Справа № 548/1937/16-ц
Провадження №2/548/102/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.11.2017 року м. Хорол
Хорольський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді- Миркушіної Н.С.,
при секретарі - Листопад В.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна ,-
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з"явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Уточнені позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з"явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України про час і місце розгляду справи, а тому на підставі ст. 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило.
Суд, врахувавши позицію позивачки, дослідивши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.256 ЦК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Згідно ч.2 ст.3 СК України сім"ю утворюють особи, які спільно мешкають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки.
Відповідно до ст.74 СК України - якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
З цього законодавчо сформульованого поняття сім'ї випливає, що однією із ознак сім'ї є спільне проживання та спільний побут подружжя.
Згідно ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст.63 СК України - дружина та чоловік мають рівні права володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до вимог ч.1 ст.3, ч.2 ст.10 ЦПК України кожна сторона має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи.
Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
У відповідності до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до положень ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 159 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі.
У відповідності до положень ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.
У своїх письмових заявах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7 підтвердили той факт, що сторони дійсно проживали та вели спільне господарство з листопада 2010 року по листопад 2016 року.
Отже, під час судового розгляду справи позивачкою відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України в обґрунтування позовних вимог надано належні та допустимі докази, що підтверджують наявність спільного побуту, взаємних прав та обов'язків ОСОБА_1 та ОСОБА_2
Відносини, які склалися між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , можуть розцінюватись, як сімейні в розумінні положень ст. 3 СК України, оскільки в матеріалах справи наявні докази та обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, які склалися між останніми, а саме, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт.
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно до ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до вимог статті ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Отже, слід встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу з листопада 2010 по листопад 2016 року, поділити майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та виділити: у власність, позивачці ОСОБА_1, тумбочку під телевізор, кухонний уголок «Лорд», холодильник «SAMSUNG» , мікрохвильову піч LG 6346QM, комод, ноутбук HP Compаq Presario CQ58-d28ER, блендер «SAMSUNG» , телевізор TV TOSHIBA, інвертор «Дніпро», майна загальною вартістю 17 421,99 грн.
Оскільки позивачкою було надано докази спільного сумісного проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 . в період з листопада 2010 року по листопад 2016 року, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову.
Також, суд зазначає, що встановлення факту проживання з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з листопада 2010 року по листопад 2016 року, відповідно до положень ЦПК України є підставою для задоволення позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна, оскільки її право на зазначене майно витікає із встановлення вказаного вище факту.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в сумі 640,00 грн. на користь ОСОБА_1
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 61, 88, 209, 212-215,224-226 ЦПК України, ст.ст. 60-72, 74 СК України, ст. 372 ЦК України, ст.ст. 40, 81, 88, 158 ЗК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна ,- задовольнити повністю.
Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з початку сумісного проживання з листопада 2010 року.
Здійснити поділ спільного майна подружжя:
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 понесені судові витрати у сумі 640,00 грн.
Рішення може бути переглянуте Хорольським районним судом за письмовою заявою відповідача, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги до Хорольського районного суду в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, що брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий: Н.С. Миркушіна