Справа №482/683/17 29.08.2017 29.08.2017 29.08.2017
Провадження №22-ц/784/1918/17
Справа № 482/683/17 Головуючий у 1-й інстанції Баранкевич В.О.
Провадження № 22ц-784/1918/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

29 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

за участю:

- представника позивачки ОСОБА_2,

- відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06 червня 2017 року, постановлену у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки.

Позивачка зазначала, що рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 листопада 2016 року за нею визнано право власності в порядку спадкування за законом та заповітом на 2/3 частки земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, яка розташована в межах території Кандибинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.

Оскільки земельна ділянка не поділена, позивачка просила провести поділ вказаної земельної ділянки.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06 червня 2017 року провадження у справі зупинено до вирішення спору у справі за іншим позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на її незаконність, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 листопада 2016 року за ОСОБА_5 (прізвище якої змінено на ОСОБА_4), визнано право власності в порядку спадкування за законом та заповітом на 2/3 частки земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, яка розташована в межах території Кандибинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 10 січня 2017 року, залишено без змін рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 листопада 2016 року.

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ спірної земельної ділянки.

06 червня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у іншій справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, що розглядається Ленінським районним судом м. Миколаєва.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керувався тим, що дану цивільну справу неможливо розглянути до вирішення іншої цивільної справи про визнання заповіту недійсним договору, тому дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження в справі на підставі пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України.

Проте погодитись з таким висновком суду повністю не можна.

Вичерпний перелік підстав для зупинення провадження у справі визначений статтями 201, 202 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України у разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, суд зобовязаний зупинити провадження у цій справі.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 201 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обовязковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 4 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Згідно з частиною першою статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвненції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-923цс15.

У даній справі предметом спору є реальний поділ земельної ділянки право власності на частину якої визнано за ОСОБА_4 на підставі судового рішення.

Підставою для зупинення провадження у справі став факт розгляду судом цивільної справи про визнання недійсним заповіту, на підставі якого визнано право власності на частину земельної ділянки.

Проте, суд в порушення вимог пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети спорів у справах і не вказав обставини, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору у справі про визнання заповіту недійсним виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими ОСОБА_4 обґрунтовувала свої вимоги та вирішити спір по суті.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд порушив норми процесуального права, а саме частину першу статті 157, пункт 4 частини першої статті 201 ЦПК України, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 311 ЦПК є підставою для скасування ухвали і передачі справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06 червня 2017 року скасувати, а справу направити до того ж суду для розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :