Дата документу 02.11.2017 Справа № 554/3292/17
Провадження №2/554/2159/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі: головуючого судді Чуванової А.М.

при секретарі Садошенко М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ліквідатора Державного підприємства виробниче обєднання «Знамя» ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом та з уточненим позовом, в якому просив визнати недійсним розпорядження відділу приватизації житла державного підприємства виробниче обєднання «Знамя» №144 від 08.02.2007 року, на підставі якого видано свідоцтво про право власності на житло від 08.02.2007 року на імя ОСОБА_2; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 08.02.2007 року, видане відділом приватизації житла ДП ВО «Знамя», згідно розпорядження №144 від 08.02.2007 року на імя ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2, проведену на підставі свідоцтва про право власності, виданого 08.02.2007 року відділом приватизації житла ДП ВО «Знамя». На обґрунтування позову зазначив, що позивач зареєстрований і постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 із 08.08.2000 року по даний час. Позивач має намір приватизувати квартиру, в якій він проживає, проте йому стало відомо, що власником спірної квартири АДРЕСА_3 є відповідач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.02.2007 року , виданого на підставі розпорядження №144 від 08.02.2007 року відділу приватизації житла ДП ВО «Знамя». Право власності на вказаний обєкт нерухомого майна зареєстровано 19.03.2007 року в ПП ПБТІ «Інвентаризатор» в книзі №150 запис №20290. На момент приватизації квартири №610 згідно довідки загальна площа квартири становила 24,2 кв.м. Водночас, згідно свідоцтва про приватизацію від 08.02.2007 року, загальна площа приватизованої квартири становить 46,0 кв.м. Таким чином, ОСОБА_2 без будь-яких правових підстав набув право власності на квартиру №610 на 21,8 кв.м більшу ніж передбачено. Згідно технічного паспорту від 28.03.2017 року на спірну квартиру №610, виданого на імя позивача, загальна площа, що знаходиться в його користуванні складає 22,4 кв.м, тобто фактичну площу приватизовану відповідачем. Посилаючись на те, що відповідач не повідомив позивача про розбіжності в площі квартири, орган приватизації з невідомих причин помилково видав довідку про склад сімї, в якій зазначило місце реєстрації лише одної особи відповідача, позивач вважає приватизацію незаконною.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник не зявилися, представник надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не зявився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

Статтею 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

В силу ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований і постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 із 08.08.2000 року по даний час (а.с.6- довідка).

ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.02.2007 року, виданого на підставі розпорядження №144 від 08.02.2007 року відділу приватизації житла ДП ВО«Знамя», є власником квартири АДРЕСА_1, загальною площею 46,00 кв.м (а.с.7). Право власності на вказаний обєкт нерухомого майна зареєстровано 19.03.2007 року в ПП ПБТІ «Інвентаризатор» в книзі №150 запис №20290.

На момент приватизації квартири №610 згідно довідки загальна площа квартири становила 24,2 кв.м. Водночас, згідно розпорядження про приватизацію від 08.02.2007 року загальна площа приватизованої квартири становить 46,0 кв.м (а.с.8).

Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі.

Як вбачається з рішення Конституційного суду України у справі щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду (справа про безоплатну приватизацію житла № 1-38/2010 від 10 червня 2010 року), приватизація державного житлового фонду не є обов'язком громадян України, а є їх правом, яке повинне реалізовуватися ними на власний розсуд, на умовах, у порядку та спосіб, встановлених законом.

Згідно матеріалів справи, в порушення житлових прав позивача, відповідачем було фактично приватизовано загальну площу квартири, в якій мешкає позивач.

В судовому засіданні встановлено, що на момент приватизації ОСОБА_1 особистої згоди на набуття ОСОБА_2 права власності (приватизацію) на житло не надавав. Про факт приватизації зазначеної квартири і порушення своїх прав він дізнався лише в 2017 році.

Окрім цього, статтею 174 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно заяви ОСОБА_3, відповідач фактично не заперечує проти задоволення позову.

Проаналізувавши вищевказані норми та обставини справи, суд приходить до висновку, що визнання одним з відповідачів позову є підставним, не суперечить чинному законодавству та не порушує прав та інтересів інших осіб.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 3,8, 10, 11, 57, 58, 60,61, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. 345 ЦК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ліквідатора Державного підприємства виробниче обєднання «Знамя» ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло задовольнити.

Визнати недійсним розпорядження відділу приватизації житла державного підприємства виробниче обєднання «Знамя» №144 від 08.02.2007 року, на підставі якого видано свідоцтво про право власності на житло від 08.02.2007 року на імя ОСОБА_2.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 08.02.2007 року, видане відділом приватизації житла ДП ВО «Знамя», згідно розпорядження №144 від 08.02.2007 року на імя ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_3 та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_4, проведену на підставі свідоцтва про право власності, виданого 08.02.2007 року відділом приватизації житла ДП ВО «Знамя».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М. Чуванова