233 № 233/3191/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
31 жовтня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С.
при секретарі Вареніченко В.А.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Костянтинівка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що не має змоги піклуватися, утримувати та надавати матеріальну допомогу,
До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із вказаним позовом звернулась ОСОБА_4, в якому просила визнати її доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що не має змоги піклуватися, утримувати та надавати матеріальну допомогу матері ОСОБА_2. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є інвалідом І групи та потребує сторонньої допомоги. З лютого 2017 року її дочка ОСОБА_3 відмовилася доглядати за нею та з того часу вона проживає у знайомого ОСОБА_5 З того часу відповідач обовязки по догляду та нагляду не виконує, жодної допомоги позивачу не надає, кошти, які отримувала за догляд, витрачала на власні потреби, тому ОСОБА_2 на теперішній час фактично позбавлена стороннього догляду. Крім того, відповідач ніде не працює, самостійного заробітку не має, веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. Інших близьких родичів, які б могли опікуватися позивач не має. Тому вона потребує поміщення у будинок інтернат, що розташований в м. Костянтинівка, для постійного проживання у ньому. Однак їй було відмовлено в такому поміщенні через наявність працездатної доньки. Вважає, що її право на отримання від держави соціального захисту є порушеним, та у звязку із такою поведінкою відповідача вона не може влаштуватися до соціального закладу на державне утримання і отримувати там необхідне піклування та матеріальну допомогу, в звязку з чим вимушена звернутися до суду за захистом свого права, шляхом визнання судом ОСОБА_3 такою, що не має змоги піклуватися, утримувати та надавати матеріальну допомогу.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, причини неявки не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.
Судом, не виходячи до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу від 26.10.2017 року про розгляд справи в заочному порядку.
Судом розяснено Департаменту соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації та управлінню соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про їх право заявити про свою участь у справі в якості третіх осіб, проте в судове засідання треті особи не зявились, повідомлень про згоду на участь у справі не надійшло, від Департаменту соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Зясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно паспортних даних, позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка смт. Новотроїцьке Волноваського району Донецької області, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4.
З 14 серпня 2014 року ОСОБА_2 є інвалідом першої «А» групи за загальним захворюванням, безстроково та потребує постійного стороннього догляду та нагляду, що підтверджується копією довідки МСЕК серія 10 АВВ № 432499 від 14.08.2014 року.
Відповідно до довідки Костянтинівського обєднаного управління ПФУ Донецької області № 2538 від 11 квітня 2017 року ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання, в листопаді 2016 року розмір її пенсії склав 1321,59 грн., та у період з грудня 2016 року по квітень 2017 року включно щомісячно складав 1438,59 грн.
ОСОБА_2 має дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 65 складеним 08.08.1981р виконкомом Володимирівської селищної ради народних депутатів Волноваського району Донецької області, де матірю зазначена ОСОБА_2.
Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ОСОБА_4 13.02.2002 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 ( актовий запис № 34 складений 13.02.2002 року відділом ДРАЦС по м. Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. Після реєстрації шлюбу мала прізвище ОСОБА_6.
Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу 28.05.2003 року ОСОБА_7 розірвала шлюб з ОСОБА_6 ( актовий запис № 119 складений 28.05.2003 року відділом ДРАЦС по м. Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. Після реєстрації розірвання шлюбу залишила прізвище ОСОБА_6.
Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ОСОБА_7А 18.08.2006 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8Г ( актовий запис № 03 складений 18.08.2006 року Новодмирівською сільською радою Костянтинівського району Прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_8. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 23.02.2011 року № 2-194 шлюб між ОСОБА_3А і ОСОБА_8Г, розірвано.
Відповідач ОСОБА_3, згідно відомостей наданих відділом реєстрації Костянтинівської міської ради від 21.07.2017 року, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4.
Відповідно до довідки СЄЗ від 02.12.2010 р., копія якої долучена до матеріалів справи, на час видачі довідки ОСОБА_3 за вказаною вище адресою проживала разом із матірю ОСОБА_2, а також із дітьми ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6.
Відповідно до листа КЛПЗ «Міський психіатричний диспансер м. Костянтинівки» від 16.05.2017 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, знаходиться на обліку в зазначеній установі, є інвалідом І групи категорії «А». Згідно довідки ВКК від 22.08.2016 р. потребує стороннього догляду, який зобовязалась забезпечити її дочка ОСОБА_3. ОСОБА_2 має повну громадянську дієздатність, її дочка забезпечує тільки сторонній догляд за нею. Довідка ВКК надається для оформлення допомоги в УСЗН як інвалідам 1-2 групи, що страждають психічними захворюваннями. Згідно інформації від ОСОБА_2 її донька не виконує взяті на себе зобовязання з догляду, погано ставиться до матері. Внаслідок такого відношення ОСОБА_2 відмовляється від послуг та проживання разом з ОСОБА_3, посилається на неадекватну поведінку дочки.
Представником ОСОБА_2 05 квітня 2017 року подано заяву до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Костянтинівської міської ради про звільнення опікуна ОСОБА_3 від обовязків опікуна (піклувальника) відносно ОСОБА_2, а також подано заяву до УСЗН Костянтинівської міської ради від 31.05.2017 року про направлення документів до департаменту УСЗН Донецької обласної державної адміністрації щодо вирішення питання поміщення ОСОБА_2 до будинку-інтернату для людей похилого віку, який розташований в м. Костянтинівка Донецької області.
16 червня 2017 року УСЗН Костянтинівської міської ради повідомлено представника заявника ОСОБА_1, що ОСОБА_2 має працездатну доньку ОСОБА_3, зобовязану її утримувати. А тому не має право на оформлення до будинку-інтернату загального типу.
Згідно із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 25.09.2017 року № 98310265 щодо фізичної особи ОСОБА_2 відомості щодо наявності права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження відсутні.
Відповідно до повідомлення Костянтинівського обєднаного управління пенсійного фонду України Донецької області відомості щодо отримання доходів ОСОБА_3 за період з 01.012017 по 20.09.2017. в системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування відсутні.
Свідок ОСОБА_5 надав свідчення про те, що ОСОБА_2 є його давньою знайомою та з лютого 2017 року вона проживає у нього. ЇЇ дочка ОСОБА_3 відмовилася доглядати за нею, обовязки по догляду та нагляду не виконує, жодної допомоги їй не надає, кошти, які отримувала за догляд, витрачала на власні потреби, тому ОСОБА_2 на теперішній час фактично позбавлена стороннього догляду, відповідач ніде не працює, самостійного заробітку не має, веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, інших близьких родичів, які б могли опікуватися позивач не має, тому вона потребує поміщення у будинок інтернат для постійного проживання у ньому.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 202 та ч. 1 ст. 203, ст. 206 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом за ними.
Частиною 2 ст. 202, ст. 204 СК України передбачені умови, за яких можливе звільнення від обовязку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, а саме: якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає; дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.
Проте підставою звернення до суду із вказаним позовом було те, що відповідач обовязки по догляду та нагляду не виконує, жодної допомоги позивачу не надає, кошти, які отримувала за догляд, витрачала на власні потреби, ніде не працює, самостійного заробітку не має, веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, позивач фактично позбавлена стороннього догляду відповідач, інших близьких родичів, які б могли опікуватися позивач не має.
Таким чином, за тих підстав, за яких позивач звернулась до суду, ОСОБА_3 не може бути звільнена від обовязку утримувати свою матір та бути визнаною такою, що не має змоги піклуватися, утримувати та надавати матеріальну допомогу.
Разом з тим, ОСОБА_2 має право звернутися із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 206 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.
Статтею 36 ЗУ «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» гарантовано право на соціальну допомогу вдома і в спеціальних установах, а саме: соціальну допомогу громадянам похилого віку, які частково або повністю втратили здатність до самообслуговування, за їх бажанням може бути надано безпосередньо вдома або у відповідній установі (будинку-інтернаті, територіальному центрі соціального обслуговування, будинку для ветеранів, пансіонаті для громадян похилого віку або в іншій установі), де вони перебувають тимчасово або постійно.
Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2001 року № 549 було затверджено типові положення про будинки-інтернати (пансіонати) для громадян похилого віку, інвалідів та дітей, відповідно до п. 3.1, 3.4 передбачено, що до будинку-інтернату приймаються на державне утримання особи похилого віку, які досягли пенсійного віку, та інваліди першої і другої групи, старші за 18 років, які за станом здоров'я потребують стороннього догляду, побутового обслуговування, медичної допомоги, яким згідно з медичним висновком не протипоказане перебування у будинку-інтернаті та які не мають працездатних родичів, зобов'язаних їх утримувати за законом. Як виняток, до будинку-інтернату можуть прийматися особи похилого віку та інваліди, які мають працездатних дітей або родичів, зобов'язаних відповідно до чинного законодавства їх утримувати, якщо вони з об'єктивних причин не можуть цього робити. У такому разі щодо кожного окремого випадку, на підставі підтверджувальних документів, приймається рішення колегії відповідно Міністерства праці та соціального захисту Автономної Республіки Крим, головних управлінь праці та соціального захисту населення обласних держадміністрацій, Головного управління соціального захисту населення Київської міської держадміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської держадміністрації.
Із наведеного випливає, що ОСОБА_2, як особа, що має працездатну дочку, зобов'язану відповідно до чинного законодавства її утримувати, якщо вона з об'єктивних причин не може цього робити, має право звернутися до Департаменту соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації для прийняття відповідного рішення про влаштування до будинку-інтернату, надавши підтверджувальні документи, яке, в свою чергу, може бути оскаржено у суді.
Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, в звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ч.4 ст. 88 ЦПК України, в звязку із залишенням без задоволення позову вимог позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, слід віднести за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, -
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що не має змоги піклуватися, утримувати та надавати матеріальну допомогу відмовити.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя