Справа № 462/3428/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2017 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Палюх Н.М.

при секретарі Андрушко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа: Залізничний районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивачка у липні 2017 року звернулася у суд з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., за умовами якого ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_2. Відповідно до п.8 вказаного договору продавці зобов'язувалися знятися з реєстрації та звільнити квартиру до 01.03.2012р. Проте, станом на даний час у вказаній квартирі залишаються зареєстрованими відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які не вчиняють жодних дій по виконанню умов договору купівлі-продажу щодо зняття з реєстрації. Між тим, відповідачі не проживають у вказаній квартирі з 2012 року. Наявність реєстрації відповідачів у цьому житлі створює для неї перешкоди у користування та розпорядженні своєю власністю, чим грубо порушуються її речові права на квартиру АДРЕСА_1. За наведеного просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаною квартирою, з підстав передбачених ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України та ст.150 ЖК України.

В судове засідання позивачка не з'явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить позов задовольнити та розглядати справу без її участі, що суд вважає за можливе.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомили і суд ухвалив розглядати справу без їх участі, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті.

Представник третьої особи - Залізничного районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив і суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Як встановленого судом, 02.12.2011 р. між ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., зареєстрований в реєстрі за №3166, за умовами якого ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_6 купила квартиру АДРЕСА_2 /а.с.4/.

Згідно витягу про державну реєстру прав від 07.12.2011р, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_6

Згідно свідоцтва про шлюб від 14.02.2012р., ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 14.02.2012 року і після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_7.

З довідки про склад сім'ї і прописку від 19.07.2017р., виданої ЛКП «Левандівка», вбачається, що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано шестеро осіб; власниця ОСОБА_1, 11.11.2013р. народження та колишні власники ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також судом встановлено, що відповідачі, які не є членами сім'ї позивачки, у спірній квартирі не проживають з 2012 року, що підтверджується актом ЛКП «Левандівка» від 14.12.2017р.

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник згідно зі ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За нормами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб і будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

В п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено: «під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Отже, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Оцінюючи зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності та в порядку статей 346, 383, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України, що передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартири тощо від будь яких осіб, у тому числі і попередніх власників квартири, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а тому ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 слід визнати такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.

В порядку ч.2 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 по 213,33 грн. судового збору з кожного.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12,89, 264-265, 280-282 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 213 грн. 33 коп. судового збору з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя:

Оригінал рішення.