У Х В А Л А

11.11.2017 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б. І. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», третя особа: Відділ державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції Головного управління юстиції у Чернівецькій області про зняття арешту та відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з даним позовом до ТОВ «Автокредит Плюс», третя особа: ВДВС Глибоцького РУЮ ГУЮ у Чернівецькій області про знаття арешту та відшкодування збитків, посилаючись на те, що 05.11.2014 року між ним та відповідачем укладено договір про фінансовий лізинг № К200А!, предметом якого був автомобіль НОМЕР_1, № кузова (шасі) W0L0XCF. Позивач виконав всі умови за договором, звернувся до сервісного центру МВС для зняття автомобіля з обліку, однак зясувалось, що на автомобіль накладено пять арештів, два з яких залишаються чинними. Вказані арешти були накладені на авто до переходу права власності на авто (06.08.2014 року) до ТОВ «Автокредит Плюс» та укладення договору (05.11.2014 року). Позивач зазначає, що відповідач в момент укладення договору мав у власності автомобіль, який обтяжений забороною і арештом. Лізингодавець не повідомив позивача про ці обставини, заходи щодо зняття заборони та арешту не вжив. Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просив суд зняти арешти з автомобіля Opel Combo; встановити вину відповідача в наданні позивачу недостовірної, неповної та несвоєчасної інформації про предмет лізингу, що спричинило збитки позивачу; стягнути з відповідача збитки, завдані ОСОБА_1 наданням недостовірної, неповної, та несвоєчасної інформації про предмет лізингу.

Подана позовна заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.119 ЦПК України, позовна заява повинна містити ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі. Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Саме на це звертає увагу ВССУ у п.2 Постанови Пленуму №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна».

Разом із тим у п.5 вказаної Постанови зазначено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

На вказані вимоги позивач та його представник ОСОБА_2 увагу не звернули, боржника у виконавчому провадженні, в рамках якого державний виконавець накладав арешт, у позовній заяві не зазначили, як і не зазначили особу в інтересах якої накладено арешт, тобто стягувача.

Крім того, позивач не був позбавлений можливості зазначити третьою особою у справі відповідний відділ ДВС, однак цього не зробив.

Разом із тим, у п.3 та п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України законодавець зобовязує позивачів зазначати у позовній заяві зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Позивач, крім іншого, вказує на те, що ТОВ «Автокредит Плюс» не повідомив його про наявні обтяження накладені на предмет лізингу, не вжив заходів щодо зняття заборони та арешту.

Суд звертає увагу позивача, що наведені позивачем обставини не є предметом доказування у справах про зняття арешту з майна, а тому в разі, якщо позивач вважає, що ТОВ «Автокредит Плюс» порушило його права, як споживача, то це може бути предметом доказування в рамках відповідної цивільної справи, якщо позивач виявить бажання звернутись до суду з таким позовом.

ВССУ у п.10 Постанови Пленуму №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» також звертає увагу на те, що у матеріалах справи залежно від предмета та підстави позову мають бути належним чином завірені копії акта опису та арешту, постанови про арешт коштів чи майна боржника, вироку, рішення суду або іншого органу, на виконання яких проводився опис і арешт, матеріали, що є в кримінальній справі щодо належності описаного майна і джерел коштів на його придбання, документи про право власності на майно, кредитні зобовязання, реєстраційні посвідчення, паспорти та інші документи, що видаються на це майно.

Процесуальних документів на підставі яких накладено оскаржувані арешти, як і інших доказів з матеріалів виконавчого провадження, позивач суду не надає.

Вимога ОСОБА_1 щодо встановлення вини відповідача в наданні позивачу недостовірної, неповної та несвоєчасної інформації про предмет лізингу не узгоджується з визначеними законодавцем у ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права. Як вже зазначалось вище, вимоги позивача щодо укладеного з ТОВ «Автокредит Плюс» договору фінансового лізингу та умов його виконання може бути предметом окремого позову.

В даному випадку не зрозуміло, як саме ТОВ «Автокредит Плюс» порушило права ОСОБА_1 в рамках накладених органом ДВС арештів.

Отже, враховуючи викладене, вказаний спір щодо зняття арешту з майна не можна визнати таким, що підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів», а тому за подану позовну заяву позивачу слід сплачувати судовий збір за ставками визначеними ст.4 Закону України «Про судовий збір», що відповідає вимогам ч.5 ст.119 ЦПК України.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Зокрема, частиною п'ятою статті 119 ЦПК передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Отже, якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору (частина п'ята статті 119 ЦПК), не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві (стаття 121 ЦПК) або залишення заяви без розгляду (пункт 8 частини першої статті 207 ЦПК). Відповідно до розяснень на даних у п.10 вказаної постанови пленуму, подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору.

Суд також звертає увагу позивача, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Отже, позивачу необхідно усунути зазначені вище недоліки позовної заяви, враховуючи зазначені у позовній заяві обставини і наведені судом вимоги закону, та сплатити судовий збір відповідно до кількості заявлених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, провадження у справі не може бути відкрито, а тому її слід залишити без руху з вказаних вище підстав та надати позивачеві строк для усунення недоліків, протягом п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

В разі невиконання відповідно до цієї ухвали вимог ст.119 ЦПК України, позовна заява відповідно до ч.2 ст.121 ЦПК України буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», третя особа: Відділ державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції Головного управління юстиції у Чернівецькій області про захист прав споживача, зняття арешту та відшкодування збитків залишити без руху.

Надати позивачу строк, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ним ухвали, усунути зазначені в ухвалі недоліки і направити їх до суду.

Роз'яснити, що уразі не усунення недоліків у встановлений строк, заява буде вважатися неподаною і повертається позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_3