Справа № 157/3032/17 Головуючий у 1 інстанції: Гамула Б.С.
Провадження № 22-ц/773/1675/17 Категорія: 48 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Матвійчук Л.І., Русинчука М.М.,

секретар судового засідання Лимар Р.С.,

учасники справи:

позивач- Заяць О.М.,

відповідач, який подав апеляційну скаргу, ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 15 листопада 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із даним позовом, мотивуючи його тим, що відбулися зміни в її матеріальному стані, збільшилися витрати на дітей, а саме здорожчання продуктів харчування, послуг, одягу, інших речей повсякденного вжитку, збільшення прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку тощо, що вважала достатніми підставами для задоволення своїх вимог про збільшення аліментів до 1 000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення найстаршою повноліття.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 15 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 03 травня 2017 року, вирішено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у сумі по 900 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнуто з відповідача в дохід держави 640 гривень судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій покликається на його незаконність і необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права. На її обґрунтування зазначав про неврахування судом того, що він не працює, не має постійного місця роботи, здійснює догляд за хворим батьком, у зв'язку з чим несе додатково витрати на утримання батька. При цьому визнає, що в змозі сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням про стягнення аліментів, а саме по 700 грн. на кожну дитину щомісячно.

Відповідач вважає, що на момент ухвалення рішення суду про стягнення аліментів дохід позивачки не змінився, його ж матеріальний стан не покращився, а тому підстав, передбачених ст. 192 СК України для збільшення розміру аліментів, немає. Також вказує, що суд залишив без уваги його доводи щодо участі у витратах на сімю в цілому, оскільки сторони і діти проживають разом.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів змінився матеріальний стан позивачки, збільшився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також витрати на утримання дітей, що є підставою для збільшення розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 03 травня 2017 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі по 700 грн. на кожну дитину до досягнення старшою дитиною повноліття. Позивач мотивує вимоги тим, що на час звернення із даним позовом її матеріальне становище не дає змоги повноцінно утримувати дітей, оскільки вона ніде не працює, витрати на їх утримання також зросли, а також зросли ціни на продукти харчування, одяг, взуття.

Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

За умовами, встановленими ч.1 ст. 3 Конвенції та ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого врахування інтересів дитини.

З набранням чинності 08 липня 2017 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення захисту права дитини на належне утримання» відбулися зміни в законодавстві, яке регулює питання стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Так, з 08 липня 2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін цей розмір складав 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку). На час ухвалення рішення про стягнення аліментів суд керувався діючими на час вирішення справи нормами законодавства та Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» .

Позивач вказувала, що оскільки від дня присудження аліментів їх розмір на час виникнення даних спірних відносин між сторонами є меншим за мінімальний, що передбачений ч.2 ст. 182 СК України, а витрати на утримання дітей значно збільшились, тому вона звернулась до суду з вимогою про збільшення розміру аліментів до 1 000 гривень щомісяця на кожну дитину.

Відповідно до цієї норми закону мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років станом на 1 грудня становить 1860 гривень.

За таких обставин та з урахуванням рівності прав й обов'язків обох батьків на дитину районний суд зробив належний і правильний висновок про те, що 1/2 частина від прожиткового мінімуму для дитини від 6 років на час вирішення спірних правовідносин та ухвалення рішення складає приблизно 900 гривень.

Повно і правильно зясувавши обставини справи та застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано збільшив розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь позивача на утримання спільних неповнолітніх дітей, визначивши їх розмір у 900 гривень на кожну дитину щомісячно.

Щодо доводів апеляційної скарги про неможливість сплачувати аліменти у розмірі, присудженому судом, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, платник аліментів є працездатним, фізично здоровим, отримує дохід та зобов'язаний утримувати дітей в межах, необхідних для їх зростання і виховання, повноцінного здоров'я, задовільного фізичного, духовного та морального розвитку.

Інші доводи відповідача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384, 390, 391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 15 листопада 2017 року в даній справі без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складений 28 грудня 2017 року.