Справа № 752/7177/16-ц
Провадження № 2/752/734/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 серпня 2017 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт», третя особа - виконавчий директор Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт» ОСОБА_2, про визнання незаконними та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористану відпустку, -

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: визнати незаконним рішення Конференції уповноважених представників - учасників (засновників) Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт» від 30.10.2015 року, яке оформлене протоколом від 30.10.2015 року; поновити ОСОБА_1 на посаді виконавчого директора Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт»; стягнути з Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.03.2016 року до дня поновлення на роботі, що станом на час звернення до суду з позовом становить 29 130, 38 грн.

В подальшому у вересні 2016 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд: визнати незаконним рішення Конференції уповноважених представників - учасників (засновників) Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт» від 30.10.2015 року, яке оформлене протоколом від 30.10.2015 року, в частині звільнення виконавчого директора Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт» ОСОБА_1; визнати незаконним та скасувати наказ № 02 від 30.10.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади виконавчого директора Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт»; поновити ОСОБА_1 на посаді виконавчого директора Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт»; стягнути з Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.03.2016 року до дня поновлення на роботі, що станом на час звернення до суду з позовом становить 29 130, 38 грн.

У листопаді 2016 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ № 02 від 30.10.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади виконавчого директора Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт»; поновити ОСОБА_1 на посаді виконавчого директора Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт»; стягнути з Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.03.2016 року до дня поновлення на роботі, що станом на час звернення до суду з позовом становить 29 130, 38 грн.

У березні 2017 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ № 02 від 30.10.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади виконавчого директора Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт»; стягнути з Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.11.2015 року по 31.10.2016, що становить 228 490 грн. 32 коп.

У липні 2017 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ № 02 від 30.10.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади виконавчого директора Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт»; стягнути з Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.11.2015 року по 31.10.2016, що становить 254 775 грн. 10 коп. та грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки у розмірі 77 409 грн. 07 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що згідно наказу № 58 від 18.11.2010 року позивач призначений на посаду виконавчого директора Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт». ОСОБА_3 Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт» від 24.12.2013 року позивача призначено на новий термін на вказану посаду. 30.10.2015 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі рішення ради Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт», що оформлене відповідним протоколом. Копію наказу про звільнення позивач не отримував. Позивач вказує, що його звільнення відбулось із порушенням вимог КЗпП України, у зв'язку із чим наказ про звільнення підлягає скасуванню. Крім того, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсація за невикористані відпустки.

У судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, з підстав, викладених у письмових запереченнях по суті позовних вимог.

Заслухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на засіданні ради Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт» 24.12.2013 року ОСОБА_1 затверджено на новий термі на посаді виконавчого директора ради Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт», що підтверджується протоколом засідання ради Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт» 24.12.2013 року № 53 (т. 1 а.с. 13).

Відповідно до пункту другого протоколу засідання ради Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт» від 30.10.2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади виконавчого директора Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт» (т. 1 а.с. 121-122).

Матеріали цивільної справи не містять оспорюваного наказу № 02 від 30.10.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади виконавчого директора Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт». Судом вживались заходи щодо витребування вказаного доказу, однак відповідачем зазначений наказ в розпорядження суду надано не було. Згідно довідки про неможливість подання доказів, вказаний наказ у Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт» відсутній у зв'язку із чим його подати до суду не виявилось можливим, внаслідок того, що частина фінансово-розпорядчих, бухгалтерських документів, а також документів кадрового діловодства не була передана позивачем при звільненні до Асоціації та утримується останнім.

Обставина щодо не здійснення передання документів Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт» підтверджена і самим позивачем в ході судового розгляду.

Крім того, суд звертає увагу також і на те, що звільнення позивача із займаної посади відбулось на підставі рішення ради Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт» від 30.10.2015 року, що оформлене протоколом від 30.10.2015 року (пункт другий протоколу).

Вказаний протокол від 30.10.2015 року не скасований та не визнаний у встановленому законом порядку недійсним, не є предметом оскарження у судовому порядку. Крім того, як пояснив позивач та його представник у судовому засіданні вказаний протокол, що був підставою для звільнення позивача із займаної посади, позивачем до суду оскаржено не було.

За вказаних обставин у суду відсутні підстави для визнання незаконним та скасування наказу, на який посилається позивач, - наказу № 02 від 30.10.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади виконавчого директора Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт».

У відповідності до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Надання працівникам щорічної оплачуваної відпустки є реалізацією їх права на відпочинок, яке закріплене ст. 45 Конституції України.

Умови, тривалість і порядок надання працівника відпусток визначають Кодекс законів про працю України та Закон України «Про відпустки».

Право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також ті громадяни України, які працюють за трудовим договором у фізичної особи (ст. 74 КЗпП України).

За змістом положень ст. 75 КЗпП України, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менше як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

У відповідності із ч.11 ст.10 Закону України «Про відпустки» конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вести облік відпусток, що надаються працівникам.

З аналізу вказаних норм закону, випливає, що право на відпустку мають усі працівники, тобто, всі особи, які виконують роботу на основі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності.

На власникові лежить обов'язок оплатити час відпустки з розрахунку середнього заробітку. Якщо ж працівник звільнився, не використавши право на відпустку, а також у деяких інших випадках, працівникові виплачується середній заробіток за час невикористаної відпустки або за невикористану відпустку. Це дає підстави стверджувати, що відпустка зменшує обсяг обов'язку працівника виконувати роботи (звільняє від виконання трудових обов'язків на відповідний період). І якщо працівник правом на зменшення обсягу робіт не скористався, йому виплачується грошова компенсація в порядку, встановленому законодавством. Із вказаного вбачається те, що на підприємстві в обов'язковому випадку повинні бути затверджений графік відпусток та облік відпусток.

В розпорядження суду не надано затвердженого графіку відпусток та обліку відпусток у зв'язку із відсутністю в Асоціації незалежних експертів України «Укрексперт» внаслідок не здійснення їх передачі позивачем при звільненні.

При цьому, у судовому засіданні представник позивача не зміг пояснити суду з яких документальних даних, що знаходяться в матеріалах цивільної справи та перебувають у розпорядженні суду, виходив останній при складенні розрахунку заборгованості, приєднаного до заяви про збільшення позовних вимог в редакції від 17.07.2017 року, зокрема в частині вирахування днів невикористаної позивачем відпустки за період роботи у позивача.

Як пояснив сам позивач у судовому засіданні, вказаний розрахунок здійснювався позивачем виходячи з табелів обліку робочого часу та відомостей про нарахування заробітної плати, які залишились в розпорядженні позивача.

Разом з тим, вказаних доказів позивачем в розпорядження суду не надано та таких доказів матеріали цивільної справи не містять.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи у сукупності вказані вище обставини, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого ствердження в ході розгляду справи належними та допустимими доказами, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя