Справа № 191/4485/17
Провадження № 2/191/1915/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у

складі: головуючого судді Прижигалінської Т.В.

за участю секретаря Каліневич Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання права приватної власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання права приватної власності на житловий будинок.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначила, що 12 вересня 2002 року між нею та ОСОБА_2, з іншої сторони був укладений договір купівлі-продажу належного ОСОБА_2 житлового будинку розташованого за адресою: Дніпропетровська область м. Синельникове, вул. 333 Дивізії, 32.

Згідно зазначеного договору ОСОБА_1 придбала у власність вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, сплативши за нього ОСОБА_2 Андрійовичу 20 000 (двадцять тисяч) гривень, а він в свою чергу передав позивачу у власність дане нерухоме майно та правовстановлюючі документи на нього, і зобов'язався вчинити дії, необхідні для нотаріального оформлення укладеного між ними договору купівлі-продажу, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 про отримання грошових коштів.

Зі свого боку позивач виконала всі умови договору, передавши ОСОБА_2 грошові кошти та отримавши у власність житловий будинок. Проте через деякий час ОСОБА_2, який був літньою людиною захворів. У зв'язку з чим зобов'язання здійснити дії необхідні для нотаріального оформлення договору, що передбачені договором не виконав. ОСОБА_2 помер так і не виконавши своє зобов'язання.

Позивач фактично володіє вищезазначеним будинком з 2002 року на свій розсуд та за власні кошти робить в ньому косметичні ремонти і облаштовую.

У звязку з вищевикладеним позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. 333 Дивізії, 32, укладений 12 вересня 2002 року між нею та ОСОБА_2 та визнати за позивачем право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. 333 Дивізії, 32, а саме:житловий будинок А-1, загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 48,5 кв.м., погріб П-1, вбиральню Г-1, огорожу № 1-2.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, однак надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги визнала та не заперечує проти їх задоволення.

Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

З реєстраційного посвідчення Синельниківського бюро технічної інвентаризації вбачається, що житловий будинок, розташований в м. Синельникове, вул. 333-й Дивізії, 32, зареєстрований за ОСОБА_2 на праві особистої власності на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності житловою площею не більш 60 кв.м., посвідчений в Синельниківській держнотконторі по реєстру 1053 від 17.03.1975 року.

З копії технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. 333-й Дивізії, 32, вбачається що власником є ОСОБА_2.

Довідкою виданою Синельниківським бюро технічної інвентаризації № 782 від 10.02.2016 року підтверджується, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: м. Синельникове, вул. 333-й Дивізії, 32, зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі договору про безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідчений Синельниківською держнотконторою за реєстром № 1053 від 17.03.1975 року.

З копі свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_2 помер 11 січня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ № 608338.

Згідно копії розписки складеної 12.09.2002 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, отримав від ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючої за адресою: м. Синельникове. АДРЕСА_1, грошові кошти у сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень за продаж будинку та господарських будівель, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. 333 Дивізії, 32. Зобовязався до 20 грудня 2002 року оформити договір-купівлі продажу будинку в нотаріальному порядку.

Отже, вищезазначений договір купівлі-продажу житлового будинку був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 12 вересня 2002 року, тобто під час дії Цивільного кодексу України 1963 року.

У відповідності до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Із цього випливає, що спірний договір купівлі-продажу житлового будинку був укладений та фактично виконаний сторонами 12 вересня 2002 року, після набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року нових цивільних правовідносин між сторонами не виникало, у звязку з чим до даних правовідносин застосовуються норми Цивільного кодексу України 1963 року.

Згідно ст.227 ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Отже, недійсним визнається такий договір при умові недодержання вимоги щодо його нотаріального посвідчення, а у разі такого посвідчення, такий договір є дійсним.

Відповідно до ст.47 ЦК України 1963 року нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Судом було встановлено, що фактично договір купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на придбання житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. 333 Дивізії, 32, був укладений та виконаний, ОСОБА_2 отримав кошти за будинок і передав позивачу у власність нерухоме майно та правовстановлюючі документи на будинок, однак укласти договір в нотаріальному порядку ОСОБА_2 не мав можливості, так як хворів, а потім помер, у звязку з чим суд вважає можливим визнати зазначений договір дійсним.

Згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року зазначено, що правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки зазначений договір купівлі-продажу житлового будинку був укладений 12 вересня 2002 року, а ЦК України набув чинності з 01 січня 2004 року, то до цих правовідносин застосовуються правила цього Кодексу про позовну давність.

Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.47, 227 ЦК України 1963 року, ч.3 ст.267, ч.4 ст.267, ст.1277, п.п.4, 6 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2004 року, ст.ст. 10, 11, 12, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. 333 Дивізії, 32, укладений 12 вересня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. 333 Дивізії, 32, а саме: житловий будинок А-1,загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 48,5 кв.м., погріб П-1, вбиральню Г-1, огорожу № 1-2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ОСОБА_5