Апеляційний суд міста Києва
Справа № 753/3064/17-ц Головуючий у суді першої інстанції: Комаревцева Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління державної фіскальної служби у Донецькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діями та рішеннями правоохоронного органу.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

15 лютого 2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся у суд з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи: ГУ ДФС у Донецькій області, Прокуратура Донецької області про відшкодування матеріальної код 43371,52 грн. та моральної шкоди 70 000 грн., завданої незаконними діями та рішеннями правоохоронного органу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок протиправних дій органів досудового розслідування та прокуратури у кримінальному провадженні № 0000051 йому заподіяно матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року позов ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління державної фіскальної служби у Донецькій області, Прокуратури Донецької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними діями та рішеннями правоохоронного органу залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, як ухваленого з порушенням норм матеріального права та з невідповідністю висновків суду матеріалам справи. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначав, що по - перше Інструкція про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду не зареєстрована у Мінюсті в установленому законом порядку і не є нормативним актом на який посилався суд при ухваленні рішення. А по - друге стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, за завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначає, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок процесуальних дій, що обмежують права громадян. Ці обставини підтверджуються процесуальними документами, які є чинними та якими встановлені відповідні факти. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відповідач Державна казначейська служба України та третя особа Головне управління державної фіскальної служби у Донецькій області в судове засідання не з'явились, повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до вимог вищезазначеної норми колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача Державної казначейської служби України та третої особи Головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області, визнавши їх неявку до суду не поважною.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК Україи суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діями та рішеннями правоохоронного органу позивачу ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів підтвердження своїх позовних вимог.

З такими висновками суду слід погодитись виходячи з наступного.

В силу частин 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону дивлячись на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 11.03.2016 було порушено кримінальне провадження за №0000051 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 212 ч.3 КК України.

Дії ФОП ОСОБА_6 попередньо кваліфіковані за ч.3 ст. 212 КК України, умисне ухилення від сплати податків, зборів в особливо великих розмірах.

05 липня 2016 року ухвалою слідчого судді Краматорвського міського суду надано дозвіл на проведення обшуку, в тому числі, і ФОП ОСОБА_4, як у свідка.(а.с.17-19).

Згідно протоколу обшуку від 08.07.2016 (а.с.20-24) у ОСОБА_4 було вилучено 124100 доларів США.

Ухвалою від 13 липня 2016 року Краматорського міського суду Донецької області на зазначені кошти було накладено арешт (а.с.25-27).

03 жовтня 2016 року слідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області (а.с.28-29) арешт із зазначеної суми було скасовано.

Вважаючи порушеним право та пред'являючи позов до суду позивач просив стягнути з Державної казначейської служби України, на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 43371,52 грн. та моральної 70 000 грн., завданої незаконними діями та рішеннями правоохоронного органу. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що вилучені у нього кошти у розмірі 124100 доларів США на його неодноразові вимоги невчасно повернули у зв'язку з чим він змушений був відкривати депозитний рахунок, куди банк перерахував кошти, але з відрахуванням банківських послуг, що становить у перерахунку на гривні 26214,97 грн. грн. та витрати на проїзд до правоохоронних органів у розмірі 17 156,55 грн.

Відповідно до статті 55 Конституції України права, свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, у разі закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину слідчий зобов'язаний роз'яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Для покладення відповідальності на заподіювача шкоди в розумінні ст. 1166 ЦК України необхідно сукупність чотирьох складових, а саме:

1. Протиправна поведінка особи;

2. Настання шкоди;

3.Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та шкодою;

4.Вина заподіювача шкоди ( умислу чи необережності).

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для відмови у задоволені позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо ухвалення рішення судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права та невідповідністю висновків суду матеріалам справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_4 у кримінальній справі проходив як свідок. Усі дії щодо проведення обшуку проведені у відповідності до норм КПК України та зафіксовані процесуальними документами. Доказів визнання дій слідчих органів при вчиненні відповідних процесуальних дій суду не надано і про наявність таких не зазначено. В установленому законом порядку дії слідчих органів не визнавались незаконними чи неправомірними.

Відповідно до п.27 «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», затвердженої 27.08.2010 наказом №51/401/649/471/23/125 Генерального прокурора України, Міністра внутрішніх справ України, Головою Державної податкової адміністрації України, Головою Служби безпеки України, Виконувачем обов'язки Голови Верховного Суду України, Головою Державної судової адміністрації України, грошові суми в національній валюті, іноземна валюта, платіжні документи та інші цінні папери зберігаються у такому порядку (якщо вони не є речовими доказами і не підлягають спеціальному дослідженню):

валютні цінності (іноземні грошові кошти у вигляді банкнот, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові кошти, які перебувають в обігу) - доставляються до уповноваженого банку уповноваженою особою органу, який вилучив іноземну валюту, для розміщення їх на депозитних рахунках на підставі укладених депозитних договорів.

Зазначена інструкція затверджена та введена в дію керівниками вищезазначених відомств і не підлягає реєстрації у Міністерстві юстиції України, а тому посилання представника позивача в апеляційній скарзі щодо її недійсності є безпідставною.

До того ж, із наданих листів від 25.10.2016 №1935/05-15-23-02 та від 31.10.2016 №198/05-15-23-02 ДПІ м. Краматорську ГУ ДФС у Донецькій області вбачається, що ОСОБА_4 на його(представника) звернення двічі пропонувалося з'явитися для отримання вилучених у нього коштів. Однак, кошти отримані не були.

Начальником Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Донецькій області на виконання ст.100 КПК України, ст. 21 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 за №1104, був направлений лист начальникам слідчих підрозділів слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Донецькій області щодо вжиття вичерпних заходів про передачу вилучених готівкових грошових коштів, у т.ч. в іноземній валюті до уповноважених банків, що обслуговує орган, у складі якого функціонує слідчий підрозділ.

На виконання зазначеної вказівки згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №23 від 18 листопада 2016 року грошові кошти у розмірі 124100 доларів США були здані на депозитний рахунок. Тобто, слідчі органи діяли в спосіб визначений чинним законодавством.

Для отримання коштів із депозитного рахунку ОСОБА_4 відкрив рахунок у банку на своє ім'я, на який в подальшому були перераховані кошти, які він і отримав. Але вважав, що усі витрати по банківським операціям, які він поніс, а також витрати на проїзд до слідчих органів повинна йому відшкодувати Державна казначейська служба.

З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд вважає, що всі висновки суду першої інстанції щодо безпідставності заявленого позову та неможливості відновлення порушеного права у обраний позивачем спосіб повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивача не містить, в ході апеляційного розгляду позивач та його представник також не навели таких обставин.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили до Верховного Суду.

Головуючий:

Судді: