У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю Пузирко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Пузирко О.О. на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Зорянської сільської ради Рівненського району про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07 червня 2017 року в позові ОСОБА_2 до Зорянської сільської ради Рівненського району про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - Пузирко О.О. вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає про те, що про прийняття спадщини ОСОБА_2 засвідчують не тільки обставини досліджені в судовому засіданні та підтверджені наведеними позивачем доказами, а і відсутністю заяви про відмову від спадщини і навпаки поданням ОСОБА_2 заяви нотаріусу про прийняття спадщини, заведенням нотаріусом спадкової справи.

В позовній заяві не ставиться питання про встановлення права власності на спадкове майно, оскільки воно є власністю спадкоємця з моменту відкриття спадщини, а ставиться вимога про визнання права власності, юридична природа набуття якого є спадкування за заповітом.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким визнати право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1.

Представник ОСОБА_2 адвокат Пузирко О.О. підтримав в судовому засіданні апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Сільський голова Зорянської сільської ради подав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції прийшов до висновку, що доводи позивача про прийняття ним спадщини є помилковими, ця вимога не заявлялась та не була підставою позову, а тому якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають до задоволення.

Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно архівної довідки, виданої Зорянською сільською радою за № 3749 від 01.09.2015 року, будинок по АДРЕСА_1 рахується за померлою ОСОБА_3- запис в погосподарській книзі 1/1 с. Олишва, особовий рахунок НОМЕР_1 (а.с.21).

Рішенням виконкому Зорянської сільської ради від 18.03.2004 року № 118 "Про впорядкування адресного господарства" змінено номер зазначеного будинку в АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 (а.с. 22).

Відповідно до даних технічного паспорту інвентаризаційна вартість вказаного житлового будинку та господарських будівель становить 191 тис. 398 грн., рік побудови - 1976 року (а.с.25-27).

29 червня 1998 року нотаріально посвідчено заповіт, згідно якого ОСОБА_4 заповіла земельний та майновий паї в агрофірмі "Зоря" своїй дочці - ОСОБА_2, а зазначений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що АДРЕСА_1 - своєму сину ОСОБА_5 (а.с.51).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

24 вересня 2005 року державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно ОСОБА_3 - зазначені земельний та майновий паї в агрофірмі "Зоря" (а.с.13).

Згідно з матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 відсутні відомості про прийняття ОСОБА_5 (сином померлої) спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 на вказаний будинок та видачу на його ім'я свідоцтва про право на спадщину (а.с.48-56).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18).

На час смерті ОСОБА_3 разом з нею у вказаному будинку в с. Олишва був зареєстрований та постійно проживав її чоловік - ОСОБА_6 (а.с.23).

Згідно з заповіту, посвідченого нотаріусом 14 березня 2000 року, ОСОБА_6 заповів все своє майно, в т.ч. (за змістом заповіту) належну йому на праві спільної власності подружжя частину зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що по АДРЕСА_1 та земельні ділянки для обслуговування вказаного будинку - своїй дочці ОСОБА_2 (а.с.15).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14).

На час смерті ОСОБА_6 разом із ним у зазначеному будинку в с. Олишва була зареєстрована його внучка ОСОБА_7 - дочка позивача (а.с.24).

Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Скоромної Ю.А. від 09.06.2016 року, 08 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька ОСОБА_6 Вказаною постановою відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що АДРЕСА_1 та земельні ділянки) у зв'язку з пропущеним строком для прийняття спадщини, а також відсутності документів, що підтверджують право власності на вказаний будинок (а.с.28)

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2016 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки не підтверджено поважності причин пропуску такого строку позивачем. (а.с.30-31).

Відповідно до п.23 Постанови пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З відповідними вимогами позивачка ОСОБА_2 до суду не зверталась і як на підставу своїх вимог про визнання права власності на спадкове майно не посилалась.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 прийняття нею спадщини вважала фактично доведеною і загальновідомою обставиною та відповідно просила визнати за нею право власності на спадкове домоволодіння за заповітом.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, на яку посилалась позивачка, як на правову підставу своїх позовних вимог, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Однак право власності на майно переходить до спадкоємця тільки після завершення всіх встановлених процедур, отримання свідоцтва про право на спадщину та державної реєстрації права власності (для нерухомого майна).

Відповідно до ч. 1ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, оскільки ОСОБА_2 не доводила факту прийняття спадщини за заповітом, то відповідно у місцевого суду не було підстав для задоволення заявлених нею вимог, які витікають з попередніх, а саме про визнання права власності на спадкове майно.

Захистити чи визнати порушене чи не визнане право ОСОБА_2 на спадкове майно можливо лише тільки після дотримання нею всіх вимог матеріального та процесуального закону.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає,

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2- Пузирко О.О. відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук