У Х В А Л А

18 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Охрімчук Л.І.,

Романюк Я.М.,

розглянувши заяву Міністерства оборони України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року та рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про стягнення коштів на відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року, позов задоволено частково, стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_4 25 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, у задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 22 березня 2017 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року.

У червні 2017 року Міністерство оборони України звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року та рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 1167 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування заяви Міністерство оборони України надало ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2011 року, 23 березня, 19 травня, 13 липня 2016 року, 26 квітня 2017 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу Міністерства оборони України суд касаційної інстанції погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів на відшкодування моральної шкоди та часткове задоволення позову. При цьому суд виходив з того, що особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати і саме на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління в даній справі покладається вказаний обов'язок. Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на користь позивача, суди врахували глибину фізичних страждань ОСОБА_4, який втратив працездатність у результаті травми, а також дотримались принципів розумності та справедливості.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2011 року суд скасував рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених статтями 1166, 1167 ЦК України, оскільки відповідач навів докази того, що його дії були направлені на захист своєї власності та здійснювалися з дозволу уповноваженої особи, яка виконувала замовлення робіт із зведення тераси, що установлено і у постанові про відмову у порушенні кримінальної справи від 11 лютого 2009 року.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року суд погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову. При цьому суд виходив з того, що позивач не надала належних доказів дійсного спричинення моральної шкоди, протиправності дій та її причинно-наслідкового зв'язку з діями відповідача, оскільки, навіть у випадку порушення прав позивачки сам факт порушення не може бути достатнім доказом завдання моральної шкоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 травня 2016 року суд касаційної інстанції погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову. Зокрема, суди, виходили із того, що вимога позивача про відшкодування майнової шкоди є необґрунтованою і доказів, які підтверджують завдання їй моральної шкоди, на які позивач посилалась в обґрунтування своїх вимог вона не надала.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 13 липня 2016 року погодився з рішенням суду першої інстанції про відмову з задоволенні позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки позивачами не доведено і у матеріалах справи відсутні докази, що саме борг або вимога сплати боргу за домофон спричинило погіршення стану їх здоров'я і що саме відповідачем були зіпсовані дроти домофону.

Ухвалою від 26 квітня 2017 року Вищий спеціалізований суд України скасував рішення судів першої та апеляційної інстанції, справу передав на новий розгляд з підстав, визначених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що унеможливлювало встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки судові рішення фактично були ухвалені на припущеннях, що заборонено законом.

Тобто судове рішення, про перегляд якого подано заяву, та надані для порівняння судові рішення суду касаційної інстанції постановлені в справах з різними предметами спорів, підставами позовів та з різним матеріально-правовим регулюванням правовідносин, а також в них встановлено різні фактичні обставини справ, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву Міністерства оборони України обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про стягнення коштів на відшкодування шкоди за заявою Міністерства оборони України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року та рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк