АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3518/17 Справа № 202/9171/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Бараннік О.П.
Категорія 5
10 серпня 2017 року
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2017 рік серпень 10 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :
головуючого - Бараннік О.П.,
суддів - Пономарь З.М., Посунся Н.Є.,
при секретарі - Бондаренко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності, -
В С Т А Н О В И Л А :
У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення права власності на 1/2 частину квартири, посилаючись на те, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.06.2008 року припинено шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_3.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за нею, позивачкою, визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.
20 червня 2009 року позивачка зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_6 від якого у неї народився син ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, 20.05.2010 року, і яка фактично мешкає в місті Тулуза (регіон Верхня Гаронна), але і досі зареєстрована у спірній квартирі № 74, що розташована в будинку № 49 по пр. Миру в м. Дніпропетровську.
У вересні 2012 року позивачка для запобігання конфліктів з відповідачем, зверталась з позовом до суду, в якому просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості належної їй 1/2 частини спірної квартири, але у цьому рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.02.2014 року їй було відмовлено.
Посилаючись таким чином на зазначені обставини, а також на те, що оскільки згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тоді як відповідач створював і продовжує створювати їй перешкоди у користуванні належною їй частиною спірної квартири, позивачка вимушена була звернутись з даним позовом до суду, в якому просила стягнути з неї на користь відповідача компенсацію вартості належної відповідачеві 1/2 частини квартири № 74, що розташована в будинку № 49 по пр. Миру в м. Дніпропетровську, припинити право власності відповідача на належну йому на праві власності 1/2 частину у вказаній квартири та визнати за нею право власності на частину, що належить відповідачеві.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2017 року ОСОБА_10 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_11, діюча через свого представника за нотаріально оформленою довіреністю від 27.10.2014 року ОСОБА_12, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, допущені порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати, а її вимоги задовольнити.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.
Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з матеріальним і процесуальним законом постановив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.
Доводи ОСОБА_2 про небажання відповідача сплати їй половину вартості квартири та не бажання отримати самому половину вартості квартири від неї, що свідчить про те, що відповідач позбавляє її вільно розпоряджатись своєю частиною квартири, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, виходячи з наступного.
Відповідно до положень статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо :
1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі ;
2)річ є неподільною ;
3)спільне володіння і користування майном є неможливим ;
4)) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд посилався на те, що припинення права власності на 1/2 частку спірної квартири відповідачеві може завдати істотної шкоди, оскільки він проживає в ній і іншого житла у нього не має.
З огляду на викладене, а також на те, що право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною, і саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, судова колегія вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Суд не допустив порушень матеріального та процесуального права, які могли б тягнути за собою скасування рішення.
Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2017 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути принесена касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.
Головуючий :
Судді :