АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Кулянди М. І., Перепелюк І. Б.

секретар Тодоряк Г. Д.

з участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовомОСОБА_4 до Чернівецького обласного комунального бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог: Чернівецька міська рада, Садівниче товариство «Ентузіаст», Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, ОСОБА_6, про визнання відмови неправомірною, зобов'язання вчинити дії, визнання недійсним та скасування державного акта про право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 травня 2017 року,

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Чернівецького обласного комунального бюро технічної інвентаризації (далі - ЧОКБТІ), ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити дії, визнання недійсним та скасування державного акта про право власності на земельну ділянку. В подальшому позовні вимоги було уточнено.

Зазначав, що він є власником земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,0442 га, яка розташована на території садівничого товариства «Ентузіаст» (далі - СТ «Ентузіаст») по АДРЕСА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 22 жовтня 2002 року.

У жовтні 2013 року та у серпні 2014 року він звертався до Чернівецького обласного комунального бюро технічної інвентаризації з заявами щодо виготовлення технічної документації для встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та присвоєння кадастрового номера даній земельній ділянці.

Згідно листа ЧОКБТІ від 02 квітня 2014 року № 689 земельна ділянка НОМЕР_1 має перетин (накладається) з земельною ділянкою НОМЕР_2 ОСОБА_5 у зв'язку з чим йому відмовлено у виготовленні технічної документації.

Посилався на те, що він користується своєю земельною ділянкою з 1983 року на якій побудовано будинок.

Вважав, що державний акт на право власності на землю ОСОБА_5 отримав з порушенням закону, без погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, без виїзду на місце розташування земельної ділянки, що призвело до існуючого накладання земельних ділянок НОМЕР_2 та НОМЕР_1 одна на одну та видачі ОСОБА_5 03 грудня 2004 року державного акта на право власності на земельну ділянку, який повинен бути визнаний недійсним та скасований.

У подальшому позивачем було уточнено позовні вимоги.

Остаточно просив визнати неправомірною відмову ЧОКБТІ виготовити технічну документацію по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та присвоєнні кадастрового номера його земельній ділянці (державний акт на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3), викладену в листі № 689 від 02 квітня 2014 року та в листі № 1578 від 20 серпня 2014 року; зобов'язати ЧОКБТІ виготовити технічну документацію по встановленню (відновленню) меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) та присвоєнні кадастрового номера; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданий відповідачу ОСОБА_5 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_5.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 травня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданий ОСОБА_5 та скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_5.

У решті заявлених вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведення обставин справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позову в частині вимог про визнання недійсним та скасування державного акта про право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки та безпідставності решти позовних вимог.

З таким висновком повністю погодитися не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що згідно з пп.1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни оскаржуваного рішення в частині обсягу задоволення вимог про визнання недійсним та скасування державного акта про право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки.

У справі встановлено, що позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 є власниками суміжних земельних ділянок для ведення садівництва в садівничому товаристві «Ентузіаст» по АДРЕСА_1.

Позивачу передано у власність земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,0349 га та видано державний акт на право власності від 23 червня 1998 року за рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 03 березня 1998 року № 184/5.

Рішенням Чернівецької міської ради від 26 вересня 2002 року № 88 внесено зміни в пункт 865 додатку 6 до рішення виконкому міської ради від 03 березня 19998 року № 184/5 в частині передачі у приватну власність земельної ділянки НОМЕР_1 в СТ «Ентузіаст», а саме, площу земельної ділянки 0,0349 га замінено площею земельної ділянки 0,0442 га згідно з матеріалами інвентаризації. Зазначеним рішенням визнано таким, що втратив чинність державний акт на право власності на земельну ділянку від 23 червня 1998 року та видано новий державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 22 жовтня 2002 року.

Рішенням 22 сесії 4 скликання Чернівецької міської ради від 27 травня 2004 року № 478 задоволено протест заступника прокурора м. Чернівці на пункт 6 рішення 5 сесії 4 скликання міської ради від 26 вересня 2002 року № 88 в частині передачі ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0442 га в СТ «Ентузіаст» та визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 22 жовтня 2002 року.

Рішенням Чернівецької міської ради 4 скликання від 27 червня 2002 року № 44 ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку НОМЕР_2, площею 0,0424 га в СТ «Ентузіаст» для ведення садівництва та видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 3 грудня 2004 року.

Постановою Ленінського районного суду м. Чернівці від 9 грудня 2005 року визнано незаконними пункти 3, 4 рішення Чернівецької міської ради від 27 травня 2004 року № 478, якими визнано недійсним державний акт та зобов'язано Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради внести зміни до Книги записів державних актів на право приватної власності на землю з урахуванням пункту 3 цього рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 3 березня 2006 року роз'яснено, що виданий ОСОБА_4 державний акт на право власності на земельну ділянку від 22 жовтня 2002 року є чинним.

Виданий ОСОБА_5 державний акт на право власності на земельну ділянку пройшов державну реєстрацію, земельна ділянка НОМЕР_2 в СТ «Ентузіаст» зареєстрована в Державному реєстрі земель, кадастровий номер НОМЕР_5, земельна ділянка НОМЕР_1 в СТ «Ентузіаст» не внесена до Державного реєстру земель.

У справі встановлено, що видачею сторонам вищезазначених державних актів спричинено накладання (перетин) земельних ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в СТ «Ентузіаст».

Це стверджується висновком судової земельно-технічної експертизи №505 від 14 серпня 2015 року (т.1, а.с.109-119).

Площа перетину земельних ділянок складає 0,0077 га в межах відрізку Б-В на 2,41 м, Г-Д - 3,35 м, по довжині меж 26,81 м та 26,68 м, що відображено на ситуаційному плані, доданому до висновку експертизи (а.с.119).

Встановлено, що земельна ділянка НОМЕР_2 (відповідача ОСОБА_5) згідно державного акта має площу 0, 0424 га, а фактично вона складає 0,0347 га, а земельна ділянка НОМЕР_1 (на яку претендує позивач ОСОБА_4) згідно державного акта, який був виданий 22 жовтня 2002 року, має площу 0, 0442 га, а фактично її площа складає 0,0431 га

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог зазначав, що частиною спірної земельної ділянки, яка передана у власність відповідачу, площею 0,0077 га (у місці накладення земельних ділянок) він користується з 1983 року, на ній частково розташований його садовий будинок, на час виготовлення проектної документації та видачі відповідачу державного акта земельна ділянка перебувала у його правомірному користуванні, не вилучалася.

Такі доводи позивача стверджуються наявними у справі доказами: членським квитком, виданим позивачу як члену СТ «Ентузіаст», результатами інвентаризації земель, що знаходилися у користуванні членів СТ «Ентузіаст» станом на 01 березня 1994 року.

Указані обставини були встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (т. 1, а.с. 36-37)

Згідно з ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі -ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з ч. 5 ст. 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, у редакції, що була чинною на час видачі відповідачу оспорюваного державного акта, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

З огляду на вищенаведені положення закону громадянин може порушувати питання про одержання ним безоплатно у власність чи в користування земельної ділянки, яка є вільною, тобто такою, що не перебуває у власності чи в користуванні іншої особи.

Надання громадянину в користування чи у власність земельної ділянки, що вже перебуває у власності або у користуванні іншої особи, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому ЗК України.

Таким чином, завідомо безпідставним є ініціювання громадянином питання про одержання ним у власність чи в користування земельної ділянки, яка не є вільною.

Отже, на час видачі відповідачу ОСОБА_5 державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 в СТ «Ентузіазм» її частина площею 0,0077 га не була вільною, оскільки перебувала у фактичному користуванні позивача, на ній частково знаходиться садовий будинок позивача, що стверджується в т.ч. висновком експертизи.

За наведених обставин є підстави для визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 03 грудня 2004 року, виданого ОСОБА_5 на підставі рішення Чернівецької міської ради від 27 червня 2002 року № 44, в частині посвідчення права власності на частину указаної земельної ділянки площею 0,0077 га, що розташована зі сторони земельної ділянки НОМЕР_1, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_4, з розмірами: в межах відрізку Б-В на 2,41 м, Г-Д - 3,35 м, по довжині меж 26,81 м та 26,68 м (за описом та ситуаційним планом висновку судової земельно-технічної експертизи №505 від 14 серпня 2015 року, проведеної експертом СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр»).

Стосовно схеми та плану меж земельної ділянки, що міститься у державному акті НОМЕР_4 від 03 грудня 2004 року, виданого ОСОБА_5, то указана земельна ділянка площею 0,0077 га знаходиться: в межах відрізку Г-В на 2,41 м (з початком відліку від точки 4), А-Б - 3,35 м (з початком відліку від точки 1), по довжині межі А-Г - 26,68 м та 26,81 м.

Відповідно є підстави для скасування державної реєстрації за ОСОБА_5 указаної частини земельної ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У порушення указаних норм суд першої інстанції визнав недійсним та скасував державний акт на право власності на земельну ділянку, виданих відповідачу, а також державну реєстрацію указаної ділянки у повному обсязі, не врахувавши, що фактично предметом спору є лише частина земельної ділянки площею 0,0077 га.

Тому на часткове задоволення апеляційної скарги рішення суду першої інстанції в частині обсягу задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування державного акта про право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки слід змінити.

Позовні вимоги у цій частині слід задовольнити частково: визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 03 грудня 2004 року, виданий ОСОБА_5 на підставі рішення Чернівецької міської ради від 27 червня 2002 року № 44, а саме, на земельну ділянку НОМЕР_2 площею 0, 0424 га за цільовим призначенням для ведення садівництва, за кадастровим номером НОМЕР_5, розташовану у АДРЕСА_1, садове товариство «Ентузіаст», в частині посвідчення права власності на частину указаної земельної ділянки площею 0,0077 га, що розташована зі сторони земельної ділянки НОМЕР_1, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_4, з розмірами: в межах відрізку Б-В на 2,41 м, Г-Д - 3,35 м, по довжині меж 26,81 м та 26,68 м за описом та ситуаційним планом висновку судової земельно-технічної експертизи №505 від 14 серпня 2015 року, проведеної експертом СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» (за схемою та планом меж земельної ділянки, що міститься у державному акті НОМЕР_4 від 03 грудня 2004 року, виданого ОСОБА_5, указана земельна ділянка площею 0,0077 га знаходиться: в межах відрізку Г-В на 2,41 м (з початком відліку від точки 4), А-Б - 3,35 м (з початком відліку від точки 1), по довжині межі А-Г - 26,68 м та 26,81 м);

скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_5 земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_5 в частині посвідчення права власності (реєстрації) на частину указаної земельної ділянки площею 0,0077 га.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в сумі першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі.

Так, апеляційна скарга не містить доводів про неправильність рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_4 до ЧКОБТІ про визнання відмови неправомірною, зобов'язання вчинити дії.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, відмовивши у задоволенні вимоги про зобов'язання управління Держземагенства в м. Чернівці скасувати запис про державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку, яку позивач не заявляв.

Дійсно, зважаючи на зміст уточнених позовних вимог, суд першої інстанції у мотивувальній частині зайво зазначив про відсутність підстав для покладення відповідного обов'язку на управління Держземагенства в м. Чернівці, однак це не вплинуло на правильність ухваленого рішення в частині відмови у частині вимог, що були предметом розгляду з урахуванням їх уточнення в судовому засіданні.

Апелянт посилається на законодавчі норми, які регулюють питання реєстрації права власності на земельну ділянку, ведення державного земельного кадастру й робить висновок про те, що відповідач не порушував право позивача на реєстрацію земельної ділянки.

Проте, зважаючи на зміст уточнених вимог позивача, підставою його позову є не тільки унеможливлення реєстрації земельної ділянки, а й порушення порядку передачі відповідачу у власність спірної частини земельної ділянки, якою користується позивач.

Незазначення цього судом першої інстанції у мотивувальній частині рішення не є підставою для скасування рішення суду та відмови у позові у повному обсязі.

Апелянт посилається на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) , практику Європейського суду з прав людини, норму ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, стверджує про незаконність позбавлення його права власності на земельну ділянку, неналежність способу захисту права, обраного позивачем, неоспорення рішення органу, на підставі якого відповідачу видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

Такі доводи є необґрунтованими.

У справі встановлено, що між сторонами тривалий час існує спір з приводу користування спірною земельною ділянкою площею 0,0077 га, якою фактично користувався позивач, тому видання державного акта відповідачу на указану спірну земельну ділянку, яка не була вільною, не свідчить, що відповідач у спосіб визначений законом набув право власності на неї.

Відповідно скасування державного акта у спірному випадку не може розцінюватися позбавленням права власності у розумінні норм Конвенції та Конституції України.

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не суперечить закону.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про пропущення позивачем позовної давності з огляду на його обізнаність з рішенням Чернівецької міської ради про передачу відповідачеві у власність спірної земельної ділянки у 2002 році.

Відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України в редакції до 15 січня 2012 року позовна давність на вимоги власників та інших осіб на захист права власності або іншого речового права, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади,органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування не поширювалась.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 15 січня 2012 року, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Позивач звернувся до суду з позовом у листопаді 2014 року - в межах позовної давності.

Апелянт посилається на неналежну оцінку висновку судової земельно-технічної експертизи, неврахування листа Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 29 січня 2016 року №Р-1/0-1/6-16 про відсутність перетину земельної ділянки НОМЕР_2 з сусідніми земельними ділянками.

Проте відповідачем іншими належними доказами висновків експертизи не спростовано, а вказане твердження у листі Головного управління Держгеокадастру пояснюється тим, що земельна ділянка НОМЕР_1, якою фактично користується позивач, не зареєстрована й не містить присвоєного кадастрового номера.

Анулювання державного акта на право власності на землю, виданого ОСОБА_4 22 жовтня 2002 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю шляхом вчинення такого запису 17 червня 2004 року, про що йдеться у листі Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин, не може бути самостійною підставою для відмови у позові ОСОБА_4 оскільки спірна частина земельної ділянки знаходилася у його фактичному користуванні на час видачі відповідачу оспорюваного державного акта на право власності на землю.

Апелянт посилається на те, що садовий будинок, що частково знаходиться на земельній ділянці є самочинно збудованим і жодних документів у позивача на нього немає.

Проте існування цього будинку відповідач не заперечує, позивачем надано документи про його існування ще з 1983 року (акт від 6 квітня 1983 року про результати обстеження земельної ділянки НОМЕР_1), а визначальним у даному спорі є те, що спірна ділянка, на яку відповідач отримував державний акт, не була вільною.

Посилання апелянта на бездіяльність позивача у питанні оформлення права на свою земельну ділянку, наявність рішення Чернівецької міської ради про скасування свого ж рішення про збільшення наданої йому у власність земельної ділянки з 0,0349 до 0,442 га, про анулювання отриманого позивачем державного акта на право власності на земельну ділянку від 22 жовтня 2002 року, не спростовують того факту, що оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку (в частині площі у 0,0077 га) позивачеві було видано на спірну частину земельної ділянки, на яку вже був виданий державний акт позивачеві, і яка не була вільною.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що на часткове задоволення апеляційної скарги рішення суду першої інстанції в частині обсягу задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування державного акта про право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки підлягає зміні, а в решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до норми ч. 5 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 слід стягнути 133 грн 96 коп. - половини витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі наведеного та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, пп.1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 травня 2017 року в частині обсягу задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування державного акта про право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки змінити.

Позовні вимоги у цій частині задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 03 грудня 2004 року, виданий ОСОБА_5 на підставі рішення Чернівецької міської ради від 27 червня 2002 року № 44, а саме, на земельну ділянку НОМЕР_2 площею 0, 0424 га за цільовим призначенням для ведення садівництва, за кадастровим номером НОМЕР_5, розташовану у АДРЕСА_1, садове товариство «Ентузіаст», в частині посвідчення права власності на частину указаної земельної ділянки площею 0,0077 га, що розташована зі сторони земельної ділянки НОМЕР_1, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_4, з розмірами: в межах відрізку Б-В на 2,41 м, Г-Д - 3,35 м, по довжині меж 26,81 м та 26,68 м (за описом та ситуаційним планом висновку судової земельно-технічної експертизи №505 від 14 серпня 2015 року, проведеної експертом СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр»).

Скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_5 земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_5 в частині посвідчення права власності (реєстрації) на частину указаної земельної ділянки площею 0,0077 га, що розташована зі сторони земельної ділянки НОМЕР_1, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_4, з розмірами: в межах відрізку Б-В на 2,41 м, Г-Д - 3,35 м, по довжині меж 26,81 м та 26,68 м.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_4на користь ОСОБА_5 133 (сто тридцять три) гривні 96 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: М. І. Кулянда

І. Б. Перепелюк