Справа № 464/5858/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/2373/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ПАТ «Львівський завод будівельних

виробів» - ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Львівський завод будівельних виробів» на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 08 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Львівський завод будівельних виробів» про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду транспортного засобу по земельній ділянці,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Львівський завод будівельних виробів», в якому просив встановити постійний на безоплатній основі земельний сервітут, загальною площею 888,00 м.кв., на право проходу та проїзду автомобільним транспортом до земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, площею 0,2923 га, кадастровий №:03:001:008 розташованої за адресою: м.Львів, вул.Стрийська, 45, через земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Персенківка, 2, яка належить на праві власності ПАТ «Львівський завод будівельних виробів», відповідно до державного акту на право постійного користування землею зареєстрованого 04.02.1998р. за №56, по ламаній лінії, (шириною 3,0 м, довжиною 296,00 м.), зі сторони вул.Персенківка, що у м.Львові відповідно до плану земельної ділянки.

В обгрунтування позовних вимог покликався на те, що 16.11.2006р. відповідно до ухвали №354 Львівської міської ради, йому була передана в оренду земельна ділянка, площею 0,2923 га, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Стрийська, 45, кадастровий №:03:001:008, для обслуговування нежитлової будівлі. Дане приміщення використовується для ведення господарської діяльності, що у свою чергу, вимагає постійного доступу (підїзду) вантажними автомобілями для здійснення завантаження/відвантаження товару виключно через земельну ділянку ПАТ «Львівський завод будівельних виробів», яка розташована поруч із його земельною ділянкою. Вказана земельна ділянка належить ПАТ «Львівський завод будівельних виробів» на праві власності відповідно до державного акту на право постійного користування землею зареєстрований 04.02.1998р. за №56. З урахуванням місця розташування земельної ділянки, доступ до його земельної ділянки з дороги загального користування (вул.Персенківка у м.Львові) можливий виключно через земельну ділянку відповідача. Проте відповідач створює перешкоди у проході та проїзді через свою земельну ділянку. З метою вирішення даної проблеми на адресу ПАТ «Львівський завод будівельних виробів» був надісланий лист з відповідним проханням встановлення земельного сервітуту, проте відповіді по даний час не отримано. Беручи до уваги положення ст.ст. 401, 402, 403 Цивільного кодексу України, а також зважаючи на те, що прохід та проїзд знаходиться у занедбаному стані, встановлення зазначеного земельного сервітуту не нанесе збитків відповідачу та не є обтяжливим для нього, тому вважає, що має бути звільнений від обовязку вносити плату за встановлення земельного сервітуту.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 08 лютого 2017 року позов задоволено.

Встановлено постійний на безоплатній основі земельний сервітут, загальною площею 888,00 м.кв., на право ОСОБА_5 постійного безоплатного проходу та проїзду автомобільним транспортом до земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, площею 0,2923 га, кадастровий № :03:001:008, розташованої за адресою: м.Львів, вул.Стрийська, 45, через земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Персанківка, 2, яка належить на праві власності ПАТ «Львівський завод будівельних виробів», відповідно до державного акту на право постійного користування землею зареєстрованого 04.02.1998р. за №56, по ламаній лінії, (шириною 3,0 м, довжиною 296,00 м.), зі сторони вул.Персенківка у м.Львові, відповідно до плану земельної ділянки.

Стягнуто з ПАТ «Львівський завод будівельних виробів» в користь ОСОБА_5 понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Рішення суду оскаржило Публічне акціонерне товариство «Львівський завод будівельних виробів».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позов предявлений до неналежного відповідача, оскільки ПАТ «Львівський завод будівельних виробів» є користувачем спірної земельної ділянки, власником якої є територіальна громада м. Львова в особі Львівської міської ради, відтак відповідач не порушував права поповича. Крім цього суд не врахував, що земельна ділянка позивача знаходиться на території колишнього Автобусного заводу, який має власні транспорті сполучення з нею. Також посилається на те, що позивач до свого листа від 11.07.2016 року, надісланого на адресу відповідача, долучив не підписаний ним проект Договору про встановлення земельного сервітуту та не додав ряд документів, які б могли чітко визначити обєкт сервітуту і про це позивачу була надана відповідь відповідача, проте ОСОБА_3, не дочекавшись вказаної відповіді вважав, що його права порушені та сплатив судовий збір за подання позову. На підставі наведеного просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник ПАТ «Львівський завод будівельних виробів» ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі, додатково пояснив, що судом установлено земельний сервітут на право проїзду на транспортному засобі по шляху, якого у цій частині земельної ділянки не існує; при цьому проектована позивачем дорога має відповідати технічним нормам у відповідності до ДБН В.2.3-5-2001 «Споруди транспорту. Вулиці та дороги населених пунктів». Представник позивача ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки доступ до земельної ділянки з урахуванням місця її розташування з дороги загального користування (вул. Персенківка) можливий виключно через земельну ділянку відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Судом установлено, що 25.12.2006 року між Львівською міською радою та ОСОБА_3 укладено Договір оренди, згідно якого на підставі ухвали Львівської міської ради № 354 від 16.11.2006 року ОСОБА_3 надано в оренду земельну ділянку площею 0,2923 га, кадастровий № :03:001:008, розташовану за адресою: м.Львів, вул.Стрийська, 45, для обслуговування нежитлової будівлі. Договір укладений до 16.11.2016 року та на даний час не продовжений.

Земельна ділянка, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Персенківка, 2 перебуває у користуванні ПАТ «Львівський завод будівельних виробів» відповідно до державного акту на право постійного користування землею, зареєстрованого 04.02.1998 року за № 56 (а.с.144-146).

Між сторонам виник спір щодо забезпечення проходу, проїзду автомобільним транспортом до земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача, та на якій розташоване належне позивачу нерухоме майно, через територію земельної ділянки, що знаходиться у користування відповідача.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що з технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_3 по вул.Стрийська, 45 у м.Львові вбачається, що дана земельна ділянка межує, згідно опису меж, з земельною ділянкою ПАТ «Львівський завод будівельних виробів», у звязку з чим виникає необхідність постійного доступу (підїзду) вантажними автомобілями для здійснення завантаження/відвантаження товару виключно через земельну ділянку відповідача, та із наданого ДП «Львівський інститут землеустрою» плану геодезичної зйомки проїзду чітко вбачається можливість доступу (підїзду) автомобільним транспортом лише через земельну ділянку відповідача.

Проте повністю з висновками суду погодитися не можна з таких мотивів.

Згідно ст. 98 ЗК право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до п. «а» та «б» ч.1 ст. 99 Земельного Кодексу України, на яку посилається позивач як на підставу позову, власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Відповідно до ч.1 ст. 100 Земельного Кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

За змістом ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Таким чином, сервітут це право обмеженого користування чужим майном і потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.

Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права земельного сервітуту. Встановлюючи його на певний строк чи без зазначення строку суд може враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою його встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Крім цього, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється.

Проте, суд задовольняючи позов та встановлюючи земельний сервітут у вигляді права позивача постійного безоплатного проходу та проїзду автомобільним транспортом до земельної ділянки, що перебуває в його користуванні із кадастровим номером :03:001:008, розташованої за адресою: м.Львів, вул.Стрийська, 45, через земельну ділянку, що знаходиться в користуванні відповідача за адресою: м. Львів, вул. Персенківка, 2, по ламаній лінії шириною 3,0 м, довжиною 296,00м зі сторони вул. Персенківка у м. Львові відповідно до плану земельної ділянки, у порушення вимог ст.ст. 263 - 264 ЦПК України на вищевказані положення закону та обставини справи належної уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та нормою права, що підлягає застосуванню.

Районний суд не зясував та не перевірив чи може позивач захистити своє порушене право та задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, чи не буде за таким варіантом встановлення земельного сервітуту порушено право власника земельної ділянки, оскільки земельний сервітут встановлено безкоштовний, крім того, не доведено існування мережі проїзду у зазначеній позивачем частині земельної ділянки, оскільки з копії плану земельної ділянки відповідача вбачається відсутність доріг на спірній частині земельної ділянки (а.с.175). Позивачем не доведено чи є зазначений у позові такий вид права земельного сервітуту найменш обтяжливим для користувача земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Поза увагою суду залишилося і те, що згідно плану геодезичної зйомки проїзду такий виходить за межі земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні ПАТ «Львівський завод будівельних виробів», проте власник (користувач) суміжної земельної ділянки до участі у справі не залучений, хоча судовим рішенням вирішено питання про його права та інтереси (а.с.148).

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ПАТ «Львівський завод будівельних виробів» заслуговують на увагу, висновки суду щодо наявності правових підстав для встановлення земельного сервітуту є передчасними, тому рішення суду першої інстанції слід скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 1 ч.1 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Львівський завод будівельних виробів» задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 08 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Львівський завод будівельних виробів» про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду транспортного засобу по земельній ділянці відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2017 року.

Головуючий

Судді: