Провадження № 2/761/2609/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, додаткових витрат та присудження аліментів на дитину за минулий час, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 02 грудня 2016 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про стягнення аліментів на дитину.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу із ОСОБА_2, який було укладено 16 липня 2004 року, має малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначила, що з 30 вересня 2016 року Відповідач разом з дружиною та дитиною однією сім`єю не проживає. З того часу, участі у вихованні доньки не приймає, матеріальну допомогу на її утримання не надає. Позивач, зауважила, що Відповідач є працездатним і може надавати матеріальну допомогу в разі виникнення додаткових потреб дитини таких як оздоровлення, лікування, розвиток здібностей. Просила суд ухвалити судове рішення, яким стягнути із Відповідача на користь Позивача аліменти на малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, щомісячно, з дня пред'явлення позову, до досягнення дитиною повноліття.

В ході судового розгляду справи, Позивач подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій зазначила, що з часу звернення до суду, Позивачем було понесено додаткові витрати на оздоровлення дитини, в яких Відповідач участі не приймав, зокрема, оплата путівки в оздоровчий табір «Водограй» Чернівецької області, що коштувала 2 500 грн. 00 коп. Просила суд ухвалити судове рішення, яким додатково до позовних вимог, зазначених у позовній заяві, стягнути з Відповідача на її користь вартість понесених нею додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3, в розмірі 1 250 грн. 00 коп.

У судовому засіданні, Позивач позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві, з урахуванням уточнень. Позовні вимоги просила суд задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали. Свою позицію Відповідач обґрунтовував тим, що з моменту окремого проживання із Позивачем, тобто з 30 вересня 2016 року, він постійно допомагає грошовими коштами Позивачеві. Надавав 5 000 грн. 00 коп. Позивачеві на утримання доньки. Зауважив, що в подальшому, отримавши заробітну плату, добровільно надсилав кошти на картковий рахунок Позивача в розмірі ? частина його доходу, що підтверджується відповідними чеками. Крім того, Відповідач зазначив, що придбав доньці мобільний телефон вартістю 3 500 грн. Просив суд врахувати, що з липня 2014 року по вересень 2014 року він брав участь в антитерористичній операції на сході України, у зв'язку з чим потребує додаткових коштів на реабілітацію та відновлення психологічного стану, а також значну частину заробітної плати Відповідач витрачає на оренду житла.

Заслухавши пояснення Позивача, Відповідача та його представника, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу.

Відповідно до Статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

З матеріалів справи вбачається, що 16 липня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві 16 липня 2004 року, актовий запис № 443 (а.с. 4).

Судом встановлено, що у шлюбі у Позивача та Відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася донька ОСОБА_3, про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві 14 березня 2006 року, актовий запис № 391 (а.с. 6).

Крім того, суд встановив та підтвердили сторони, що з 30 вересня 2016 року Позивач та Відповідач однією сім`єю не проживають, однак шлюб між ними не розірвано. Малолітня донька залишилася проживати з матір`ю - ОСОБА_1.

Згідно з частинами 1, 2 статті 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За змістом абзацу першого пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно довідки про доходи, виданої Управлінням поліції охорони в м. Києві вих. № 199/43/29/03/01 від 25 травня 2017 року, ОСОБА_2 займає посаду заступника начальника відділу з ОО та у період з листопада 2016 року по квітень 2017 року розмір його доходу становить 53 028 грн. 73 коп. (а.с. 34).

Як вбачається з матеріалів справи, після 30 вересня 2016 року Відповідач перераховує на користь Позивача грошові кошти в розмірі ? частини його доходів, про що було досягнуто згоди з Позивачем, та про що свідчать копії квитанцій про здійснення банківських операцій. Крім того, у березні 2017 року Відповідач придбав доньці мобільний телефон, сплативши за нього 2 699 грн. 00 коп. (а.с. 35-36, 37).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Відповідач не ухиляється від сплати аліментів та несе витрати на утримання дитини ОСОБА_3, тому підстави для присудження аліментів у судовому порядку та їх стягнення за минулий час відсутні.

Згідно з частинами 1-3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1-3 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідач надав суду достатньо належних допустимих доказів в обґрунтування своїх доводів та заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимог щодо стягнення із Відповідача на користь Позивача аліментів на дитину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та присудження аліментів на дитину за минулий час є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що задоволенню не підлягають.

Крім того, Позивач просила суд стягнути із Відповідача на її користь половину вартості понесених нею додаткових витрат на оздоровлення малолітньої дитини, ОСОБА_3, в розмірі 1 250 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Судом встановлено, що 15 червня 2017 року Позивач здійснила оплату путівки у ДУ «ДЗОВ» «Водограй» (Чернівецька область) Національної поліції України» для ОСОБА_3 у розмірі 2 500 грн. 00 коп., що підтверджується копією дубліката чека Приватбанк від 20 червня 2017 року.

З огляду на викладене, суд приходить, що вказана позовна вимога є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, у зв'язку з чим із Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню половина вартості понесених Позивачем додаткових витрат на дитину, тобто, у розмірі 1 250 грн. 00 коп.

З урахуванням викладеного, на підставі Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, статей 180, 181, 182, 184, 185 Сімейного кодексу України, статей 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 61, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, додаткових витрат та присудження аліментів на дитину за минулий час - з а д о в о л ь н и т и частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) вартість понесених додаткових витрат на дитину у розмірі 1 250 (одна тисяча двісті п'ятдесят) гривень.

У задоволенні позову в частині щодо стягнення аліментів на дитину та присудження аліментів на дитину за минулий час - в і д м о в и т и.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи Апеляційним судом м. Києва, якщо його не буде скасовано.

СУДДЯ :