Провадження № 2/760/2079/17

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2017 року Солом`янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.
з участю секретаря - Каліщук М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
27.09.2016 позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди, який обґрунтовує тим, що він проходив військову службу в Збройних Силах України, період з липня 2014 року. 05.09.2014 при виконанні службових обов`язків в зоні АТО під час обстрілу позицій підрозділу отримав травму, втрачав свідомість. За медичною допомогою не звертався. 20.09.2014 під час обстрілу позицій підрозділу один із снарядів розірвався поблизу нього, вибуховою хвилею його відкинуло в сторону в результаті чого отримав травму «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Струс головного мозку з вираженою цефалгією, астено- невротичним синдромом». Був евакуйований до м. Дніпропетровськ, звідки був направлений до в/ч НОМЕР_1 , де перебував на стаціонарному лікуванні з 13.10.2014 по 29.10.2014 з діагнозом «ЗЧМТ. Струс головного мозку ( 20.09.2014 року) з явищами вегето- судинної нестійкості, астено- невротичного синдрому. Ангіопатія сітківки за дистонічним типом. Часткова атрофія зорового нерву зліва.» Був консультований 14.11.2014 року нейрохірургом Запорізької ОКА, діагноз «Наслідки ЧМТ. Посттравматичний арахноенцефаліт з порушенням ліквородинаміки. Лікворно- гіпертензивний та вестибуло- атак стичний с-м.». З 14.11.2014 року по 28.11.2014 року перебував на лікуванні у в/ч НОМЕР_1 з діагнозом «Наслідки ЗЧМТ, струсу головного мозку у вигляді після травматичного арахноецефаліт з порушенням ліквородинаміки. Помірно виражена вегето-судинна нестійкість у вигляді стійкого цефалічного синдрому, помірно вираженою астено-невротичного синдрому. Часткова атрофія зорового нерву зліва, ангіопатія сітківки за дистонічним типом.». Проходив неодноразові стаціонарні лікування з приводу струсу головного мозку. Постійно виникає головний біль, біль в очних яблуках, запаморочення, нудота, шум у вухах, загальна слабкість, швидка втомлюваність, зниження настрою.
Внаслідок цієї травми він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.
Зазначає, що в результаті ушкодження здоров`я при виконанні обов`язків військової служби, йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 100 000, 00 грн.
З наведених підстав просить позов задовольнити.
В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву у якій просить розглядати справу у його відсутності, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності позивача.
Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно довідки № 518 від 08.09.2014, перебуває на військовій службі в віськовій частині НОМЕР_2 м. Запоріжжя, виконє бойові завдання в зоні проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 30.08.2014.
05.09.2014 та 20.09.2014 отримав травми, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.
У зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби у країні, де велись бойові дії, згідно довідки МСЕК серії АВ № 0548357, йому встановлено інвалідність ІІІ групи на строк до 01.05.2018.
Як вказує позивач, в результаті ушкодження здоров`я при виконанні обов`язків військової служби, йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 100 000, 00 грн.
За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
При цьому відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Отже, відповідно до вимог матеріального та процесуального права, в даному випадку тягар доказування наявності моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача лежить на позивачеві.
Тягар доказування відсутності вини заподіювача в заподіянні моральної шкоди лежить на відповідачеві.
Разом з цим матеріали справи не містять жодних даних, які свідчать про те, якими діяннями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, а також про те, що ці дії чи бездіяльність були протиправними.
Зазначені обставини не вказані і в позовній заяві позивачем, як і не надано доказів на їх підтвердження, не зазначено посилань на такі докази.
Отже, оцінивши наявні в справі докази за правилами ст. 212 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено тих обставин, з якими положення ст. 1167 ЦК України, пов`язують виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду.
Крім того, законодавцем чітко передбачено соціальне забезпечення військовослужбовців звільнених з військової служби у разі встановлення інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби у формі виплати грошової допомоги.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Відповідно до п. 2 ст. 6 цього Закону учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).
Положеннями вказаного Закону не передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я під час бойових дій на території інших держав.
З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність доказів протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України по відношенню до позивача, відсутності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та діями відповідача в її завданні, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Посилання позивача на висновок Верховного Суду України, зроблений у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, не можуть бути враховані при розгляді даної справи, оскільки фактичні обставини у вказаній справі відрізнялись від обставин даної справи та стосувались обов`язку держави в особі її уповноваженого органу державного управління - Міністерства оборони України відшкодувати шкоду, завдану майну інших осіб внаслідок вибуху військових боєприпасів у мирний час, та шкоду, яку заподіяно внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень.
Таким чином, позовні вимоги є необгрунтованими, а тому з огляду на недоведеність підстав позову, суд приходить до висновку, що в його задоволенні належить відмовити.
На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.
Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя В.В. Лазаренко