Справа №568/494/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 р. м.Радивилів Рівненської області

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі:

суддя Мельник Д.В.,

секретар судового засідання Саган В.В.,

з участю:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3 громадянка ОСОБА_4,

відповідач ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, законних представників неповнолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», служба у справах дітей Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, застосування правових наслідків недійсності правочину, виселення та стягнення з Державного бюджету України спричиненої матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, законних представників неповнолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», служба у справах дітей Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області. В позовних вимогах ОСОБА_1 просить: поновити пропущений з поважних причин строк звернення до суду; визнати недійсними прилюдні торги, які відбулися 03.06.2005 року щодо реалізації раніше належного їй на праві власності домоволодіння в місті Радивилів Рівненської області вулиця Четвертного будинок №28; визнати недійсним та скасувати свідоцтво №1674 від 11.07.2005 року про придбання ОСОБА_6 з прилюдних торгів домоволодіння в місті Радивилів Рівненської області вулиця Четвертного будинок №28; застосувати правові наслідки недійсності правочину, шляхом повернення ОСОБА_1 у власність домоволодіння в місті Радивилів Рівненської області вулиця Четвертного будинок №28; виселити відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, неповнолітніх ОСОБА_9, ОСОБА_8 з будинку №28 по вулиці Четвертного в місті Радивилів Рівненської області; стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 42 743 гривні спричиненої їй матеріальної шкоди та 2 600 000 гривень моральної шкоди.

Відповідачі позов не визнали.

Представник третьої особи служби у справах дітей Радивилівської районної державної адміністрації ОСОБА_10 вважає, що позовні вимоги в частині виселення неповнолітніх дітей задоволенню не підлягають. Інші позовні вимоги необхідно вирішити згідно чинного законодавства.

Третя особа ПАТ КБ «Приватбанк» був належним чином повідомленим про місце час та дату розгляду справи,посадові особи банку свою позицію щодо спору не висловили (а.с.219).

У відповідності до ст.184 Цивільного процесуального кодексу України( далі ЦПК України), будучи допитаною в якості свідка, позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала. ОСОБА_1 суду показала, що у травні 2004 року придбала у свою власність будинок №28 по вулиці Четвертного в місті Радивилів Рівненської області. Для придбання будинку укладала договір іпотеки з «Приватбанком», кредитні кошти банку повернула. Також, ОСОБА_1 позичала кошти у громадянки ОСОБА_11 З жовтня 2004 року по жовтень 2006 року позивачка перебувала у Польщі та заробляла гроші для повернення кредиту та позики. Коли вона приїхала з Польщі, стало відомо, що належний їй будинок було продано за борги з прилюдних торгів. Власником будинку став відповідач ОСОБА_6 та його сімя. На думку позивачки прилюдні торги були незаконними, так як був тільки один покупець, про їх проведення їй не було відомо. Відповідач ОСОБА_6В незаконно володіє даним будинком. Біля одинадцяти років позивачка шукає правду та хоче повернути свій будинок. Відносно відповідача ОСОБА_5, як начальника виконавчої служби, хай і через тривалий час після її звертань до правоохоронних органів, була порушена кримінальна справа і він був визнаний винним у вчиненні злочину при реалізації належного їй будинку. ОСОБА_1 також вказала, що винесення вироку відносно ОСОБА_5 не вирішило її проблему з житлом. В будинку досі проживає відповідач ОСОБА_6 та його сімя. На даний момент в Здолбунівському районному суду розглядається її позов до ОСОБА_5 про стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди на її користь як потерпілої від його злочинних дій. Рішення по справі не прийнято. Позивачка визнала, що зверталася раніше до Радивилівського суду про визнання прилюдних торгів недійсними.

Зі слів позивачки ОСОБА_1, після того, як вона дізналася про незаконний продаж її будинку, вона захворіла, лікувалася у медичних закладах, стала особою з інвалідністю другої групи. Це підтверджується наданими нею документами. На її думку, ці хвороби повязані із кримінальними діяннями відповідача ОСОБА_5 Також позивачка показала, що дії державної виконавчої служби в цивільному порядку вона не оскаржувала.

Після відібрання у ОСОБА_1 будинку, вона тривалий період часу знімає майно у громадянки ОСОБА_12, сплачує у найманому житлі комунальні послуги. Договір оренди житла із власницею вона не укладала, так як остання перебуває за кордоном.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_2 підтримала позицію ОСОБА_1 Представник вважає, що завдана шкода позивачці ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_5 як державним виконавцем, підлягає стягненню з держави шляхом списання коштів із рахунку казначейської служби України.

Представник відповідача ОСОБА_3 громадянка ОСОБА_4 позов не визнала та вважає, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем будинку №28 по вулиці Четвертного в місті Радивилів Рівненської області. Відповідач не може бути стороною в даному спорі. Стороною має бути «Укрспецюст», який проводив прилюдні торги. При цьому, ОСОБА_4 пояснила, що є вже рішення апеляційного суду, яке набрало законної сили, про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 щодо визнання прилюдних торгів недійними. Також, на думку представника, позивачка ОСОБА_1 могла оскаржити дії ОСОБА_5 як державного виконавця, але чомусь цього не зробила. Також, на протязі одинадцяти років ОСОБА_1 не зверталася до суду щодо визнання прилюдних торгів недійсними. При цьому, ОСОБА_4 наголосила, що у вироку суду щодо ОСОБА_5 встановлено порушення в діях державного виконавця, а не порушення в порядку проведення прилюдних торгів. З її слів, позивач ОСОБА_6 відкрито та законно володіє спірним будинком, його сімя та неповнолітні діти іншим майном не володіють.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав. ОСОБА_5 суду пояснив, що по даних спірних правовідносинах позивачка ОСОБА_1 пропустила строки позовної давності щодо звернення до суду за захистом своїх прав. Зі слів відповідача, в Здолбунівському суді розглядається аналогічна цивільна справа, тому даний позов необхідно залишити без розгляду. Вироком суду встановлено порушення у його роботі як державного виконавця, а не в порядку реалізації будинку. Відповідач просить суд взяти до уваги його позицію висловлену в запереченні та перевірити, чи є ОСОБА_1 особою з інвалідністю другої групи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі дослідивши докази по справі, взявши до уваги інші фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково зі слідуючих підстав.

Відповідно до досліджених судом рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 22.07.2009 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 28.09.2009 року, відмовлено в задоволенні позову прокурора в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_6 та Радивилівського відділу державної виконавчої служби про визнання недійсним акту про придбання ОСОБА_6 майна з прилюдних торгів від 08.06.2005 року, а саме будинковолодіння №28 по вулиці Четвертного в місті Радивилів. Вищевказане рішення апеляційного суду набрало законної сили (а.с.48, 260).

Відповідно до ч.2 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 22.09.2009 року встановлено, що згідно чинного законодавства України, боржник немає права звертатися з позовом про визнання публічних торгів недійсними, в тому числі актів про придбання майна з прилюдних торгів. Норми ч.2 ст.388 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), гарантують захист прав осіб, які купили майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень, від можливої віндикації, а боржники не є стороною у таких правовідносинах (а.с.48).

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання недійсними прилюдних торгів, які відбулися 03.06.2005 року щодо реалізації раніше належного їй на праві власності домоволодіння в місті Радивилів Рівненської області вулиця Четвертного будинок №28, визнання недійсним та скасування свідоцтва №1674 від 11.07.2005 року про придбання ОСОБА_6 з прилюдних торгів нерухомого майна та застосування правових наслідків недійсності правочину, шляхом повернення ОСОБА_1 у власність даного домоволодіння.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачкою ОСОБА_1 не було надано суду достатніх та належних доказів, які б підтверджували її вимоги про виселення відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, неповнолітніх ОСОБА_7 І, ОСОБА_8 з будинку №28 по вулиці Четвертного в місті Радивилів Рівненської області.

Крім того, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області від 12.10.2017 року про те, що виселення з житлового будинку неповнолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 є недоцільним та суперечить інтересам дітей(а.с.222).

За змістом статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду.

Крім того, суд вважає, що підлягає частково до задоволення позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 спричиненої їй моральної шкоди.

Відповідно до вироку Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07.02.2013 року зі змінами на підставі ухвали апеляційного суду Рівненської області від 05.07.2013 року, відповідач ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.367 Кримінального кодексу України. Згідно вироку, який набрав законної сили 05.07.2013 року, ОСОБА_5, як начальник районного відділу державної виконавчої служби, в місті Радивилів Рівненської області, в травні 2005 року, шляхом неналежного виконання ним, як службовою особою своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, грубо порушуючи ст. 8 Закону України ,,Про виконавче провадження", згідно якої він зобов'язаний здійснювати контроль за своєчасністю, правильністю, повнотою виконання рішень державним виконавцем, за відсутності контролю за діями підпорядкованого державного виконавця Мельника Ю.М., також будучи наділений сам всіма правами державного виконавця, підписав та затвердив гербовою печаткою Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби заявку на реалізацію майна за вих. №1380 від 16.05.2005 року адресовану директору РФ СПД ,,Укрспец'юст" по передачі Радивилівським районним відділом державної виконавчої служби на реалізацію майна належного ОСОБА_1, по вул. Четвертного №28 в м. Радивилів Рівненської області, яке на той час знаходилось під забороною відчуження згідно договору № ROWWG000000309 від 19 травня 2004 року та перебувало під іпотекою Рівненської філії ЗАТ ,,Приват-Банк", зареєстрованого в Єдиному Державному реєстрі заборон та арештів під №11907. Шляхом неналежного виконання своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, допустив грубе порушення вимог ст.62-1 ч.2 Закону України ,,Про виконавче провадження", відповідно до якої на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями, згідно із Законом України ,,Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати", за відсутності виконавчого напису нотаріуса та рішення суду, в якому б вказувалось про звернення стягнення на іпотечне майно чи на майно за адресою м. Радивилів вул. Четвертного №28, без згоди і відома іпотекодавця ОСОБА_1 та іпотекодержателя Рівненської філії ЗАТ ,,Приват-Банк", достовірно знаючи про те, що будинок по вул. Четвертного №28 в м. Радивилів, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 перебуває в заставі по кредитному договору, що підтверджується вимогою №1434 від 25.05.2005 підписаною та направленою ОСОБА_5 особисто керівнику Рівненської філії ЗАТ КБ ,,ПриватБанк", ініціював реалізацію зазначеного майна.

В подальшому ОСОБА_5, підписавши та затвердивши гербовою печаткою складений ОСОБА_13 акт про придбання майна з прилюдних торгів від 08.06.2005 року в м. Радивилів, як начальник відділу держаної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції, не виконуючи належним чином свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них по контролю за діями підпорядкованого державного виконавця Мельника Ю.М., не перевіривши згідно ст.8 Закону України ,,Про виконавче провадження" законність, повноту та правильність виконавчого провадження та виконавчих дій державним виконавцем Мельником Ю.М., затвердив складений останнім розподіл коштів на суму 26 401 гривні, що надійшли на депозитний рахунок державної виконавчої служби від реалізації будинку ОСОБА_1, а саме 24.06.2005 року в сумі 14 914 гривень 11 копійок Рівненській філії ЗАТ ,,ПриватБанк" згідно платіжного доручення №152 від 25.06.05р., вид платежу - погашення кредиту ОСОБА_1 по в/л №2-432, без дозволу банку та самої ОСОБА_1, що призвело до зняття заборони на відчуження майна в м. Радивилів вул. Четвертного №28, подальшого переоформлення права власності на зазначене майно новими набувачами, які придбали його у відповідності до результатів прилюдних торгів (а.с.17-34).

У вищевказаному кримінальному провадженні позивачка ОСОБА_1 визнана потерпілою (а.с.17-34).

Суд приходить до висновку, що внаслідок бездіяльності ОСОБА_5, як службової особи органу державної влади ОСОБА_1, як фізичній особі, була спричинена шкода її правам та інтересам.

Відповідно до статей 56, 62 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Норми ст. 1174 ЦК України, вказують на те, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим незалежно від вини цієї особи.

Субєктом відшкодування завданої шкоди є держава і шкода відшкодовується за рахунок державного бюджету.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний звязок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Безпідставним є заперечення посадових осіб Державної казначейської служби про те, що дана установа не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачці ОСОБА_1 бездіяльністю відповідача ОСОБА_5 як посадової особи органу державної влади (а.с.160).

Обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25.05.2016 року.

Виходячи зі змісту ст.ст.23,47,48 Бюджетного кодексу України, Казначейство України здійснює контроль за відповідністю кошторисів розпорядників бюджетних коштів розпису бюджету.

Додатком № 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено розподіл видатків Державного бюджету України на 2017 рік, які закріплені за Державною казначейською службою України, в тому числі по коду програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 3504030 відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Отже, стягнення зазначеної шкоди здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, спричиненої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

При цьому, суд вважає неналежними, а саме такими що не містять інформації щодо предмета доказування надані позивачкою ОСОБА_1 письмові докази, які, на її думку, підтверджують причинний зв'язок між діяннями відповідача ОСОБА_5, її захворюваннями та понесеними нею матеріальними збитками (а.с. 8-16, 184-213). Дослідженні докази підтверджують наявність у позивачки ОСОБА_1 певних медичних захворювань. При цьому, суду не було надано доказів, які б підтверджували причинний зв'язок між наявними у позивачки хворобами та діяннями відповідача ОСОБА_5

Надані позивачкою ОСОБА_1 копії квитанцій про сплату комунальних послуг на імя ОСОБА_12 та письмові розписки даної особи про отримання коштів від ОСОБА_1 за проживання у її будинку, не підтверджують договірних відносин між даними особами щодо оренди(найму) житла(а.с.14,184-213). Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь позивачки ОСОБА_1 спричиненої їй службовою особою органу державної влади, а саме відповідачем ОСОБА_5, моральної шкоди.

Так, відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із пошкодженням чи знищенням її майна.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди , суд керується нормами ч. 3 ст.23 ЦК України про те, що даний розмір визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, внаслідок бездіяльності відповідача ОСОБА_5, як службової особи органу державної влади, позивачці ОСОБА_1 були спричинені душевні страждання та порушено звичний порядок її життя. З огляду на інтенсивність, тривалість та ступінь негативного впливу душевних страждань, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 550 000 гривень є адекватним встановленим фактичним обставинам. При цьому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги те, що позивачкою ОСОБА_14 не було надано інших належних доказів, які б підтверджували причинний зв'язок між протиправними діями відповідача ОСОБА_5 та будь-якими негативними змінами у її фізичному стані.

Враховуючи вимоги розумності та справедливості, визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 550 000 гривень, яку необхідно стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_14, суд бере до уваги встановлені в судовому засіданні і інші обставини, які мають істотне значення. Так, ОСОБА_14 є особою з інвалідністю другої групи довічно (а.с.15). Відповідач ОСОБА_5 не надав достовірних доказів, які б спростовували обставини наявності у ОСОБА_1 інвалідності другої групи.

Безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню є твердження відповідача ОСОБА_5 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, відповідно до вимог п.4 ст.207 ЦПК України, так як спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в Здолбунівському районному суді Рівненської області(а.с.228). Так, згідно дослідженої судом ухвали суду від 26.08.2016 року, у вищевказаному суді розглядається цивільна справа про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину(а.с.233). Позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, не є предметом спору в даній цивільній справі

Суд вважає, про відсутність підстав спливу позовної давності щодо строків, з якими позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду про захист свого цивільного права та інтересу. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки. Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07.02.2013 року відносно ОСОБА_5 зі змінами на підставі ухвали апеляційного суду Рівненської області від 05.07.2013 року за ч.1 ст.367 Кримінального кодексу України, набрав законної сили 05.07.2013 року(а.с.17-34). З даною позовною заявою про захист свого права позивачка ОСОБА_1 звернулася 30.06.2016 року, а саме до спливу трирічного терміну, коли вона мала бути обізнана про особу, яка порушила її права та інтереси(а.с.1). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до пункту 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільняються від сплати судового збору під час розгляду справ у всіх судових інстанціях позивачі, які є інвалідами другої групи. Позивачка ОСОБА_1, у відповідності до наданих нею письмових доказів, є інвалідом другої групи загального захворювання(а.с.15). Відповідач ОСОБА_5 не надав достовірних доказів, які б спростовували обставини наявності у ОСОБА_1 інвалідності другої групи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 23, 1166, 1167, 1174 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України,-

В И Р І Ш И В :

Задовільнити частково позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, законних представників неповнолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», служба у справах дітей Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, застосування правових наслідків недійсності правочину, виселення та стягнення з Державного бюджету України спричиненої матеріальної та моральної шкоди .

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь позивачки ОСОБА_1 550 000 (пятсот пятдесят тисяч) гривень спричиненої їй службовою особою органу державної влади моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з моменту його проголошення через Радивилівський районний суд до апеляційного суду Рівненської області сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а також особами, які не брали участі у справі, але суд вирішив питання про їх права та обовязки.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д.В.Мельник

.