У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Коростенської центральної міської лікарні про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Коростенської центральної міської лікарні на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 06 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 25 квітня 2013 року обіймала посаду завідувача офтальмологічного відділення, лікаря-офтальмолога Коростенської центральної міської лікарні. 19 серпня 2016 року її звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вказувала, що її звільнення відбулось з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки зміни у штатний розпис внесені не були. Окрім того, після попередження про наступне звільнення їй не були запропоновані всі наявні вакантні посади в лікарні, в тому числі й посади, які обіймали працівники на умовах сумісництва. Запропоновані відповідачем 11 квітня 2016 року 0,25 ставки лікаря-офтальмолога денного стаціонару та 0,75 ставки лікаря-офтальмолога поліклініки були відсутні в штатному розписі на той час. В подальшому, 26 травня 2016 року, їй також були запропоновані 0,25 ставки лікаря-офтальмолога в новоутвореному лор-офтальмологічному відділенні та 0,75 ставки лікаря-офтальмолога поліклініки, які також не були введені у штатний розпис. ОСОБА_4 також зазначала, що з 01 липня 2016 року вона має статус одинокої матері. Вказана обставина не була врахована відповідачем при її звільненні. Окрім того, первинна профспілкова організація не надала згоди на її звільнення, що, свою чергу свідчить про порушення відповідачем вимог ст. 43 КЗпП України. ОСОБА_4 вказувала, що в порушення ч. 3 ст. 40 КЗпП України, її звільнено в період тимчасової непрацездатності. Зазначала, що внаслідок незаконного звільнення їй була спричинена моральна шкода, оскільки вона змушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Також неправомірні дії відповідача призвели до погіршення стану її здоров'я, внаслідок чого вона змушена була проходити курси лікування та витрачати кошти на придбання ліків.

З огляду на вищезазначене, ОСОБА_4 просила визнати її звільнення незаконним та скасувати наказ про звільнення від 22 серпня 2016 року № 95; поновити її на посаді завідувача офтальмологічного відділення, лікаря-офтальмолога з 19 серпня 2016 року; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, 20 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 3 405 грн 70 коп. витрат на лікування, а також 5 тис. грн, сплачених за надання правової допомоги.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 січня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним наказ від 22 серпня 2016 року за № 95 про звільнення ОСОБА_4

Поновлено ОСОБА_4 на посаді завідувача офтальмологічного відділення, лікаря-офтальмолога Коростенської центральної міської лікарні з 19 серпня 2016 року.

Стягнуто з Коростенської центральної міської лікарні на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 20 943 грн 27 коп., 5 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також 5 тис. грн витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 06 березня 2017 року рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 січня 2017 року в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді завідувача офтальмологічного відділення, лікаря-офтальмолога Коростенської центральної міської лікарні з 19 серпня 2016 року змінено, ухвалено вказати дату поновлення на роботі «з 20 серпня 2016 року».

Також указане рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення з Коростенської центральної міської лікарні на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ухвалено зменшити суму з 20 943 грн 27 коп. до 20 727 грн 36 коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі Коростенська центральна міська лікарня просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору.

Згідно з ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 з 25 квітня 2013 року обіймала посаду завідувача офтальмологічного відділення, лікаря-офтальмолога Коростенської центральної міської лікарні.

На виконання рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради «Про затвердження плану оптимізації ліжкового фонду та скорочення штатних посад працівників Коростенської ЦМЛ» № 85 від 17 лютого 2016 року, наказом головного лікаря Коростенської центральної міської лікарні від 29 лютого 2016 року за № 59 зобов'язано начальників відповідних відділів розробити за затвердити новий штатний розпис та до 01 червня 2016 року провести скорочення штату працівників, в тому числі й посади завідувача відділення, лікаря-офтальмолога офтальмологічного відділення.

Згідно з наказом виконуючого обов'язки головного лікаря від 11 березня 2016 року за № 63 скорочено 10 ліжок офтальмологічного відділення, 10 ліжок отоларингологічного відділення та затверджено ліжковий фонд ЛОР-офтальмологічного відділення на 40 ліжок з 01 червня 2016 року.

Наказом виконуючого обов'язки головного лікаря від 14 березня 2016 року за № 65 виведено із штатного розпису 21 штатну одиницю, в тому числі й посаду завідувача відділення, лікаря-офтальмолога офтальмологічного відділення.

За рахунок виведених штатних посад також введено у штатний розпис 21 штатну одиницю.

Таким чином, відбулось об'єднання офтальмологічного та ЛОР відділення у ЛОР-офтальмологічне відділення, в якому передбачена 1 посада лікаря-офтальмолога.

11 квітня 2016 року ОСОБА_4 попереджено про наступне звільнення й запропоновано їй роботу в Коростенській центральній міській лікарні, а саме: 0,75 ставки лікаря-офтальмолога дорослої поліклініки та 0,25 ставки лікаря-офтальмолога денного стаціонару дорослої поліклініки.

26 травня 2016 року позивачу також запропоновано 0,25 ставки лікаря-офтальмолога ЛОР-офтальмологічного відділення та 0,75 ставки лікаря-офтальмолога дорослої поліклініки.

Від переведення на зазначені посади позивач відмовилась.

Наказом виконуючого обов'язки головного лікаря від 04 липня 2016 року за № 129 введено в дію новий штатний розпис з 05 липня 2016 року.

Згідно з наказом головного лікаря від 22 серпня 2016 року № 95 ОСОБА_4 звільнено з посади завідувача, лікаря-офтальмолога офтальмологічного відділення з 19 серпня 2016 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

З витягу протоколу засідання профспілкового комітету Коростенської центральної міської лікарні від 26 травня 2016 року за № 13, вбачається, що у зв'язку з порушенням адміністрацією вимог п. 8 наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня1993 року № 43, первинна профспілкова організація не надала згоду на звільнення ОСОБА_4 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого у незміненій частині погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача з роботи відбулось з порушенням вимог трудового законодавства України.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині поновлення позивача на роботі та розміру компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, правильно виходив із того, що ухвалюючи рішення про поновлення позивача на посаді з 19 серпня 2016 року, суд не врахував ту обставину, що за змістом ст.235 КЗпП України у разі незаконного звільнення працівник повинен бути поновлений на попередній роботі з дня звільнення, який є останнім робочим днем.

Доводи касаційної скарги про те, що в супереч ч. 5 ст. 43 КЗпП України, первинна профспілкова організація Коростенської центральної міської лікарні не повідомила відповідача у триденний строк про своє рішення щодо ненадання згоди на звільнення позивача були предметом розгляду судів попередніх інстанцій та їм надана належна правова оцінка.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду є законними і обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Коростенської центральної міської лікарні відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г. Іваненко

А.В.Маляренко