Справа № 527/2043/16-ц
провадження 2/527/49/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2017 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Марущак Р.М.,

при секретареві - Самородовій Т.С.,

з участю :

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника

відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 сільської ради Глобинського району Полтавської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення сесії сільської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору Глобинська районна державна адміністрація в особі сектору державної реєстрації,

в с т а н о в и в :

04.10.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом. Мотивував тим, що рішенням другої сесії ОСОБА_6 сільської ради 22 скликання від 20 грудня 1994 року «Про приватизацію земельних ділянок жителів сільської ради» на підставі його заяви йому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.49 га, якою він користувався з 1977 року. Рішенням 13 сесії 6 скликання ОСОБА_6 сільської ради від 7 лютого 2012 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою» надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0.25 га. Вказана земельна ділянка, як вбачається з викопіювання її місця розташування, знаходиться біля його (позивача) будинку і перебуває у його користуванні з 1977 року, відповідно до рішення сесії ОСОБА_6 сільської ради від 20.12.1994 року.

Оскільки він від вказаної ділянки не відмовлявся, то рішення 13 сесії 6 скликання ОСОБА_6 сільської ради від 7 лютого 2012 року є незаконним.

Рішенням сьомої сесії сьомого скликання ОСОБА_6 сільської ради від 28 липня 2016 року № 20 у задоволенні його заяви про відміну вищевказаного рішення відмовлено.

Пізніше йому стало відомо, що рішенням восьмої сесії сьомого скликання ОСОБА_6 сільської ради від 20.09.2016 № 10 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_3 на території с. Зубані Зубанівської сільської ради Глобинського району Полтавської області» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 загальною площею 0,25000га, кадастровий номер НОМЕР_1: 01:005:0130, та передано йому її у власність. Вказане рішення фактично є похідним від рішення 13 сесії 6 скликання ОСОБА_6 сільської ради від 7 лютого 2012 року, тому воно також порушує його (позивача) права та інтереси, а тому підлягає скасуванню.

В подальшому державним реєстратором на підставі рішення сесії ОСОБА_6 сільської ради від 20.09.2016 року № 10 та заяви ОСОБА_3 за останнім проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:005:0130, площею 0,25 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, після реалізації рішення суб»єкта повноважень у ОСОБА_3 виникло право власності на земельну ділянку, яка була надана йому (відповідачу) раніше.

Посилаючись на викладені обставини, позивач (з урахуванням уточнених позовних вимог) прохав:

- визнати незаконним та скасувати рішення 13 сесії 6 скликання ОСОБА_6 сільської ради, від 07 лютого 2012 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою ОСОБА_3».

- визнати незаконним та скасувати рішення 8 сесії 7 скликання ОСОБА_6 сільської ради № 10 від 20 вересня 2016 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_3 на території с. Зубані Зубанівської сільської ради Глобинського району Полтавської області».

- визнати незаконним та скасувати запис про право власності № 16812422 від 05.10.2016 року шодо реєстраційного номеру об'єкта нерухомого майна: 206, об'єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: :01:005:0130, площа: 0,25 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, адреса: Полтавська область Глобинський район с. Зубані та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31785415 від 10.10.2016 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, його представник адвокат ОСОБА_2 позов підтримували, посилаючись на підстави та обставини, викладені в ньому. ОСОБА_1, зокрема, пояснив, що в 1981 році йому надали землю під будівництво. Він побудував на ній будинок. У 2001 році в зв»язку зі станом здоров»я дружини виїхав в Закарпаття, землю під городом та будинок віддав у користування ОСОБА_3, щоб той слідкував за порядком. Інших домовленостей з ним не було.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 звертав увагу суду на відсутність відмови його довірителя від виділеної йому земельної ділянки, вказував, що його право користування нею припинено незаконно. Також повідомив, що коли на сесії сільської ради вирішувалося питання про надання дозволу ОСОБА_7 на виготовлення технічної документації на спірну земельну ділянку, ОСОБА_1 постійно проживав у селі, але його на засідання сесії не запрошували.

Відповідач ОСОБА_3, його представник ОСОБА_4 позов не визнали, надали заяву про застосування позовної давності. ОСОБА_3,зокрема, пояснив, що в 2001 році ОСОБА_1 виїхав із с. Зубані в Закарпаття. Через два роки появився в селі, прийшов до нього забрати свідоцтва на свої паї. Після цього по усній домовленості продав йому свій будинок за 1200 грн.. Він віддав йому частину цієї суми 600 грн., в подальшому по можливості повертав невеликими сумами. Під час перебування на Закарпатті, заїжджав до позивача. У розмові той сказав: «Воно твоє, мені не потрібне». У 2010 році зробив на нього (відповідача) заповіт. У 2012 році він (ОСОБА_3) заходив у сільську раду разом з ОСОБА_1 по питанню приватизації спірної земельної ділянки. Той і там, в присутності сільського голови ОСОБА_8 та землевпорядника підтвердив: «Воно мені не потрібне». Він (відповідач) користувався земельною ділянкою відкрито з 2002 по 2016 р.

Представник відповідача ОСОБА_6 сільської ради, ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що йому відомо про те, що ОСОБА_1 звертався до сільської ради з приводу написання заповіту на користь ОСОБА_3 та з приводу завіряння розписки про передачу йому ОСОБА_3 грошей за хату. Від ОСОБА_3 він чув про спір за землю. При прийнятті рішення про надання останньому дозволу на виготовлення технічної документації на спірну земельну ділянку він (представник відповідача) на посаді сільського голови не працював, але вже за своєї каденції йому довелося розбиратися по цьому питанню, так як позивач звернувся до сільської ради з приводу скасування вказаного рішення. Від колишнього сільського голови ОСОБА_8 він дізнався, що при написанні ОСОБА_3 заяви про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_1 був присутній у сільській раді, так як вони прийшли удвох, і ніяких заперечень тоді не висловлював.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_4, прохав відмовити у задоволенні позову в зв»язку з пропущенням строку позовної давності. Аргументував це тим, що ОСОБА_1 було відомо про звернення ОСОБА_3 до ОСОБА_6 сільської ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0.25 га для ведення особистого селянського господарства, тому саме з рішення 13 сесії ОСОБА_6 сільської ради шостого скликання від 7.02.2012 року слід відраховувати строк позовної давності.

Представник третьої особи Глобинської райдержадміністрації в особі сектора державної реєстрації, у судове засідання не з»явився. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Заперечення на позов не направлено.

Допитаний судом свідок ОСОБА_8 ОСОБА_6 сільський голова станом на 2012 рік, пояснив, що користується земельною ділянкою, яка межує із спірною земельною ділянкою, тому знає, що спочатку нею користувалася мати ОСОБА_1, потім він сам, а далі позивач десь із 2000 року передав ділянку у користування ОСОБА_7 В 2012 році ОСОБА_1 і ОСОБА_7 прийшли до нього в кабінет. ОСОБА_7 хотів приватизувати цю земельну ділянку. По закону ОСОБА_1 мав написати заяву про відмову від неї. Він (свідок) для повного з»ясування питання викликав землевпорядника ОСОБА_9 і вона по погосподарських книгах з»ясувала, що за ОСОБА_1 значиться лише сім соток землі під будівництвом будинку, а земельна ділянка площею 0.25 га, яку бажав приватизувати ОСОБА_3, значилася саме за ним. По цій причині ніякої письмової заяви про відмову від земельної ділянки позивач тоді не писав. Всю розмову він (ОСОБА_1) чув, стояв мовчки, ніяких запитань не задавав. На сесії сільської ради 7 лютого 2012 року, на якій було прийняте рішення про надання ОСОБА_7 дозволу на виготовлення технічної документації ні позивач, ні відповідач присутніми не були.

Допитана як свідок ОСОБА_9 станом на 2012 рік землевпорядник ОСОБА_6 сільської ради, у судовому засіданні вказані обставини підтвердила. Конкретизувала, що перевіряла погосподарську книгу за 2001-2005 роки. По ній з 2002 року за ОСОБА_1 значилася лише земельна ділянка площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, а за ОСОБА_3 земельна ділянка площею 0, 25 га - для ведення особистого селянського господарства. Вона сказала останньому, що він може писати заяву на приватизацію землі, так як давно нею користується. Депутати вказану заяву на сесії задовольнили і надали дозвіл на виготовлення технічної документації. На той час рішення виконкомів та сесій прийняті до 2007 року були здані до районного архіву, тому не було можливості перевірити чому земельна ділянка площею 0.25 га по погосподарських книгах обліковувалася за ОСОБА_3. Їй відомо, що десь із 2001 по 2011 роки ОСОБА_1 у селі постійно не проживав, але інколи приїжджав.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані письмові докази, встановив наступне.

В архівному витязі архівного сектора Глобинської РДА від 20.09.2016 року № 04-02/691 надана інформація за рішення, які приймалися сесіями та виконкомами ОСОБА_6 сільської ради за заявами позивача.

Так, рішенням виконкому ОСОБА_6 сільської ради від 16 вересня 1982 року ОСОБА_1, згідно його заяви, відкрито окремий погосподарський номер.

Довідками цієї ж ради від 27.09.2016 року № 447, від 10.08.2016 року № 358 підтверджено, що згідно запису в погосподарській книзі по ОСОБА_6 сільській раді № 0100731 за ОСОБА_1 значиться житловий будинок, розташований в с. Зубані по вул. Шевченка, 3 і він зареєстрований в ньому.

Рішенням 2-ої сесії ОСОБА_6 сільської ради 22 скликання від 20 грудня 1994 року «Про приватизацію земельних ділянок жителів сільської ради» ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.49 (одиниці виміру, цільове призначення не зазначено). Разом з тим, з тексту названого рішення вбачається, що розглядалися заяви 139 громадян, які подали заяви на приватизацію особистих земельних ділянок.

Відповідно до рішення 17-ої сесії ОСОБА_6 сільської ради 23 скликання від 18 вересня 2001 року за заявою ОСОБА_1 приєднано до фонду сільської ради земельну ділянку площею 0,07 (одиниця виміру не зазначена). Сторонами у судовому засіданні визнано, що вказана земельна ділянка площею 7 соток має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства і за письмовою згодою позивача була передана у користування ОСОБА_10. Вказана обставина згідно ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Рішенням 13 сесії 6 скликання ОСОБА_6 сільської ради від 7 лютого 2012 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою» надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0.25 га.

Вказана земельна ділянка, що визнано відповідачами та вбачається з викопіювання її місця розташування, знаходиться біля будинку позивача ОСОБА_1

16.06.2016 року позивач звернувся із заявою до названої сільської ради «про відміну рішення про приватизацію землі під городом біля його хати в с. Зубані, вул. Шевченка, 3, яку сесія дозволила ОСОБА_7.» В заяві зазначив, що від городу він (ОСОБА_1) не відмовлявся, а ОСОБА_7 землею користувався тимчасово.

Рішенням сьомої сесії сьомого скликання ОСОБА_6 сільської ради від 28 липня 2016 року № 20 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відміну вищевказаного рішення відмовлено.

Відповідно до архівної довідки від 30.05.2017 року № 04-02/506, виданої архівним сектором Глобинської РДА у протоколах сесій та засідань виконавчого комітету ОСОБА_6 сільської ради за 2002-2003 роки питання виділення земельних ділянок, передача їх або відмова від земельної ділянки щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не розглядалися.

Рішенням восьмої сесії сьомого скликання ОСОБА_6 сільської ради від 20.09.2016 № 10 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_3 на території с. Зубані Зубанівської сільської ради Глобинського району Полтавської області» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 загальною площею 0,25000га, кадастровий номер НОМЕР_1: 01:005:0130, та передано йому її у власність.

В подальшому державним реєстратором ОСОБА_11 на підставі рішення сесії ОСОБА_6 сільської ради від 20.09.2016 року № 10 за ОСОБА_3 проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:005:0130, площею 0,25 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, після реалізації рішення суб»єкта повноважень у ОСОБА_3 виникло право власності на земельну ділянку, яка раніше органом місцевого самоврядування була виділена ОСОБА_1.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 7 лютого 2017 року, яке набрало законної сили, відмовлено ОСОБА_12 у визнанні права власності на нерухоме майно ( житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Зубані Глобинського району по вул. Шевченка, 3) за набувальною давністю.

З досліджених у судовому засіданні оригіналів погосподарських книг по ОСОБА_6 сільській раді вбачається, що в 1988-1990 рр. за господарством ОСОБА_1 значилася земельна ділянка площею 0, 48 га, в 2001 та в 2002 році - всього 0.32 га ( 0.07 + 0.25), а починаючи з 2003 року лише 0.07 га. При цьому документально ( вищеназваними рішеннями органу місцевого самоврядування) підтверджено, що ОСОБА_1 було виділено 0.49 га для ведення особистого селянського господарства, від 0.07 га він в 2001 році відмовився. Документального підтвердження про відмову від земельної ділянки площею 0.25 га не існує, а отже, запис (прочерк) щодо неї внесено в погосподарську книгу безпідставно.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування.

Згідно роз»яснень, даних у п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів» земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю. Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128,131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК України та інші).

За приписом ч.1 ст.123 ЗК надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених ст.122 цього кодексу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розроблення до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які, відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (ч. 2 ст. 123 ЗК).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову в його наданні (ч.3 ст.123 ЗК).

Частиною першою статті 122 ЗК передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписом ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Декретом КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» №15-92 від 26.12.1992 року сільським, селищним, міським Радам народних депутатів приписувалася забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України.

Статтею 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, у тому числі шляхом, визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ч. 5 ст. 158 ЗК України у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

У рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року у справі № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказано, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Згідно ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Судом достовірно встановлено, що рішення 2-ої сесії ОСОБА_6 сільської Ради народних депутатів 22 скликання від 20 грудня 1994 року «Про приватизацію земельних ділянок жителів сільської ради» - це документ , який підтверджує передання позивачу ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,49 га у приватну власність. Спірна земельна ділянка площею 0.25 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства це частина земельної ділянки, виділеної ОСОБА_1 Вищеназване рішення органу місцевого самоврядування не скасоване, не визнане недійсним, а отже, позивач, і до фактичної реалізації свого права на приватизацію землі, має право користуватися нею.

Доказів про наявність підстав для припинення права користування позивачем вказаною земельною ділянкою відповідачі не надали. ОСОБА_1 від неї у встановленому порядку не відмовлявся, вона у нього не вилучалася. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 сільська рада цих обставин не врахувала, письмової відмови від позивача не отримала, а тому незаконно розпорядилася переданою йому раніше земельною ділянкою, надавши дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0, 25 га. Фактично вказаним рішенням було скасоване попереднє рішення сільської ради, що є недопустимим і незаконним, оскільки на його підставі виникло суб»єктивне право позивача ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку. З цього випливає, що прийняті сільською радою рішення щодо ОСОБА_3 є недійсними, а тому підлягають скасуванню.

На підставі викладеного позов задовольняється повністю.

Суд не вбачає підстав для застосування позовної давності і не погодився з доводами відповідача ОСОБА_3 та його представника з цього приводу. Встановлено, що позивач на сесію 7 лютого 2012 року не запрошувався, прийняте на сесії рішення за заявою ОСОБА_3 йому не направлялося, тому підстав для відрахування строку позовної давності з цієї дати суд не вбачає. Крім цього, оскільки спірні правовідносини носять не тільки цивільно-правовий, а й адміністративно правовий характер , то обставини, які підлягають доказуванню, на думку суду , повинні доводитися не показаннями свідків ( про наміри ОСОБА_3 на приватизацію спірної земельної ділянки), а документально ( підтвердженням направлення запрошення на сесію, копії рішення сесії, протоколом сесії і ін.).

Керуючись ст.16 ЦК, ст. 116,122,123,121,152,155 ЗК України, ст. 19, 55 Конституції України, ст. 10,11,15, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 сільської ради Глобинського району Полтавської області, ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення 13 сесії 6 скликання ОСОБА_6 сільської ради, від 7 лютого 2012 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою ОСОБА_3».

Визнати незаконним та скасувати рішення 8 сесії 7 скликання ОСОБА_6 сільської ради № 10 від 20 вересня 2016 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_3 на території с. Зубані Зубанівської сільської ради Глобинського району Полтавської області».

Визнати незаконним та скасувати запис про право власності № 16812422 від 05.10.2016 року шодо реєстраційного номеру об'єкта нерухомого майна: 206, об'єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: :01:005:0130, площа: 0,25 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, адреса: Полтавська область Глобинський район с. Зубані та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31785415 від 10.10.2016 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р. М. Марущак