Справа № 461/2958/17 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/6508/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 вересня 2017 року у справі за позовом Омоволе Олувалеке Іромідайо до публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про захист прав споживача фінансових послуг та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26.09.2017 року позов громадянина ОСОБА_4 Омоволе Олувалеке Іромідайо задоволено.

Зобовязано публічне акціонерне товариство (далі-ПАТ) «ВіЕс Банк» виплатити Омоволе Олувалеке Іромідайо одноразовою операцією з його поточного рахунку №1360 відкритого у ПАТ «ВіЕс Банк» грошові кошти у сумі 254448,90 доларів США.

Рішення суду оскаржив відповідач ПАТ «ВіЕс Банк», просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що позивач є власником спірних грошових коштів, які надійшли і були зараховані на його поточний рахунок в ПАТ «ВіЕс Банк», оскільки цей рахунок позивачем відкрито незаконно на підставі недійсних документів, а саме, посвідки на тимчасове проживання в Україні від 03.12.2014 року, що підтверджено доказами в справі, яким суд не дав належної правової оцінки. Зазначає, що якби банку було б відомо про недійсність цієї посвідки на тимчасове проживання позивача в Україні, то банк не відкрив би позивачеві рахунок, а тому незаконність відкриття позивачем рахунку в банку позбавляє його права вимоги до банку, як до сторони договору, про повернення коштів з рахунку, оскільки договір на цій підставі слід вважати неукладеним. Апелянт зазначає, що власником цих коштів є відправник Клер Б Свонік з США, а тому повертати кошти необхідно саме відправнику, проте, жодних звернень від відправника до банку про повернення коштів не надходило. Вважає, що позивач може бути причетний до легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, а тому для встановлення цього факту банком, як субєктом первинного фінансового моніторингу, проводилась перевірка відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Зазначає, що в процесі перевірки позивачем не було надано жодного доказу для підтвердження джерела походження коштів, які надійшли на його рахунок, та призначення цих коштів. Крім того, звертає увагу, що рахунок позивача закритий банком внаслідок розірвання з позивачем ділових відносин, а тому повернення коштів із закритого рахунку є обєктивно неможливим. Вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту прав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.02.2015 року між позивачем та ПАТ «ВіЕс Банк» укладено договір №141452.1.1 про комплексне обслуговування фізичної особи в ПАТ «ВіЕс Банк», відповідно до якого та з урахуванням письмової заяви позивача від 18.02.2015 року, яка є невідємною частиною цього договору, позивачеві було відкрито поточний валютний (в доларах США) рахунок №1360 та видано платіжну картку VISA Gold (а.с.5-16).

Згідно з випискою по рахунку (а.с.104), 04.03.2015 року на відкритий позивачеві в ПАТ «ВіЕс Банк» рахунок надійшли і були зараховані банком грошові кошти в сумі 255000 доларів США, з яких 550 доларів США позивачем було знято цього ж дня.

В подальшому, здійснення операцій з використанням платіжної картки позивача було припинено внаслідок блокування рахунку та грошових коштів на ньому ПАТ «ВіЕс Банк» на підставі ч.1 та ч.3 ст.17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», що додатково підтверджується наданими апеляційному суду письмовими документами.

На момент блокування рахунку позивача, на ньому було розміщено грошових коштів позивача на загальну суму 254448,90 доларів США (а.с. 104).

24.04.2015 року позивачеві було направлено повідомлення банку про відмову в обслуговуванні відкритого на його імя рахунку відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та про розірвання ділових відносин з ним із закриттям поточного рахунку та припиненням дії договору (а.с.102).

Причиною зупинення відповідачем здійснення операцій за рахунком з використання платіжної картки, відкритим на імя позивача, та блокування цього рахунку було встановлення відповідачем факту подання позивачем для укладення договору посвідки від 03.12.2014 року на тимчасове проживання позивача в Україні за адресою: м.Луганськ, вул.50 років оборони Луганська, буд.17-а (а.с.95), яка згідно з інформацією Державної міграційної служби України (а.с.96), територіальними підрозділами чи органами ДМС не видавалась.

Позивач неодноразово, як в позасудовому, так і в судовому порядку, звертався до банку із заявами про незаконність дій банку щодо закриття рахунку та неповернення йому коштів з рахунку, а 14.11.2016 року позивач подав голові правління ПАТ «ВіЕс Банк» письмову заяву, в якій просив перерахувати його кошти на рахунку на інший, відкритий в ПАТ «Сбербанк» у м.Львові рахунок (а.с.18), проте, йому було відмовлено.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатись цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатись грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст.64 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», субєкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобовязаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, повязаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) субєктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки субєкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до пяти робочих днів, про що зобовязаний негайно повідомити субєкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (ч.2 ст.17 Закону).

Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до пяти робочих днів, про що зобовязаний негайно повідомити субєкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (ч.3 ст.17 Закону).

Частиною пятою статті 17 Закону передбачено, що у разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки:

ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобовязаний негайно скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це субєкту первинного фінансового моніторингу;

є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного субєкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції). Строк зупинення відповідних фінансових (фінансової) операцій (операції) продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.

Отже, частиною пятою статті 17 Закону визначено, що загальний строк зупинення відповідних фінансових (фінансової) операцій (операції) у разі його продовження спеціально уповноваженим органом за встановлених законом підстав не може перевищувати 30 робочих днів.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) субєктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій-пятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

У разі неприйняття спеціально уповноваженим органом відповідного рішення протягом вказаного строку, субєкт первинного фінансового моніторингу поновлює проведення фінансової операції.

Враховуючи наведені вище норми Закону та відсутність рішень правоохоронних органів, уповноважених приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, про наявність в діяннях позивача ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, колегія суддів вважає, що відповідач після закінчення встановленого частинами першою пятою статті 17 названого вище Закону строку повинен був поновити обслуговування рахунку позивача та проведення по ньому фінансових операцій, а у разі висловлення позивачеві, як клієнту банку, недовіри та відмови у звязку з цим від підтримання з ним ділових відносин, в тому числі шляхом розірвання ділових відносин, розірвати договір банківського рахунку та повернути позивачеві на його вимогу залишок грошових коштів з його рахунку, чого не було зроблено відповідачем в порушення умов договору та вимог закону (ст.1075 ЦК України, п.3.11 договору).

Отже, суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про зобовязання відповідача виплатити позивачеві грошові кошти в тій сумі, яка знаходилась на його рахунку на момент блокування рахунку позивача банком та припинення з ним договірних відносин.

Доводи апелянта про те, що договір слід вважати неукладеним, не ґрунтуються на нормах закону, оскільки на момент відкриття позивачеві (фізичній особі-нерезиденту) банківського рахунку, ним було предявлено не лише посвідку на тимчасове проживання в Україні, а й паспорт громадянина ОСОБА_4, тобто основний документ, який посвідчує особу.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, фактичні обставини справи, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29 грудня 2017 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_5