РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3717/17

пр. № 2/759/5428/17

06 листопада 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі:головуючого судді Ул'яновської О.В.,

при секретарі Чернишук К.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з рухомого майна та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд зняти арешт на рухоме майно накладений на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП №47695759 від 09.06.2015 відповідно до Витягу №47163497 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 09.06.2015 та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 192000 грн. 00 коп., посилаючись на ті підстави, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Гаєвським С.М. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження у ВП №47695759 від 09.06.2015. Позивач вважає, що відповідач самоправно наклав арешт на його рухоме майно, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Позивач у судовому засіданні позовну заяву підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі (а.с. 76)

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві було накладено арешт на рухоме майно ОСОБА_1 у ВП №47695759 від 09.06.2015, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №47163497 від 09.06.2015 (а.с. 3).

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ч.1 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (п.3 ч.2 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження").

Статею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені права та обов'язки державного виконавця. Зокрема, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його у встановленому законодавством порядку.

Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проте, позивачем не надано жодного доказу, що державним виконавцем було незаконно накладено арешт на рухоме майно позивача та судом не встановлено, що діями відповідача спричинена моральна шкода позивачу.

Враховуючи вищевикладене, позові вимоги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 317, 321, 391, 1167 ЦК України, п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст.10, 11, 60, 169, 197, 212, 214, 215, 223 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з рухомого майна та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Суддя: