Дата документу 30.08.2017
ЄУ № 420/1326/17
Провадження №2-о/420/179/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Стеценко О.С.

за участю секретаря Рожкової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новопсков цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

ВСТАНОВИВ:

Заявник, ОСОБА_1, звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Немеренці Теофіпольського району Хмельницької області, громадянка України, яка була зареєстрована за адресою: Україна, Луганська область, м. Хрустальний (Красний Луч), м. Петрово-Красносілля (м. Петровське), АДРЕСА_1, померла 25 липня 2017 року в м. Петрово-Красносілля (м. Петровське), м. Хрустальний (Красний Луч), Луганська область, Україна, причина смерті дисциркуляторна енцифалопотія 3 ст., церебральний атеросклероз 3 ст.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що в м. Петрово-Красносілля (м. Петровське) м. Хрустальний (Красний Луч) Луганської області померла її мати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Звернувшись до Новопсковського районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Луганській області з метою отримання свідоцтва про смерть матері, їй було відмовлено, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України та форма медичного документу, наданого на підтвердження факту смерті, не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Встановлення даного факту має для неї юридичне значення, так як вона зможе провести державну реєстрацію смерті матері.

Заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі.

Представник заінтересованої особи надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви ОСОБА_1 не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Отже, вказаний закон не містить спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово не підконтрольній Україні території, що при таких обставинах унеможливлює державну реєстрацію смерті певної особи в позасудовому порядку.

Відповідно до листа Новопсковського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції від 15.08.2017 за вих. №1221/17.22-26 ОСОБА_1 відмовлено в реєстрації смерті ОСОБА_2 за наданим заявником лікарським свідоцтвом про смерть, оскільки його форма не відповідає формі, визначеній наказом Міністерством охорони здоровя України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, була матірю заявника ОСОБА_1 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯК №397484, виданим Лобовською селищною радою депутатів працюючих, свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-КИ №377926, виданим 25.01.1975 Жовтневим Будинком Щастя, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №0 від 15.08.2017.

Відповідно до паспорту громадянина України серії ЕК № 23385, виданого 21 жовтня 1996 року Ровеньківським МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_2, народилася 15 травня 1925 року в с. Немеренці Теофіпольського району Хмельницької області, адреса місця проживання, яка зазначена в паспорті вул. Калініна, 14/23, м. Петрово-Красносілля (м. Петровське) Луганськоїобласті.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявник надала лікарське свідоцтво про смерть №114, видане 25.07.2017 медичною установою, розташованою на тимчасово неконтрольованій українською владою території - «Государственным учреждением «Кл ЦГМБ «Княжинская» поликлиника» №5 (російською мовою). Згідно вказаного свідоцтва про смерть, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, померла 25 липня 2017 року в м. Петровське м. Красний Луч. Причиною смерті згідно довідки про причину смерті №114 від 25.07.2017 стала дисциркуляторна енцифалопотія 3 ст., церебральний атеросклероз 3 ст.

Оцінюючи лікарське свідоцтво про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Таким чином, суд вважає, що доводи заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами, а тому вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_2, яка померла 25.07.2017, підлягають задоволенню.

Згідно ч. 4. ст. 257-1, ст. 367 ЦПК України ухвалене судом рішення у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 3, 10-11, 60, 88, 208, 212-215, 218, 234-235, 256-259, 367 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, задовольнити повністю.

Встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Немеренці Теофіпольського району Хмельницької області, громадянка України, яка була зареєстрована за адресою: Україна, Луганська область, м. Хрустальний (Красний Луч), м. Петрово-Красносілля (м. Петровське), АДРЕСА_1, померла 25 липня 2017 року в м. Петрово-Красносілля (м. Петровське), м. Хрустальний (Красний Луч), Луганська область, Україна, причина смерті дисциркуляторна енцифалопотія 3 ст., церебральний атеросклероз 3 ст.

Допустити рішення до негайного виконання.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: О.С. Стеценко