявлено у суді першої інстанції.

В судове засідання представник відповідача ДП МОУ «Управління торгівлі ЗОК» не зявився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що вказана особа повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представника суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника на підтримання апеляційної скарги, прокурора, представників відповідача та третьої особи в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду немає.

Із змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції, вбачається, що суд, відмовляючи в задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов частково, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 264, 625, 653, 1212 Цивільного кодексу України, правові позиції у постановах Верховного Суду України у справах №3-129гс14 від 14.10.2014р., №6-158цс12 від 20.02.2013р., №6-49цс12 від 06.06.2012р., виходив з того, що 25 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 "Військторгсервіс" було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, який посвідчений приватним нотаріусом Камянка-Бузького РНО ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №2977. Відповідно до умов п. 1.1. цього договору, продавець (ОСОБА_4 "Військторгсервіс") передає у власність, а покупець (ОСОБА_2Ю.) набуває у власність нежитлову будівлю загальною площею 551,8 кв.м., що розташована за адресою: м. Камянка-Бузька, вул. Перемоги, 24 і зобовязується сплатити грошову суму обумовлену у цьому договорі. Відповідно до п. 2.1 цього договору, сторони домовились, що продаж вчинено за 439 497, 40 грн., які покупець перераховує на протязі 60 днів з дня оформлення договору на розрахунковий рахунок РМУТМБ "Прайс". 03 грудня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 "Військторгсервіс" було укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 25.09.2008р. Відповідно до цього додаткового договору, сторони внесли зміни до п. 2.1. договору купівлі-продажу та змінили строк протягом якого має відбутися повний розрахунок із 60 на 120 днів. ОСОБА_2 надала суду докази щодо виконання нею умов з оплати по договору купівлі-продажу на загальну суму 193 214,37 грн. Це зокрема квитанції на суми 39 950,00 грн. (гарантійний внесок), 10 944,37 грн., 10 000, 00 грн., 10 000,00 грн., 80 320,00 грн., 20 000,00 грн., 20 000,00 грн., 2 000,00 грн. ОСОБА_4 "Військторгсервіс" надав суду докази щодо виконання ОСОБА_2 свого зобовязання по договору купівлі-продажу на загальну суму 190 000,00 грн. Це зокрема на суми: 10 000,00 грн., 1 000,00 грн., 79 000,00 грн., 60 000,00 грн., 20 000,00 грн., 20 000,00 грн. Рішенням Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 10.06.2011р., яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11.10.2012р. договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 25.09.2008р. розірвано. Підставою такого розірвання була неповна оплата ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу та ст. 651 ЦК України. 04 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, який посвідчено приватним нотаріусом Камянка-Бузького РНО ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №2012. Відповідно до умов п. 1 цього договору, продавець (ОСОБА_2Ю.) продала, а покупець (ОСОБА_10М.) купив нежитлову будівлю №24 по вул. Перемоги у м. Камянка-Бузька. Продаж вчинено за 500 000,00 грн. Як стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником нежитлової будівлі №24 по вул. Перемоги у м. Камянка-Бузька є ТзОВ "Технології роздрібної торгівлі" на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2015р. Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 02.12.2014р. ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України і визначено покарання у виді 5 років позбавлення волі із конфіскацією злочинно одержаних коштів у сумі 420300,00 грн. А на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 було звільнено від відбуття покарання із випробуванням строком 2 роки. Так, судом беззаперечно встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 "Військторгсервіс" було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25.09.2008р., який було розірвано рішенням суду від 10.06.2011р. і яке набрало законної сили 11.10.2012р. Вирішуючи питання про суму коштів, які були сплачені позивачкою ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, судом не взято до уваги подані сторонами квитанції та дані про рух коштів по рахунку, оскільки такі різняться між собою та містять певні розбіжності щодо сум та дати їх оплати. Натомість суд керується обставинами, які вже встановлені рішення суду між тими самими сторонами і яке набрало законної сили, що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Так, ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11.10.2012р. встановлено, що "… кошти, які надійшли на рахунок РМУТМБ «ПРАЙС» на час розгляду апеляційної скарги становлять 229950,00 грн., а заборгованість в сумі 209547,40 грн. не погашена.", відтак, суд вважає, що сума коштів, яка була сплачена позивачкою ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 25.09.2008р. становить 229 950,00 грн., а не 231 950,00 грн., як зазначає позивачка у справі. Позивач у своїй позовній заяві посилається на ряд норм Цивільного кодексу України та визначає суму коштів, які були сплачені на користь відповідача як "безпідставно отримані кошти". Однак, суд вважав, що застосування норм права, які регламентують питання повернення безпідставно отриманих коштів не може мати місця виходячи із того, що правовідносини сторін виникли на підставі договору купівлі-продажу, а отже мають зобовязальний характер, що виключає застосування положень ст. 1212 ЦК, яка регламентує питання безпідставного збагачення. Причому сам факт розірвання договору в подальшому, також не дає підстави для застосування цієї норми права, так як правові наслідки розірвання договору визначені спеціальними нормами права (ст. 653 ЦК). Відтак, враховуючи, що ані договором купівлі-продажу від 25.09.2008р., ані нормами закону, який регулює купівлю-продаж не визначено обовязку продавця повернути кошти покупцю у випадку істотного порушення умов договору самим покупцем, то вимоги позивачки ОСОБА_2 не підлягають до задоволення. Вирішуючи вимоги за зустрічним позовом суд виходив із наступного. Як вже відзначалось вище, та беззаперечно встановлено судом, договір купівлі-продажу від 25.09.2008р. було розірвано судом у звязку із порушенням саме ОСОБА_2 істотних умов договору купівлі-продажу в частині оплати. І хоч за умовами пункту 4.4 передача майна продавцем і прийняття майна покупцем посвідчується актом прийому-передачі після повного розрахунку, судом з обставин справи встановлено, що в подальшому ОСОБА_2 зареєструвала за собою право власності на таке майно шляхом подання до КП ЛОР "Червоноградське МБТІ" підробленого акту прийому-передачі майна, згідно якого підтверджено повний розрахунок нею за придбане у ОСОБА_4 "Військторгсервіс" нежитлове приміщення. Дана обставина доводиться вироком суду від 02.12.2014 р. В подальшому, ОСОБА_2 реалізувала нежитлове приміщення №24 на вул. Перемоги у м. Камянка-Бузька гр. ОСОБА_10 за ціною 500 000,00 грн., а той в свою чергу ТзОВ " Технології роздрібної торгівлі". За таких обставин, суд дійшов до висновку, що діями ОСОБА_2 ОСОБА_4 "Військторгсервіс" завдано збитків у вигляді втрати різниці між вартістю нерухомого майна, яке було предметом договору купівлі-продажу та фактично сплаченою за нього сумою зі сторони ОСОБА_2 І такі збитки відповідно до положень ч. 5 ст. 653, ст. 611, ст. 623 ЦК України підлягають відшкодуванню. Як видно із п. 1.1. договору купівлі-продажу від 25.09.2008р. купівля нерухомого майна приміщення 24 на вул. Перемоги у м. Камянка-Бузька здійснювалась за ціною 439 497,40 грн. з яких як встановлено судом ОСОБА_4 "Військторгсервіс" отримав 229 950,00 грн., а тому сума збитку становить 209 547,40 грн. і така підлягає стягненню з ОСОБА_2 При вирішенні зустрічного позову суд вважав за необхідне відзначити, що ОСОБА_4 "Військторгсервіс" хоч і має право витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 388 ЦК), однак на переконання суду, такий не позбавлений права на предявлення позову про стягнення збитків завданих розірванням договору (ч. 5 ст. 675 ЦК), і сам факт вибору одного з кількох способів захисту не може бути підставою для відмови в позову. Вибір способу захисту належить виключно позивачеві, який може самостійно визначити, яким чином слід відновити його права, і таке право співвідноситься із положеннями ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Також судом хоч і встановлено, що ОСОБА_2 була притягнута до кримінальної відповідальності на підставі вироку суду від 02.12.2014р. із застосуванням конфіскації коштів, одержаних злочинним шляхом у сумі 420300,00 грн., проте таке рішення суду не перешкоджає стягненню збитків на користь позивача ОСОБА_4 "Військторгсервіс", так як за приписами ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, однак в даному випадку має місце різного виду відповідальність кримінальна та цивільно-правова. Відтак, суд вважав, що сума завданих ОСОБА_2 збитків має бути відшкодована нею у повному обсязі ОСОБА_4 "Військторгсервіс" у встановленому судом розмірі 209 547,40 грн. Одночасно, суд вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_2 3% річних згідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, як про це просить ОСОБА_4 "Військторгсервіс" виходячи із наступного. Суд при розгляді даної справи дійшов до висновку, що обовязок ОСОБА_2 по оплаті коштів за розірваним договором купівлі-продажу є власне грошовим зобовязанням, так як виражається у грошових одиницях і випливає із правовідносин, що виникли із договору купівлі-продажу. А тому, на таке грошове зобовязання може бути нараховано 3% річних про які просить позивач. За розрахунками суду, загальна сума 3% річних, яка підлягає до стягнення складає 24 956,23 грн., які розраховано на суму 209 547,40 грн. за період з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (11.10.2012р.) до моменту предявлення зустрічного позову (28.09.2016р.). Щодо позовної давності до вимог ОСОБА_4 "Військторгсервіс", на застосуванні якої наголошує сторона відповідача за зустрічним позовом, то суд відзначив, що як видно із вироку суду від 02.12.2014р. в межах такої кримінальної справи було заявлено цивільний позов до ОСОБА_2 і у задоволенні такого позову судом було відмовлено, так як такий заявлений у звязку із невиконанням умов договору, а не про відшкодування збитків, завданих розірванням договору. Відтак, суд дійшов до висновку, що позовна давність на такі вимоги переривалась і відповідно після такого переривання обчислюється заново (ч. 3 ст. 264 ЦК). Тому, позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають до задоволення, а вимоги ОСОБА_4 "Військторгсервіс" слід задовольнити частково.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, вірно було встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано 25.09.2008 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 «Військторгсервіс» було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, що розташована за адресою м.Камянка-Бузька Львівської області, вул. Перемоги, 24, площею 551,8 кв.м. Фактчино між сторонами було укладено договір купівлі-продажу з розстроченням платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України). За договором відповідач передає у власність позивача, а позивач зобовязується сплатити за згаданий обєкт нерухомості 439497,4 грн. протягом 60 днів та вказаний термін додатковим договором від 3.12.2008 року було збільшено до 120 днів (копії договору та додаткового договору Т1 а.с. 11, 97). Відповідно до змісту п.п. 4.4., 4.5 Договору право власності у покупця виникає після прийняття-передачі обєкту, що здійснюється після повного розрахунку за договором та державної реєстрації.

Фактично за договором позивачем сплачено відповідачу 229950 грн., що частково визнається сторонами, підтверджується квитанціями про сплату за договором та встановлено судовим рішенням у справі 2-1141/2011 за позовом ОСОБА_4 «Військторгсервіс» до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу (Т1 а.с. 6, 189-199, 7-8, 209-212).

Внаслідок несплати повної суми коштів за договором, рішенням у згаданій справі 2-1141/2011 за позовом ОСОБА_4 «Військторгсервіс» до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу було розірвано. Рішення набрало законної сили 11.10.2012 року, після його перегляду та залишення без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області.

Позивач, вважаючи, що сплачені нею кошти безпідставно набуті відповідачами, оскільки договір розірвано просила у первісному позові такі їй повернути зі сплатою нарахованих нею збитків.

Відповідач же (ОСОБА_4 «Військторгсервіс»), вважаючи недоотримані ними кошти збитками, які нанесені їм у звязку із вибуттям із їх власності майна та не отримання бажаного за договором просили у зустрічному позові стягнути ці кошти як збитки із нарахуванням також 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи, а, також, матеріалів кримінального провадження №459/2481/14-к, стосовно ОСОБА_2 за ст.ст. 358 ч.1, ч.3, 190 ч.4, 209 ч.1 КК України, після укладення згаданого договору купівлі-продажу позивач ОСОБА_2, не маючи на це повноважень та вчинивши кримінально карані діяння, за які вона притягнута до кримінальної відповідальності, не набувши у законний спосіб власності на загадане приміщення, відчужила таке ОСОБА_10 (Т.1 а.с. 146-150) та в подальшому таке відчужено та власником такого є ТзОВ «Технології роздрібної торгівлі» (Т.1 а.с. 140-143).

За вказане діяння позивач засуджена до 5 років позбавлення волі з конфіскацією коштів, одержаних злочинних шляхом у сумі 420300 грн. та звільнена від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Враховуючи наведене, а саме те, що у звязку із відчуженням згаданого обєкту нерухомості відповідач ОСОБА_4 «Військторгсервіс» позбувся такого, однак неотримав бажаного та визначеного за договором; договір купівлі-продажу, внаслідок його невиконання однією із сторін розірвано без повернення відповідачу належного йому майна; а також зважаючи на те, що майно відчужено на користь іншої особи та належить не стороні договору, на думку колегії, суддів суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач за зустрічним позовом обрав один із можливих способів захисту його прав, а саме про стягнення недотриманих коштів за договором як збитків, що не суперечить та відповідає ст.ст. 11, 15, 16, 22, 653, 1166 ЦК України.

Колегія суддів вважає, також, що незважаючи на ч.4 ст. 653 ЦК України позивач, відповідно до ст. 692, ст. 695, п.6 ч.1 ст. 3 та ст. 1212 ЦК України, змогла б претендувати на повернення їй коштів, як безпідставно набутих відповідачем, однак лише у випадку повернення на підставі вказаних норм закону отриманого нею обєкту нерухомості позивачу за зустрічним позовом як безпідставно набутого. Однак у даному випадку вказане місця не може мати, оскільки такий обєкт у її володінні не перебуває та має іншого власника із чинними правовстановлюючими документами.

Зважаючи на наведене судом було вірно відмовлено у задоволенні первісного позову та вірно задоволено частково зустрічний позов про стягнення згаданої вище суми, як збитків.

Крім цього, слід вказати, що конфіскація отриманих позивачем коштів від подальшого незаконного відчуження нею згаданого обєкту нерухомості у кримінальному провадженні, як санкція, на вказані висновки не впливає, оскільки ці кошти позивачем за зустрічним позовом не отримані, стосуються інших правовідносин, що виникли в подальшому та лише непрямо стосуються ОСОБА_4 «Військторгсервіс». Такі звернуті в дохід держави за інше діяння та такі не слід вважати відповідальністю за діяння, що стосуються договору купівлі-продажу між сторонами та вказане на правовідносини між сторонами не впливає.

Що стосується стягнення судом 3% річних додатково до недоотриманої суми за договором, то вказане відповідає вимогам ст. 625 ЦК України, а також підтверджується правовими позиціями Верховного Суду України, зокрема, у постановах по справах № 6-113цс14 від 1.10.2014 року; 6-1032цс17 від 5.07.2017 року; №6-2168цс15 від 30.03.2016 року.

Крім цього, що стосується строку позовної давності, про застосування якого просила відповідач за зустрічним позовом, то суд першої інстанції правильно із посилання ч.2 ст. 264 ЦК України у задоволенні такої заяви відмовив, так як ОСОБА_4 «Військторгсервіс» було заявлено позов про стягнення вказаної суми як недоотриманої за договором у процесі розгляду згаданої кримінальної справи (28.04.2014 року) та у задоволенні такого у справі було відмовлено вироком від 2.12.2014 року, що перервало строк позовної давності, який слід вважати розпочав свій перебіг з 11.10.2012 року (часу набрання законної сили рішенням про розірвання договору між сторонами) та зустрічний позов був поданий до суду 30.09.2016 року, тобто до спливу трирічного строку позовної давності з даними вимогами.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу відхилити, рішення ж суду слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Крім цього, з позивача слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги, сплату якого було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргуОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 9217,03 грн. судового збору недоплаченого при поданні апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_11