АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/9294/16-ц Головуючий суддя І інстанції Мамалуй М. В.
Провадження № 22-ц/790/6923/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші справи позовного провадження
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі робочого органу Харківського міського центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення коштів виплачених як допомога по безробіттю

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року директор Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі робочого органу Харківського міського центру зайнятості звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, в якому просить суд стягнути з відповідача кошти виплачені, як допомога по безробіттю у сумі 51 593.81 грн. та кошти, витрачені на професійне навчання у сумі 163.34 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378.00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11 лютого 2014 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до Харківського міського центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного. На підставі заяви йому було надано статус безробітного та призначена виплата по безробіттю з 18.02.2014 року по 12.02.2015 рік, яка була виплачена в період з 27.03.2014 року по 12.02.2015 рік, у сумі 51 757.15 грн.

Однак, розслідуванням страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення було встановлено, що ОСОБА_3 до звернення до Харківського міського центру зайнятості перебував у трудових відносинах з Обласним управлінням «Харківекоресурс» Державного підприємства з питань поводження з відходами, як вторинною сировиною з 31.10.2006 року по 18.10.2012 рік, працюючи на посаді директора зазначеного підприємства. Відповідно до наказу № 436к від 18.10.2012 року ОСОБА_3 було звільнено. Наказом № 71-к від 27.03.2014 року на підставі рішенням апеляційного суду Харківської області від 17.12.2013 року ОСОБА_3 було поновлено на роботі на вищезазначеному підприємстві з 18.10.2012 року, про що останній не повідомив Харківський міський центр зайнятості.

У зв'язку з чим, 16.06.2016 року та 29.06.2016 року Харківським міським центром зайнятості були видані накази про повернення виплачених коштів, як допомога по безробіттю за період з 27.03.2014 року по 12.02.2015 рік у сумі 51 593.81 та коштів витрачених на професійне навчання, на яке відповідач був направлений під час перебування на обліку, у сумі 163.34 грн. Зазначені накази були направлені відповідачу разом з листами - претензіями з пропозицією повернути кошти у добровільному порядку. Однак, станом на 28.07.2016 року відповідач кошти не повернув..

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2016 року позов Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі робочого органу Харківського міського центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення коштів виплачених як допомога по безробіттю - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості, кошти виплачені, як допомога по безробіттю у сумі 51 593.81 грн. (п'ятдесят одну тисячу п'ятсот дев'яносто три ) грн. 81 коп., та кошти, витрачені на професійне навчання у сумі 163.34 (сто шістдесят три ) грн. 34 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378.00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення є помилковим та незаконним, ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказав, що судом була неправильно визначена підвідомчість даної справи. Зауважив, що позивачем суду не було надано розрахунок суми, заявленої до стягнення.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.02.2014 року відповідач ОСОБА_3 через відсутність роботи звернувся до Харківського міського центру зайнятості про надання статусу безробітного (а.с. 19).

Відповідно до наказу № НТ 140218 від 18.02.2016 року ОСОБА_3 було надано статус безробітного та згідно наказу № НТ 140218 від 18.02.2016 року призначено допомогу по безробіттю, як застрахованій особі незалежно від страхового стажу, відповідно до п.п. 1,3,4 ст.22, п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307, строком з 18.02.2014 року по 12.02.2015 рік (а.с. 5-6).

Під час перебування на обліку у Харківському міському центрі зайнятості ОСОБА_3 був направлений на професійне навчання в Харківський центр професійної технічної освіти державної служби зайнятості за напрямком «Стратегічне планування і розвиток приватного підприємства» для проходження повного курсу підвищення кваліфікації відповідно до робочого плану та робочих навчальних програм зі строком навчання 64 години, з 25 березня 2014 року до 07 квітня 2014 рік. Вартість навчання становить 200, 04 грн. (а.с. 22-24, 26-33).

Відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики № 60/62 від 13.02.2009 року було проведено розслідуванням страхового випадку та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яким встановлення, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з Обласним управлінням «Харківекоресурс» Державного підприємства з питань поводження з відходами, як вторинною сировиною з 29.10.2006 року, працюючи на посаді директора зазначеного підприємства та відповідно до наказу від 18.10.2012 року № 436к, був звільнений 18.10.2012 року (а.с.13 ).

Наказом від 27.03.2014 року ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника Обласного управління «Харківекоресурс» Державного підприємства з питань поводження з відходами, як вторинною сировиною з 18 жовтня 2012 року на підставі рішення судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 17.02.2016 року (а.с.11-12, 14).

Про вищезазначені обставини ОСОБА_3 не повідомив Харківський міський центр зайнятості.

Харківським міським центром зайнятості 16.06.2016 року на підставі ч. 2 п.18 ст. Закону України «Про зайнятість населення», акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення від 05.08.2015 року за № 371, видано наказ № 952 від 16.06.2016 року про повернення коштів виплачених ОСОБА_3, як допомога по безробіттю за період 27.03.2014 року по 12.02.2015 рік в сумі 51593, 81 грн. та наказ № 1011 від 29.06.2016 року про повернення коштів, витрачених на його професійне навчання за період з 27.03.2014 року по 07.04.2014 рік у сумі 163, 34 грн (а.с. 7,9).

Відповідно до п.7 Порядку розслідування страхових випадків та виплати матеріального забезпечення безробітним, зазначені накази разом з листами-претензіями, відповідно до яких ОСОБА_3 було запропоновано повернути незаконно отримані кошти у добровільному порядку протягом 15 календарних днів з дня отримання листа-претензії та копії наказу, були направлені відповідачу за місцем його реєстрації (а.с.8, 10, 34).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 не виконав обов'язку, щодо повідомлення про своє поновлення на роботі, що призвело до безпідставної йому виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» в редакції від 05.07.2012 року, безробітним визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до п. 3 ст. 3 вказаного Закону, зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом.

Відповідно до 1 ст. 4 зазначеного Закону, до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Згідно ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Частиною 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, зо застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачено стягнення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, в порушення вимог даного припису ОСОБА_3 суду не було надано доказів на підтвердження факту своєчасного подання позивачу відомостейпро обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг, а саме, наявності у нього трудового спору про поновлення на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та відповідно судові рішення, ухвалені за наслідком розгляду такого спору.

Також, відповідачем не було спростовано твердження позивача про факт нарахування та суми спірних коштів. Свого розрахунку, який би відрізнявся від суми, вказаної позивачем у позовній заяві, ОСОБА_3 надано не було.

Колегія суддів відхиляє довід апеляційної скарги про те, що у даному випадку підлягають застосуванню норми ст. 1215 ЦК України за якими не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, оскільки факт добросовісності набуття спірних грошових коштів не був доведений відповідачем.

При вирішенні питання про цивільну юрисдикцію даного спору підлягає врахуванню позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 22.09.2015 у справі № 811/3781/14, відповідно до якої справи щодо вимог про відшкодування шкоди, завданої суб'єктом владних повноважень підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, в інших випадках в порядку цивільного.

З огляду на те, що у справі, що переглядається, позивач не є суб'єктом заподіяння шкоди вказана справа була правомірно розглянута у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, та те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано вимог закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу та залишає без змін заочне рішення суду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384, 388-392 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26.12.2017.

Головуючий -

Судді -