Справа № 368/1096/17
Рішення

Іменем України

"22" грудня 2017 р. Кагарлицький районний суд

Київської області в складі:

головуючого судді Кириченка В.І.

при секретарі Марчук Н.М., з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5 про відшкодування коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду та просила стягнути з ОСОБА_4, на її користь кошти, а саме: 171746,50 грн. у відшкодування витрат на переобладнання нежитлового приміщення під житловий будинок, що розташований по вул. Чухрая (Чапаєва),32А в с. Черняхів Кагарлицького району Київської області.

Мотивувала позов тим, що між нею та ОСОБА_5 було укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №01 від 17.08.2007 року та видано свідоцтво про шлюб серії 1-ОК№043762. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області по цивільній справі №368/666/17 від 09 червня 2017 року, яке набрало законної сили 19 червня 2017 року, шлюб між позивачем та ОСОБА_5 було розірвано.

За час спільного сімейного життя проживали у будинку ОСОБА_4, сестри ОСОБА_5 за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с. Черняхів вул. Чухрая (колишня Чапаєва) буд. №32а.

Родина ОСОБА_5 надала їй та чоловіку в користування для облаштування житла новоствореної сімї, без оформлення необхідних документів, земельну ділянку площею 0,15 га з господарською спорудою (сарай), яку отримала в порядку спадкування сестра ОСОБА_4. В порядку спадкування садиба по Чапаєва, 32 поділена на 3 спадкоємців, один з них-Яременко В.В., якій по домовленості з іншими спадкоємцями дісталася земельна ділянка 0,15 га із сараєм.

Домоволодіння, а фактично одна господарська будівля (сарай) відповідача знаходилося у вкрай занедбаному стані, будівля фактично була непридатна для проживання у ньому, а тому позивач з чоловіком змушені були здійснити його ремонт та реконструкцію, оскільки для спільного проживання з третьою особою як одна сімя іншого житла не було.

Сімя позивача, чоловік та син від першого шлюбу - ОСОБА_6, за погодженням і з відома відповідача, своїми силами та за власні кошти переобладнали та реконструювали господарську споруду в житловий будинок з усіма комунікаціями та в листопаді 2007 року вселилися, де проживаємо до цього часу.

Ремонт і реконструкція були погоджені з відповідачем та здійснювалися з її відому, погодження і згоди.

Відповідач проводила на своє імя законне оформлення домоволодіння, отримавши свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.05.2008 року та Державний акт про право власності на земельну ділянку від 15.12.2009 р.

На момент оформлення спадщини, інвентаризаційна вартість господарської споруди складала в 2007 році 8870 гривень. Це дані БТІ.

Як вбачається із листа Комунального підприємства Київської обласної ради «Південне Бюро технічної інвентаризації» вих.№1017 від 23.05.2017 p., станом на дату технічної інвентаризації 01.04.2008 р. інвентаризаційна вартість житлового будинку №32а в с. Черняхів Кагарлицького району Київської обл. становила 33 507, 00 грн.

Факт проведення ремонту та реконструкції вказаного домоволодіння в період шлюбу з ОСОБА_5 підтверджується:

-Декларацією про готовність до експлуатації обєкта будівництва від 12.12.2016 року;

-Актом обстеження факту проживання від 02.06.2017 p., складеним комісією Черняхівської сільської ради Київської обл.

Після розірвання шлюбу відповідач і її брат по справі постійно чинять позивачу перешкоди у користуванні вказаним будинком, вимагають, щоб виселилась та повністю звільнила без будь-якої компенсації за проведені його ремонт та реконструкцію за рахунок спільних сумісних коштів подружжя.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна житлового будинку за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с. Черняхів, вул. Валерія Чухрая (колишня Чапаєва) будинок 32а, складеного субєктом оціночної діяльності ТОВ «Ріал-Експерт» станом на 18.07.2017 року на запит адвоката ОСОБА_7, ринкова вартість вказаного будинку складає 377000,00 грн.

Таким чином, за спільні сумісні кошти позивача і третьої особи без самостійних вимог як подружжя та в результаті здійсненого ремонту та реконструкції вказаного будинку його вартість збільшилася на 343 493, 00 грн. (377 000, 00 грн. (вартість будинку станом на 18.07.2017 р. після розірвання шлюбу) - 33 507, 00 грн. (вартість будинку станом 01.04.2008 р. останньої технічної інвентаризації) = 343 493, 00 грн.).

Крім того, земельна ділянка розміром 0,1500 га , на якій знаходиться домоволодіння, також перебуває у власності відповідача на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 15.12.2009 р.

Отже, вартість безпідставно набутого відповідачем майна у вигляді вартості робіт та матеріалів по ремонту та реконструкції житлового будинку відповідача, які були здійснені за спільні сумісні кошти подружжя, становить 343 493, 00 грн. (триста сорок три тисячі чотириста девяносто три) гривні 00 копійок.

Частки майна дружини та чоловіка є рівними відповідно до ст..69 , 70 ч.1 СК України , а тому половина вказаних коштів становить 171746,50 грн. які позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь на підставі ст..1212 ЦК України у якості відшкодування вартості безпідставно набутого відповідачем майна грошових коштів.

В судовому засіданні позивач та її представник пояснили, що позов підтримують.

Представник відповідач адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що позов не визнається відповідачем з підстав, вказаних в письмових запереченнях. В письмових запереченнях відповідач послалась на те, що позивач з її згоди вселилась і безкоштовно користувалась для проживання літньою кухнею та сараєм які знаходились в одному приміщенні та на свій розсуд покращила умови проживання в житловому будинку після переобладнання вказаного приміщення в житловий будинок і прибудувала веранду до будинку та здійснила перепланування в будинку та без достатньої необхідності замінила міжкімнатні двері і вікна, знесла обидва паркани та поставила свої огорожі та ворота, а також побудувала інші будівлі та споруди, які не є необхідними. Позивач не надала суду допустимих доказів про приріст ринкової вартості житлового будинку у звязку з його поліпшенням відповідно до положень ст.390 ч.4 ЦК України, а не ст.1212 ЦК України.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог пояснив, що обставини на обґрунтування позову відповідають дійсності і позов слід задоволити. Після перерви не зявився в судове засідання і розгляд справи закінчено у його відсутність.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та ОСОБА_5 було укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №01 від 17.08.2007 року та видано свідоцтво про шлюб серії 1-ОК№043762. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області по цивільній справі №368/666/17 від 09 червня 2017 року, яке набрало законної сили 19 червня 2017 року, шлюб між позивачем та ОСОБА_5 було розірвано.

За час спільного сімейного життя позивач та третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 вселились в листопаді 2007 року з дозволу відповідача в нежитлове приміщення частина якого була літньою кухнею а частина сараєм і яке входило в домоволодінні по адресі Київська область, Кагарлицький район, с. Черняхів вул. Чухрая (колишня Чапаєва) буд. №32. Власником вказаного домоволодіння в рівних частках були відповідач ОСОБА_4 та ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 2.10.1999 року.

Договором дарування від 1.12.2007 року відповідач ОСОБА_4 подарувала свою 1/3 частку вказаного житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в рівних частках кожному.

Рішенням Черняхівської сільської ради від 3.03.2008 року надано дозвіл відповідачу ОСОБА_4 на переобладнання вказаного нежитлового приміщення під житловий будинок на земельній ділянці площею 0,15 га в с. Черняхів по вул..Чапаєва,32 А, тобто вже по іншій адресі, але фактично зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою тільки 14.12.2009 року , що підтверджується відповідним державним актом. І тільки з 14.12.2009 року у відповідача виникло право власності на вказану земельну ділянку відповідно до положень ст.125 ЗК України в редакції станом на вказану дату . До вказаної дати у відповідача не виникло право користування земельною ділянкою на підставі рішенням Черняхівської сільської ради від 3.03.2008 року, так як редакція ст.125 ч.1 ЗК України станом на вказану дату передбачала, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа , що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Стаття 376 ч.1 ЦК України в редакції станом з листопада 2007 року до 12.01.2008 року передбачала слідуюче:

1. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

6. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Відповідач отримала дозвіл інспекції архітектурно будівельного контролю №5 від 12.01.2008 року на виконання будівельних робіт по переобладнанню вказаного нежитлового приміщення під житловий будинок а також будівельний паспорт на земельну ділянку 12.01.2008 року. А тому до 12.01.2008 року у звязку з відсутністю належного дозволу чи належно затвердженого проекту позивачем та її чоловіком проводилось самочинне будівництво по переобладнанню вказаного нежитлового приміщення під житловий будинок і відповідно до ст.376 ч.1 ЦК України позивач та її чоловік має право на відшкодування витрат на переобладнання вказаного нежитлового приміщення під житловий будинок, так як право власності на нерухоме майно визнано за власником земельної ділянки, на якій воно розміщене, а саме за відповідачем. Відповідач та її чоловік понесли слідуючі витрати : 3200 грн. на газовий котел для влаштування опалення; 6229 грн. на ванну, тумбочку , бойлер та інше на облаштування ванної кімнати по товарному чеку №96 від 15.09.2007 року; 3856 грн. на придбання труб для влаштування опалення по товарному чеку №31 від 2.09.2007 року; 3320 грн. на придбання приладу обліку електроенергії, проводу, розеток, вимикачів та іншого для влаштування належного функціонування електропостачання по товарному чеку №206 від 13.09.2007 року; 60013 грн. на придбання гіпсокартону, метало профілю та іншого для ремонту стін, потолків по товарному чеку №117 від 11.01.2008 року; 2628 грн. на придбання обоїв, ґрунтовки, краски , електрообігрівача для ремонту стін та обігріву житлового приміщення по товарному чеку від 22.19.2007 року; 2340 грн. на придбання лінолеуму для підлоги по товарному чеку №39 від 3.10.2007 року; 1344,10 грн. на придбання кранів, трійників, перехідників та іншого для влаштування опалення і водозабезпечення , а всього понесли витрат на загальну суму 28930,10 грн. , що підтверджено належними і допустимими доказами. Акт обстеження факту проживання від 02.06.2017 p., складений комісією Черняхівської сільської ради Київської обл. не містить даних про конкретні понесені витрати позивачем.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Тому слід визначити, що частки позивача і третьої особи без самостійних вимог, як чоловіка позивача, є рівними у понесених витратах , а саме а саме: ? і ? , що становить 14465,05 грн. і 14465,05 грн.

Тому стягнути з відповідача на користь позивача кошти, а саме: 14465,05 грн. у відшкодування витрат на переобладнання нежитлового приміщення під житловий будинок, що розташований по вул.. Чухрая (Чапаєва),32А в с. Черняхів Кагарлицького району Київської області та 144,65 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору на підставі ст.141 ч.1 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач та її чоловік третя особа без самостійних вимог проживали у житловому будинку відповідача ОСОБА_4, сестри ОСОБА_5 за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с. Черняхів вул. Чухрая (колишня Чапаєва) буд. №32а з дня реєстрації права власності на вказане нерухоме майно 22.05.2008 року, що підтверджується витягом з відповідного державного реєстру, так як відповідно до ст.182 ч.1 ЦК України виникнення права власності на нерухоме майно повязане з державною реєстрацією прав на нерухомість.

Згідно ст.390 ч.4 ЦК України передбачено, що добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

-Позивач та її чоловік як добросовісні володільці житлового будинку здійснили поліпшення житлового будинку у вигляді побудови за власні кошти в 2000 році літнього душу та убиральні, побудови в 2009 році двох сараїв, навісу, альтанки, прибудови, огорож, воріт, що визнається відповідачем і підтверджується технічним паспортом від 22.11.2016 року. Поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, але позивач, як добросовісний володілець, відповідно до ст.81 ЦПК України не надав належних і допустимих доказів про те на яку суму збільшилась вартість житлового будинку станом на дату відповідних побудов в 2000 році і в 2009 році, що вказані вище. Звіт про незалежну оцінку житлового будинку станом на 18.07.2017 року , копії технічного паспорту на житловий будинок від 22.11.2016 року і від 1.04.2008 року, Декларація про готовність до експлуатації обєкта будівництва від 12.12.2016 року, покази свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 не містять доказів на підтвердження вказаних обставин. Надана позивачем накладна на суму 14036 грн. на придбання цементу, профнастилу та іншого з посиланням на використання для побудови альтанки не є належним доказом, так товар придбано 10.08.2016 року, а рік побудови альтанки 2009 рік. Надана позивачем накладна на суму 9670 грн. на придбання труб, арматури та іншого з посиланням на використання для побудови сараю не є належним доказом, так товар придбано 1.07.2013 року, а рік побудови сараїв згідно технічного паспорту є 2009 рік. Надана позивачем накладна на суму 9190 грн. на придбання цементу , рабиці та іншого з посиланням на використання для побудови огорожі не є належним доказом, так товар придбано 8.04.2017 року , а рік побудови огорожі згідно технічного паспорту є 2009 рік. Надана позивачем накладна на суму 3550 грн. на придбання цементу , арматури та іншого з посиланням на використання для побудови вимощенння не є належним доказом, так товар придбано 15.07.2016 року , а рік побудови вимощення згідно технічного паспорту є 2009 рік. Розписка про отримання 10000 грн. позики на придбання будівельних матеріалів від 2.09.2007 року та кредитний договір від 12.07.2013 року про отримання позивачем 23000 грн. не є належним доказом на придбання будівельних матеріалів, так як не посвідчують вчинення таких правочинів. Товарний чек на суму 1813 гривень на придбання мебельної пропитки не підтверджує її використання для покращення майна, так як не містить дати придбання.

А тому у відшкодування здійснених витрат у цій частині слід відмовити.

Стаття 1212 ч.1 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Суд при вирішенні спору до встановлених судом правовідносин сторін не застосував положення ст.1212 ч.1 ЦК України , а застосував ст. 376 ч.6 ЦК України і 390 ч.4 ЦК України якими безпосередньо врегульовані встановлені правовідносини.

Тому позов задоволено частково.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 376 ч.6, 390 ч.4 ЦК України, ст.ст. 60, 69, 70 ч.1 СК України, суд,-

вирішив:

Позов задоволити частково .

Стягнути з ОСОБА_4, проживає по ОСОБА_13, буд.14А кВ.16, кім.5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, проживає по вул.. Чухрая (Чапаєва),32А в с. Черняхів Кагарлицького району Київської області , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 кошти, а саме: 14465,05 грн. у відшкодування витрат на переобладнання нежитлового приміщення під житловий будинок, що розташований по вул.. Чухрая (Чапаєва),32А в с. Черняхів Кагарлицького району Київської області та 144,65 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.ст.273, 384 ч.1 ЦПК України.

Повне рішення складено 2.01.2018 року.

Суддя: В.І. Кириченко