Справа № 405/1650/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

при секретарі : Фришко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування 3/10 частин житлового будинку № 45 загальною площею 154,8 кв.м, житловою площею 59,6 кв.м з господарсько-побутовими будівлями, розташованого на земельній ділянці загальною площею 1507,7 кв.м по вулиці 40-річчя Перемоги в м. Кропивницький, посвідчений 12.02.2016 року приватним нотаріусом Знам»янського міського нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_4 по реєстру № 79, укладений між нею та відповідачкою та поновити за нею право власності на цю частину будинку. Позов обґрунтовує тим, що укладення даного договору було викликано тим, що вона є непрацездатною пенсіонеркою, за віком і станом здоров»я потребує постійного догляду і матеріальної допомоги. Відповідач є її донькою, яка зобов»язалась її довічно доглядати, забезпечувати продуктами харчування, ліками, здійснювати обов»язкові платежі за будинок і землю, займатись домашнім господарством і у разі виконання цих обов»язків дочка за її життя набула право власності на частину будинку, а після її смерті розпоряджатись ним.

З цими умовами договору вона погодилась та підписала його не читаючи і вважаючи, що всі умови в ньому викладені, але після оформлення договору відповідач змінила своє ставлення, ігнорує домовленості і не виконує своїх зобов»язань.

Відчужувана частина житлового будинку була її особистою приватною власністю, обтяжена правом користування сином - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; донькою-відповідачем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також правом користування малолітньої особи онуки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, які були на час нотаріального оформлення зазначеного договору дарування зареєстровані в даній 3/10 частині будинку та постійно і безперервно в ній проживали. Відчуження належної частини будинку проводила із застереженням, що я та всі зареєстровані члени сім"ї, а саме: син ОСОБА_3 і онука ОСОБА_5, не будуть позбавлені права користування житловими приміщеннями в даному будинку та вільного проживання.

Просить визнати недійсним вказаний договір дарування 3/10 частини житлового будинку з тих підстав, що при його укладенні помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, тобто, помилилася щодо змісту правочину.Вважає його недійсним з тих підстав, що він є удаваним правочином і приховує інший правочин, який ми насправді вчинили, а саме - договір довічного утримання.

Зазначає, що в силу свого віку, стану здоров»я, відсутності знань та досвіду щодо порядку відчуження нерухомого майна, довіри до відповідача, помилково підписала договір дарування спірного житлового будинку, насправді мала намір укласти договір довічного утримання, так як являлася пенсіонеркою, матеріально малозабезпеченою, часто хворіла, потребувала постійної сторонньої допомоги, іншого житла не мала, а донька-відповідач надавала необхідну матеріальну та медичну допомогу як до посвідчення договору, так і протягом деякого часу після його посвідчення, а саме до травня 2016 року.

Після оформлення договору дарування, відповідач зареєструвала в даному будинку свого чоловіка ОСОБА_6, який став чинити їй, сину та онуці перешкоди у вільному проживанні в даному будинку, постійно вчиняв сварки, вигонив н з будинку та таки домігся, що донька-відповідач відмовилася від догляду за нею, не дотримала своїх обіцянок щодо мого права довічного проживання. З погрозами фізичного насилля та шляхом заміни вхідних замків змусили її та сина ОСОБА_3 вибути до іншого місця проживання в с.3нам»янка, в будинок сина, який незручний для їх проживання. Крім того, відповідач також відмовилася утримувати свою неповнолітню дочку ОСОБА_5 та проживати з нею, тому змусила її переїхати до постійного проживання за місцем проживання батька - ОСОБА_7, а саме: АДРЕСА_1, чим порушені їх житлові права.Своїми діями відповідач порушила істотні умови спільної домовленості при переоформленні на її ім»я даної 3/10 ч. будинку.

В момент посвідчення договору дарування вона не мала наміру безкоштовно передати у власність відповідачу свій будинок, її волевиявлення в той час було направлено на передачу будинку доньці при тому, що вона буде проживати в будинку до смерті разом з онукою і донька буде надавати їм необхідну допомогу. ЇЇ воля в момент вчинення правочину не узгоджується з результатом правочину, та має місце помилка щодо правової природи правочину, його змісту та предмету з посиланням на норми ч.ч.1,3,5 ст. 203, ч 1 ст.215, ч.1 ст. 229, ст. 717 ЦК України просить задовольнити позов.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення та посилаючись на викладені в них обставини, просив відмовити в задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків.

Відповідно до ч.ч.1 - 3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 12.02.2016 року приватним нотаріусом Знам»янського міського нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_4 по реєстру № 79 посвідчено договір дарування 3/10 частини житлового будинку № 45 з господарсько-побутовими будівлями по вулиці 40-річчя Перемоги в місті Кіровограді (тепер Кропивницький), укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Договір дарування зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрацію права власності 18.02.2016 року за реєстраційним № 01.

Відповідно до умов вищезазначеного договору дарування ОСОБА_1 передала у власність своїй доньці-відповідачу ОСОБА_2 3/10 частини житлового будинку № 45 по вулиці 40-річчя Перемоги в місті Кіровограді (тепер Кропивницький) загальною площею 154,8 кв.м, житловою площею 59,6 кв.м з надвірними господарсько-побутовими будівлями, розташованими на земельній ділянці розміром 1507,7 кв.м, що належали їй на підставі договору дарування 3/10 частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, посвідчених приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_10 від 25.05.2011 року за реєстровим № 2996 та зареєстрованого 25.05.2011 року в Державному реєстрі правочинів за № 4463653; право власності зареєстроване ОКП «КООБТІ» 01.08.2011 року за № 3642 та у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.08.2011 року за № 14809884. Земельна ділянка не приватизована.

Обгрунтовуючи позовні вимог позивач посилається на те, що вказаний договір був обтяжений правом користування третіх осіб, а саме: сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; донькою-відповідачем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також правом користування малолітньої особи онуки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, які були на час нотаріального оформлення зазначеного договору дарування зареєстровані в даній 3/10 частині будинку та постійно і безперервно в ній проживали. Як вбачається з п.1.3 договору дарування дозвіл на дарування частини житлового будинку наданий рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради 18.12.2015 року за № 653.

У заключній частині договору зазначено, зокрема, що договір сторонами прочитано особисто до його підписання, із змістом договору вони згодні. Договір відповідає дійсним намірам позивача створити відповідні юридичні наслідки, які випливають з договору, в чому і підписується. Договір підписано сторонами у присутності приватного нотаріуса Знамянського міського нотаріального округу, Кіровоградської області ОСОБА_4, особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність позивачу частин житлового будинку перевірено.

Позивач посилається на те, що до укладення договору вона іншого житла не мала. Судом встановлено, що того ж дня, 12.02.2016 року, між нею та відповідачем укладено інший договір дарування житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями № 78, посвідчений приватним нотаріусом Знам'янського міського нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_4, відповідно до умов якого відповідач передала у власність (подарувала) безоплатно позивачу житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, загальною площею 55,4 кв. м., житлова площа - 33,4 кв. м. по вул. Південній, 87 у м. Знамянка Кіровоградської області. Зазначений правочин підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 85466879 від 20.04.2017 року.

Як встановлено судом порядкові номери обох договорів дарування та інформація з державних реєстрів (час державної реєстрації договору № 78 - 16:00:32; час державної реєстрації договору № 79 - 16:21:06), свідчить про те, що спочатку був укладений саме договір № 78 від 12.02.2016 року, що вказує на те, що позивач на момент укладення спірного договору вже усвідомлювала факт безоплатного отримання у власність (дарування) від відповідача житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по вул. Південній, 87 у м. Знамянка Кіровоградської області на підставі договору № 78 від 12.02.2016 року, а також, факт відчуження частин будинку, яке вже не було її єдиним житлом.

З доданої до позову ксерокопії паспорту позивача вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, з 05.12.2013 року; на даний час, після укладення договору дарування № 8 від 12.02.2016 р., проживає за вказаною адресою, самостійно сплачує за комунальні послуги, отримує пенсію за вказаним місцем проживання.

Вказані обставини зазначені і позивачкою в судовому засіданні та підтверджені показами свідків ОСОБА_8, яка пояснила, що позивач є її свахою, її син ОСОБА_11 купував житло в м. Знам»янка і оформив його на ОСОБА_2. Вікторія і мати робили обмін; свідок ОСОБА_9 пояснив, що позивач живе м. Знам»янка і добровільно обмінялась з Кіровограда, свій будинок подарувала доньці; свідок ОСОБА_7 пояснив, що позивач його бувша теща, яка вже 10 років живе в м. Знам»янка, він давав дозвіл на обмін, донька живе з ним, так як вітчим до неї погано ставиться.

Згідно ст. ст. 744-745 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувана утриманням та (або) доглядом довічно; договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Доказів вчинення зазначених дій позивачем не надано. Крім цього, відбулась фактична передача спірного нерухомого майна за оспорюваним Договором дарування № 79 від 12.02.2016 року між сторонами. Позивачу на даний час виповнилось 66 років, вона є дієздатною, отримує пенсію, доказів про незадовільний стан здоров»я, часті хвороби, потреби постійної сторонньої допомоги нею не надано, проживає в м. Знм»янка де отримує пенсію та субсидію. Відповідач, в свою чергу, зареєстрована та проживає в м. Кропивницький по вулиці 40-річчя Перемоги, 45 з 02.11.2014 року та самостійно оплачує комунальні послуги та необхідні платежі.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину. мають існувати саме па момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що гака помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Верховний Суд України у Постанові від 16.03.2016 року у справі за № 6-93 цс 16 встановив, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров»я та потреба у зв»язку з цим у догляді та сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Враховуючи вищевикладене. Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда І. М. Шевченко