Єдиний унікальний номер 242/2563/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1165/2017
Єдиний унікальний номер 242/2563/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/1165/2017
Головуючий у 1 інстанції Владимирська І.М.
Доповідач Корчиста О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

30 серпня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Хейло Я.В.

за участі секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 травня 2017 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості частки у праві спільної власності,

встановив:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення компенсації вартості ? частки у праві спільної власності з ОСОБА_2. Вказувала, що їй та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить по ? частини квартири АДРЕСА_1 міста Селидове та по ? частини нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: Донецька область м. Селидове, вул. Первомайська, буд. 37. Посилаючись на те, що сумісне користування та володіння квартирою та нежитловим приміщенням неможливе, з урахуванням уточненої позовної заяви від 24 квітня 2017 року, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості ? частини квартири та ? частини нежитлового приміщення, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 15 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості частки у праві спільної власності, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалите нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини справи, а також невірно зроблено висновок про відсутність у відповідача матеріальної можливості сплатити компенсацію вартості ? частини спірної квартири та ? частини, оскільки відповідач, на думку позивача, могла би сплачувати таку вартість частинами. Крім цього, на думку позивача, суд першої інстанції не врахував, що відповідач в судовому засіданні вказувала, що спільне з позивачем користування спірним майном можливе, проте не оспорювала і неможливість такого користування.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримала та просила її задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 не зявилась, подала заперечення на апеляційну скаргу, справу просила розглянути у її відсутність, апеляційну скаргу просила відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3, померлого 06 вересня 2012 року, право спільної часткової власності на квартиру, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Українськ, вул. Комсомольська, 22/24 по ? частки кожній та право спільної сумісної власності по ? частки кожна на нежитлове приміщення за адресою: Донецька область, м. Українськ, вул. Первомайська, 37.

Також судом першої інстанції встановлено, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №1325 від 31 жовтня 2016 року, ринкова вартість квартири, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Українськ, вул. Комсомольська, 22/24 станом на час проведення експертизи складає 48 235 гривень, середня вартість нежитлового приміщення за адресою: Донецька область, м. Українськ, вул. Первомайська, 37 складає 73 339 гривень. Також зазначено, що провести розподіл вищезазначеного нежитлового приміщення в натурі на ? та ? частини при збереженні існуючого призначення (компютерний клуб) технічно неможливо.

Крім цього, судом встановлено, що відповідно до звіту про проведення незалежної оцінки квартири, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Українськ, вул. Комсомольська, 22/24, вартість обєкта оцінки отримана порівняльним підходом станом на 13 лютого 2017 року складає 27 555 гривень без урахування ПДВ.

Згідно до свідоцтва про народження, серія І-НО №689117 від 08 вересня 2015 року, виданого виконкомом Української міської ради м. Селидове Донецької області, ОСОБА_4 народилась 31 серпня 2015 року, та її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Відповідно довідки №111 від 17 квітня 2017 року виданої ОСББ «Бігма-22 м. Українськ», ОСОБА_2 дійсно мешкає за адресою Донецька область, м. Українськ, вул. Петра Бігми (Комсомольська), 22/24 разом із доньками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також судом встановлено, що відповідно довідок від 24 квітня 2017 року, наданих Селидівським УПСЗН, ОСОБА_2 отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям, допомогу на двох дітей одиноким матерям та щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 364 ЦК України та виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості сумісного володіння та користування спірним майном з відповідачем, а також виходив з того, що з урахуванням наявності на утриманні відповідача двох малолітніх доньок та тяжкого матеріального становища останньої, вона не має можливості сплатити грошову компенсацію позивачу вартості часток у спірному майні та у разі задоволення позову це становитиме для відповідача надмірний тягар.

Такі висновки суду відповідають вимогам матеріального закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами 1-3 статті 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Наявними у матеріалах справи Свідоцтвами про право на спадщину за законом та Витягами з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить по ? частини квартири, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Українськ, вул. Комсомольська, 22/24 та по ? частини нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Українськ, вул. Первомайська, 37. (а.с.6,7,8,11,12,13)

Таким чином, вказане нерухоме майно належить сторонам на праві спільної часткової власності, а саме кожен має по частині і є неподільною річчю, так як частину квартири і нежитлового приміщення неможливо виділити в натурі.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №1325 від 31 жовтня 2016 року ринкова вартість квартири, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Українськ, вул. Комсомольська, 22/24 станом на час проведення експертизи складає 48 235 гривень, середня вартість нежитлового приміщення за адресою: Донецька область, м. Українськ, вул. Первомайська, 37 складає 73 339 гривень. Провести розподіл вищезазначеного нежитлового приміщення в натурі на ? та ? частини при збереженні існуючого призначення (компютерний клуб) технічно неможливо. (а.с.49-57)

Відповідно до звіту про проведення незалежної оцінки квартири, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Українськ, вул. Комсомольська, 22/24, вартість обєкта оцінки отримана порівняльним підходом станом на 13 лютого 2017 року складає 27 555 гривень без урахування ПДВ. (а.с.83-110)

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаної спеціальної норми суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

Обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх (їх скрутного матеріального становища), суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Саме така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року №6-4цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись при застосуванні таких норм права.

Вбачається, що відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні суду першої інстанції заперечувала проти стягнення з неї на користь позивача грошової компенсації вартості ? частини квартири та ? частини нежитлового приміщення, посилаючись на відсутність у неї матеріальної можливості здійснити такі виплати.

Вказані обставини підтверджуються також наданими відповідачем запереченнями на апеляційну скаргу та доданими до них довідками, виданими Селидівським УСЗН, про отримання ОСОБА_2 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, допомоги на 2 дітей одиноким матерям. (а.с.221,223)

Докази на підтвердження неможливості спільного користування сторонами спірним нерухомим майном в матеріалах справи відсутні.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно застосував до виниклих правовідносин правила ст.364 ЦК України та вирішив спір на підставі досліджених доказів.

Апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: