АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4133/17 Справа № 203/4114/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Єдаменко С. В. Доповідач - Посунся Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Посунся Н. Є.

суддів - Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі - Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Центральної районної у м. Дніпрі ради в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 - про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року, посилаючись на його незаконність, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог органу опіки та піклування Центральної районної у м. Дніпрі ради підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (була неповнолітньою) є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, вони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, де крім них, зареєстровані ще п'ять осіб.

Позивачем стверджується, що дитина ОСОБА_2 часто залишається без нагляду матері, під наглядом інших родичів; під час неодноразових виходів управління служби у справах дітей відповідачка уникає спілкування, її родичі вказували, що мати дитини відсутня, доступу до житла не надавали, на запрошення до служби у справах дітей не з*являлась, безвідповідально ставиться до контролю за станом здоров*я дитини, при неодноразовому відвідуванні лікарем родини відповідачки за адресою проживання лікарю не вдалося обстежити дитину, у якої за інформацією медичного центру матері і дитини мається білково-енергетична недостатність, врожденна вада розвитку - розщелини м*якого піднебіння, дитина перебуває на диспансерному обліку у лікаря-хірурга, невролога.

Актами обстеження умов проживання було встановлено, що умови проживання дитини за місцем реєстрації не належні, меблі та підлога брудні, речі не мають порядку, присутній сторонній запах від паління та тварин, дитина має місце для сну, речі особистого вжитку дитини в обмеженій кількості, засоби особистої гігієни дитини та дитяче харчування в обмеженій кількості, речі особистого вжитку дитини не мають порядку.

Сім'ю ОСОБА_3, в якій виховується неповнолітній ОСОБА_2, на підставі Рішення комісії взаємодії суб'єктів соціальної роботи із сім'ями, які опинились в складних життєвих обставинах, було взято на облік сімей, які перебувають в складних життєвих обставинах, та на соціальний супровід. ОСОБА_3 роз'яснені батьківські обов'язки, необхідність підтримання відповідних умов мешкання, контролю за станом здоров'я дитини, проводились бесіди з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків, остання попереджалась про відповідальність за невиконання батьківських обов'язків, однак вжиті суб*єктами соціальної роботи заходи позитивного результату не дали відповідачкою не створено належних умов для нормального розвитку дитини в домашніх умовах.

19 серпня 2016 року виконавчим комітетом Центральної районної у м. Дніпрі ради було визнано за доцільним відібрання малолітньої дитини ОСОБА_2 у неповнолітньої матері ОСОБА_3 без позбавлення її батьківських прав та передачу дитини органу опіки та піклування.

Розглядаючи справу та ухвалюючи рішення про задоволення вимог про відібрання у відповідачки дитини, суд 1-ї інстанції врахував доводи та докази позивача, а тому прийшов до висновку про доведеність факту ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов'язків.

Апеляційний суд вважає таке рішення незаконним, ухваленим без повного та врахування обставин справи та їх оцінки.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року -розлучення дитини з батьками може бути необхідним, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною першою ст.170 СК України встановлено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п.2-5 ч.1 ст.164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Згідно ч.1 ст.164 СКУ - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо не забрали дитину з пологового будинку…; ухиляються від виконання своїх обов*язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують до жебракування.

Висновок про ухилення матері від обов*язку по вихованню дитини суд 1-ї інстанції зробив без врахування того, що відповідачка народила дитину в неповнолітньому віці, не маючи початкового життєвого досвіду та досвіду у вихованні дитини, сама була залежною і морально, і матеріально від своїх близьких родичів, не мала заробітку; а тому забезпечувала умови життя, необхідні для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Даних про те, що вона залишала дитину на призволяще і зовсім нею не цікавилась та не опікувалась - немає. Фактів вчинення відповідачкою протиправних дій відносно дитини - не встановлено.

Умови проживання дитини, перелічені в Актах обстеження умов- не можуь бути визнані такими, що є небезпечними для дитини.

Доведено, що знаходячись на лікуванні в КЗ «Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва» ДОР, мати та бабуся виконували всі рекомендації лікарів, отримали консультування про особливості догляду харчування, подальшого медичного спостереження дитини. Під час знаходження сім'ї у відділенні мати та бабуся ставились до немовля сумлінно. Така обставина спростовує ухилення матері від виконання своїх обов*язків по вихованню дитини. Сама по собі відсутність матері з дитиною на момент відвідування її лікарями та соціальними працівниками за місцем її проживання не може бути прямим доказом ухилення відповідачки від виконання обов*язків по вихованню дитини.

Не враховано судом те, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків, а також те, що на час розгляду справи мати- відповідачка- стала повнолітньою, що дає їй більшу самостійність, досвід, незалежність та можливість виховувати та забезпечувати умови для дитини.

Крім того, апеляційний суд враховує те, що тимчасовим засобом захисту прав дитини ( на що посилався позивач) є її відібрання саме за рішенням органу опіки та піклування, а триваючим засобом захисту прав дитини є рішення суду. Зазначене свідчить про те, що вирішення усих питань щодо сімей, які опинились в складних життєвих обставинах покладено на органи опіки та піклування, вирішення яких знаходяться в їх компетенції.

З огляду на все викладене, рішення суду в частині задоволення позовних вимог органу опіки та піклування повинне бути скасованим, у позові відмовлено.

Керуючись ст.ст. 307, 309п.1, 3 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог органу опіки та піклування Центральної районної у м. Дніпрі ради.

В задоволенні позовних вимог органу опіки та піклування Центральної районної у м. Дніпрі ради в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

З.М. Пономарь