АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7359/17 Справа № 206/4209/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 - про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2017 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що повинне бути скасованим, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що за позивачами на підставі Свідоцтва про право власності від 08.07.1997 року було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

15 листопада 2011 року вони уклали посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 Договір купівлі продажу цієї квартири зі своєю онукою ОСОБА_2, згідно з умовами якого позивачі продали, а відповідачка придбала квартиру за 72 722грн.

Посилаючись на недійсність даного договору, позивачі стверджували, що вчинили правочин під впливом тяжкої обставини- хвороби ОСОБА_4- та обману з боку відповідачки, яка, скориставшись їх тяжкою обставиною, та з метою виключення у майбутньому спорів і претензій з боку дочок позивачів в разі смерті ОСОБА_4, домовилась з позивачами, що у разі переоформлення квартири на неї, вона, на їх прохання, після досягнення її дочкою, тобто, правнучкою позивачів, 18 років, переоформить цю квартиру на їх правнучку, однак порушила їхню сумісну домовленість, чим ввела їх в оману у питанні, що квартира залишиться їх правнучці.

Задовольняючи позовні вимоги, райсуд виходив з того, що позивачі на момент вчинення правочину, являлись особами похилого віку (74 та 73 роки відповідно), у сукупності обставини свідчать, що в силу свого віку та фізичного і психологічного стану здоровя позивачі помилялися щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін укладали його під впливом тяжкої для них обставини і на вкрай невигідних умовах.

З такими висновками неможливо погодитись, оскільки вони протирічать дійсним обставинам справи та вимогам матеріального закону.

Так, як зазначалось вище, прохаючи визнати договір купівлі-продажу недійсним, позивачі обґрунтовували свої вимоги на підставі ст.ст. 230 (обман), 233 ч.1(тяжка обставина) ЦКУ, однак райсуд встановив обставини та зробив висновки про помилку позивачів відносно природи правочину, - в той час як ця обставина не була предметом їх позову та доказування по справі.

Згідно ст. 230 ЦКУ якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існуванняу.

Правилами ч.1 ст.233 ЦКУ передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно роз*ясень, що містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, - тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Таким чином, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав є доведення позивачами причинно-наслідкового звязку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину на невигідних умовах саме з метою усунення/або зменшення тяжких обставин, отримання можливості вирішити проблему, яка змусила їх це зробити.

Однак, з позовної заяви не вбачається існування невигідних умов для усунення тяжких обставин, які б змусили позивачів укласти договір. Твердження позивачів про тяжку хворобу райсудом було прийнято до уваги без врахування наданих ними медичних документів, з яких не вбачається, що саме у 2011році, коли був укладений спірний договір, ОСОБА_4 отримав тяжке захворювання та звертався до лікарів, навпаки, маються записи, з яких видно, що захворювання було у 2007році, за наслідками якого він звертався до лікарів у 2008, 2009, 2010 та 2012рр. зі скаргами на зниження пам*яті, запаморочення.

В той же час, не можна залишати без уваги ту обставину, що ОСОБА_4 не був єдиним власником квартири та проживав не один, а з дружиною, щодо якої відсутні дані про її тяжкий стан здоров*я, який би змушував подружжя сумісно діяти у питанні відчуження квартири на випадок їх смерті; на момент вчинення угоди вони не знаходились у критичному пристарілому віці, мають двох дорослих дітей, обов*язком яких є догляд батьків у старості. А тому наведені обставини спростовують твердження позивачів, та висновок суду, що, укладаючи спірну угоду, вони діяли під впливом тяжкої обставини.. Крім того такий висновок не знаходиться у відповідності з правилами наведених норми закону та роз*яснень Пленуму ВСУ, оскільки не встановлено, яким чином та яку саме обставину укладеною угодою можна було б усунути.

Враховуючи викладене, а також особисті пояснення позивачів, що відчуження ними квартири відповідачці вони здійснювали з метою подальшого переоформлення її на ОСОБА_6А, - є підстави для висновку, що позивачі вчинили правочин за своєю волею, та не були при цьому заручниками тяжких обставин на вкрай невигідних для них умовах.

Той же час, висновки суду про наявність обману з боку відповідачки не відповідають правилам ст.ст. 230 ЦКУ, ст. 263 ч.5 ЦПК України, згідно якої- обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а також ч. 1 ст. 218 ЦК України: заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Так, встановлений факт, що угода укладена у відповідності до вимог ст. 203 ЦК, зокрема, доведено, що на укладення угоди малось волевиявлення позивачів на продаж квартири саме відповідачці, що ними самими підтверджено, правочин вчинений у формі, встановленій законом, спрямований на реальне настання правових наслідків, згідно п. 3 Договору - продаж здійснено за 72 722,00 грн., які продавці отримали повністю від покупця на момент підписання договору.

За наявності письмового нотаріального договору- висновок райсуду про те, що фактично передача квартири новому власнику (відповідачу) - не відбулася, розрахунок за квартиру у розмірі 72 722 гривень з позивачами не здійснювався, - є безпідставним.

Рішення суду фактично ґрунтується на твердженнях позивачів, які не підтверджені реальними, конкретними доказами.

Факт проживання позивачів у спірній квартирі з онукою та правнучкою після укладення договору не суперечить житловому законодавству та свідчить про відсутність порушення їх житлових прав.

З огляду на викладене, вбачається, що висновки районного суду є безпідставними, такими, що ґрунтуються на припущеннях та на обставинах, що недоведені у встановленому законом порядку. Рішення як незаконне повинне бути скасованим. А новим рішенням на підставі ст.ст. 203, 229, 230, 233, 655 ЦК України - в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Згідно ст. 141 ЦПК України з позивачів на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 352,00 грн. з кожного.

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2017 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 - про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі по 352,00 грн. з кожного.

Постанова чинна з моменту прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_7