Справа № 450/1348/17 Провадження № 2/450/1177/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Штойка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення невиплаченої заробітної плати, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 18494,96 грн. У ході розгляду справи представник позивача уточнив суму невиплаченої заробітної плати та просить стягнути 46705,06 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що працював у Львівському міському комунальному підприємстві «Львівтеплоенерго» на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування по 5 розряду. З 13.01.2017 року його переведено на іншу посаду. Внутрішніми наказами по підприємству №186 від 21.07.2010 року, №150 від 23.04.2012 року, №170 від 29.04.2013 року, №176 від 30.04.2014 року, №264 від 27.06.2014 року відповідач встановлював мінімальні тарифні ставки робітника першого розряду на основі яких проводив розрахунок і виплату заробітної плати. Визначена відповідачем заробітна плата не відповідала Закону України «Про державний бюджет України», зокрема, мінімальна тарифна ставка робітника першого розряду розраховувалася з розрахунку мінімальної заробітної плати, що була нижчою ніж та що встановлювалась законом про державний бюджет країни на 2010, 2012, 2013 та 2014 роки, що призвело до нарахування та виплати заробітної плати із суттєвим її заниженням. Крім того відповідно до Колективних договорів ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010, 2012-2013 року щодо нього неправильно застосовувався тарифний коефіцієнт, а тому сума невиплаченої заробітної плати з 2010 по 2014 рік становить 46705,06 грн.

Позивач та представник позивача в судових засіданнях 27.06.2017 року, 14.11.2017 року позовні вимоги та уточнені позовні вимоги підтримали і просили такі задовольнити. У судове засідання 11.12.2017 року позивач та його представник не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, просили задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача суму невиплаченої заробітної плати та судові витрати.

Представник відповідача у судові засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Однак до суду надійшли заперечення на позовну заяву, у яких зазначається, що позивачем пропущено строк звернення до суду, так як до спірних правовідносин не можуть застосовуватися положення ч.2 ст.233 КЗпП України, оскільки вважає, що у даному випадку має місце спір про оплату праці на який поширюється тримісячний строк звернення до суду, який позивач пропустив, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Вважає, що встановити факт порушення підприємством трудових прав позивача можливо лише у випадку встановлення невідповідності законодавству наказів про зміни в оплаті праці працівників.

Дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з копії трудової книжки позивача ОСОБА_1 з 01.10.2008 року по 13.01.2017 року працював електромонтером з ремонту та обслуговування електроустановок 5 розряду у ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Відповідно до ст. 96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Статтею 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Згідно із ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 21.07.2010 року № 186 встановлено з 01.07.2010 року мінімальну тарифну ставку робітника І розряду в розмірі 892,80 грн. з розрахунку мінімальної заробітної плати 744 грн.

Згідно ст.53 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2010 рік» мінімальна заробітна плата з 01.07.2010 р. становить 888 грн.

Наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 23.04.2012 року № 150 встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2012 року в розмірі 1042,80 грн.

Згідно ст.13 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2012 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01.05.2012 року становила 1094 грн.

Наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 29.04.2013 року № 170 встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2013 року в розмірі 1106,40 грн.

Згідно ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2013 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01.05.2013 рік становила 1147 грн.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» встановлено на 2014 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1218,00 грн.

Наказами ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 30.04.2014 року № 176 та від 27.06.2014 року № 264 встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2014 року в розмірі 1152,00 грн., а з 01.07.2014 року в розмірі 1204,80 грн., що менше розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік».

Відповідно до п. 1.1.3 Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2010-2012 роки мінімальна тарифна ставка (оклад) за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника I розряду - у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Судом встановлено, що колективним договором ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки зокрема у Додатку №3 Схема посадових окладів і тарифних ставок працівників ЛМКП «Львівтеплоенерго» встановлено тарифний коефіцієнт відповідно до займаної позивачем посади 2,49.

У колективному договорі ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 роки у Додатку №3 - Схема посадових окладів і тарифних ставок працівників ЛМКП «Львівтеплоенерго» тарифний коефіцієнт відповідно до займаної позивачем посади 1,54.

Як вбачається з вищезгаданих Колективних договорів за керівництво бригадою встановлюється 25% надбавка.

За наведених обставин, суд приходить до переконання про порушення відповідачем трудових прав позивача, зокрема на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством.

При встановлених обставинах суд приходить до висновку про те, що відповідачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» порушено трудові права позивача, зокрема на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством. А тому до стягнення підлягає заборгованість по недоплаченій заробітній платі за період з січня 2010 року по грудень 2014 року в сумі 46705,06 грн. згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи.

Щодо заперечень відповідача по пропуску строку звернення до суду судом встановлено наступне.

Приписами ч. 1 ст. 233 КЗпП України передбачено, що строк звернення до суду не може бути застосований до вимог про стягнення заробітної плати і компенсації втрати частини заробітку унаслідок несвоєчасної виплати.

Частиною другою статті 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь - яким строком.

Рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 дано офіційне тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», які необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.

Отже, так як судом встановлено факт порушення відповідачем законодавства про оплату праці, то ця обставина є підставою для задоволення позову, а з огляду на наведені вище приписи закону і роз'яснення Конституційного Суду України вимоги позивача про стягнення заробітної плати не обмежуються будь - яким строком.

Причинно - наслідковий зв'язок між видачею ЛМКП «Львівтеплоенерго» наказів і нарахуванням заробітної плати працівнику у даному випадку не може бути підставою для відмови у позові згідно правил ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною. Компенсація не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем, а саме вартість наданої правової допомоги у розмірі 3382,39 грн., що підтверджується актом виконаних робіт з надання правової допомоги позивачу за період з 25.04.2017 року по 13.11.2017 року згідно договору про надання правової допомоги від 25.04.2017 року.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208, 209, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 96, 97, 233 КЗпП України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) невиплачену заробітну плату за період з січня 2010 року по грудень 2014 року в сумі 46705,06 гривень, з якої підлягають до відрахування податки та обовязкові платежі.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати в сумі 3382,39 гривень.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" () в доход держави судовий збір в сумі 640 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії.

Суддя Мусієвський В.Є.