АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/810/17 Справа № 204/4543/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Дубіжанська Т. О. Доповідач - Посунся Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Посунся Н. Є.

суддів - Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі - Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Володимира Антоновича 68» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 - про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Володимира Антоновича 68» ( у минулому Житлово-будівельний кооператив-ЖБК №154) просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2016 року, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права неврахування його доводів та доказів.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що позивач є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 на підставі Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.06.2003 року, діяв на підставі статуту, зареєстрованого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів 28.06.1966 року та перереєстрованого 10.04.2007 року.

Відповідно до п. 5.5 розділу 5 Статуту ЖБК здійснює експлуатацію і ремонт належного йому житлового будинку та утримання придомової території за рахунок коштів кооперативу на засадах самооплатності.

ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 01.09.2005. є власником квартири АДРЕСА_1. Згідно довідки про склад сім'ї квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_4, в зв'язку з укладенням шлюбу 23 жовтня 2015 року прізвище останньої змінено на ОСОБА_3, які є споживачами житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 68 ЖК України, п. 5 ч. 3 ст. 20, ч. 1 ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги»- - споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 13 наведеного Закону -залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо; 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Позивач стверджує, що відповідачі є боржниками послуг, свої зобов*язання з їх оплати в повному обсязі та своєчасно не виконують, мають заборгованість з 01.10.2008. по лютий 2016р. з врахуванням інфляційних втрат у загальній сумі 16.123 грн.70 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, райсуд виходив з того, що позивач не надав суду доказів наявності укладення між ним і відповідачами договору, доказів, що кооперативом надаються послуги з утримання будинку та прибудинкової території, ліфтів, та ін.., а також розрахунків, з яких він виходив, нараховуючи заборгованість, крім того, суд враховував, що відповідачі не є членами Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 154 «Сталь», самостійно сплачують послуги за укладеними окремо ними з відповідними установами, що надають комунальні послуги, договорами.

Такі висновки не відповідають вимогам закону, наданим позивачем доказам та дійсним обставинам справи, оскільки ґрунтуються на неповному з*ясуванні останніх.

Відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує.

Згідно ст.ст. 360, 382 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку.

Статтями 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовам договору про надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 1 Закону України комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Статутом кооперативу передбачено, що ЖБК забезпечує утримання будинку та прибудинкової території, обслуговування ліфтів, вивезення твердих побутових відходів, освітлення місць загального користування, теплопостачання в допоміжні приміщення, виплату заробітної плати обслуговуючому персоналу, господарських потреб, послуг банку, виплати за трудовими угодами, здійснює експлуатацію і ремонт належного йому житлового будинку за рахунок коштів кооперативу на засадах самооплатності.

П. 7.5 розділу 7 Статуту визначено, що спеціальний фонд створюється за рахунок пайових внесків членів кооперативу та інших передбачених законом надходжень для забезпечення його статутної діяльності і використовується за рішенням органів управління кооперативу.

Згідно ст.10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» - власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень у будинку.

Правилами ч.1 ст.218 ЦКУ передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків встановлених законом.

Між тим, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» не містить положень про недійсність відносин щодо фактичного надання послуг у разі недотримання письмової форми договору та не звільняє споживача від їх оплати.

В зв*язку з наведеними положеннями нормативних актів посилання відповідачів на відсутність укладеного з кооперативом договору та відсутність їх членства в ЖБК не повинні були прийматись судом до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а придбаючи квартиру у кооперативному будинку, відповідачка не могла не розуміти за якими правилами функціонують кооперативи, оскільки специфіка останніх з питання оплати послуг була і є загальновідомою населенню. Твердження позивачів, що на їх вимоги позивач не бажав укласти договір, не підтверджені жодним письмовим доказом, в той час як позивач стверджував зворотнє.

Житлово-будівельні кооперативи, які самостійно (власними силами та/або залученням на договірній основі інших юридичних та фізичних осіб) забезпечують утримання будинку та прибудинкової території, визначають розмір витрат на утримання будинку та прибудинкової території з урахуванням положень Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, тобто за затвердженими загальними зборами розмірів внесків.

Відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186 житлово-будівельний кооператив здійснює експлуатацію і ремонт належного йому будинку та утримання прибудинкової території за рахунок коштів кооперативу на засадах самооплатності. Кошти житлово-будівельного кооперативу складаються з: внесків на проведення капітального ремонту жилого будинку; внесків на експлуатацію жилого будинку і утримання прибудинкової території; інших надходжень.

Органами управління житлово-будівельного кооперативу є загальні збори членів кооперативу і управління кооперативу. Загальні збори членів житлово-будівельного кооперативу є вищим органом управління кооперативу, який визначає розмір внесків (платежів) на утримання будинку і прибудинкової території.

Наданими позивачем та залученими апеляційним судом доказами, які райсудом необґрунтовано не були прийняті під час розгляду справи по суті,- підтверджено, що систематично, кожного року, відбувались збори власників квартир ЖБК, на яких затверджувались кошторис доходів та витрат, розміри внесків за надання перелічених вище послуг, затверджуваних зборами, плани на відповідний рік, перелік проведення необхідних робіт.

Договорами, Актами-рахунками приймання наданих послуг за відповідними договорами, Актами приймання виконаних робіт, калькуляціями вартості послуг, трудовими угодами та актами до них про прийняття робіт позивач підтвердив договірні відносини з установами, що надають послуги кооперативу, а він, в свою чергу, підтвердив надання послуг з водопостачання та водовідведення, проведення капітальних ремонтів, утримання будинку та прибудинкової території, електропостачання відносно місць загального користування, промивку системи опалення у будинку, співфінансування участі в обласному конкурсі з енергозбереження, заміну труб опалення у будинку та інше.

Рахунками за послуги та платіжними дорученнями підтверджені витрати, які були понесені щорічно кооперативом за надані йому відповідними установами послуги (наведене ґрунтується на доказах тома 3 справи).

Договори, укладені ОСОБА_2 з ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпробленерго», ТОВ «Грінко-Дніпро», ВАТ «Дніпрогаз», , МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі», а також Акт по наданню технічної допомоги в опломбуванні квартирного лічильник холодної води від 12.08.2014 року на підставі показників якого відповідачі здійснюють відповідні оплати, свідчать про оплату даним установам витрат за послуги, що надаються безпосередньо до квартири відповідачів, в той час як кооперативом (з 2016р.- ОСББ) витрачаються кошти на інші загальні для обслуговування будинку, а також допоміжних приміщень та прибудинкової території послуги, які перелічувались вище. Крім того, як видно із матеріалів справи, зокрема, заяв ОСОБА_2 до перелічених установ з вимогою укласти з нею договори з надання послуг, та відсилання останніми відповідачки до кооперативу для вирішення усих питань, свідчать про небажання її брати участь у спільних витратах власників квартир даного кооперативу, що протирічить Закону та Статуту ЖБК.

В той же час, із наданих суду квитанцій вбачається, що на користь ЖБК відповідачі здійснювали відповідні проплати: у 2012році - за придомову територію- 480,29грн. та 54,53грн., у 2014р.- комунальні послуги та холодна вода- 142,19грн., 25грн., 93,96грн., 167,52грн., 309,21грн., у 2015році- комунальні послуги та холодна вода- 133,82грн., 41,82грн.

Апеляційним судом перевірені усі надані позивачем окремо за кожний рік розрахунки заборгованості відповідачів, які відповідають основному зведеному розрахунку (а.с.203-204 т.3), де заборгованість нарахована, починаючи з серпня 2010року по 01.02.2016. (остання дата заявлялась в зв*язку із уточненням позовних вимог, а.с.215 т.1), сума заборгованості з врахуванням суми інфляції складає 16 586,18грн., крім цього, сума 3% річних складає 1822,50грн. Встановлено, у розрахунок ввійшли та зараховані всі наведені вище суми, які були сплачені відповідачами.

Наведені дійсно встановлені обставини справи та вимоги закону районний суд залишив без уваги та ухвалив рішення без їх повного та належного з*ясування, врахування та оцінки, в зв*язку з чим, рішення не може визнаватись законним як таке, що ухвалене з порушенням вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Врахувати заяву відповідачів про застосування строку позовної давності та вирахувати цей строк слідуючим чином: вимоги заявлені з періоду 2008року, звернення до суду мало місце у липні 2015р., що свідчить про пропуск встановленого ст.ст.257, 261 ЦК строку позовної давності, однак у серпні 2013р. позивачем подавалась заява про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів суми заборгованості за споживчі послуги і такий наказ у жовтні 2013р.був виданий, а в 2014р скасований. Враховуючи правила ст.264 ч.2 ЦК, поданням заяви про видачу наказу перебіг позовної давності був перерваний, а тому, від серпня 2013р. слід відняти три роки назад і вважати початком нарахування заборгованості- серпень 2010р. Саме зведений розрахунок заборгованості розрахований з даного часу, а тому повинен бути застосований судом при встановленні суми заборгованості. Із цього розрахунку та розрахунків за кожний рік вбачається, що заборгованість виникла в зв*язку з несплатою за послуги: з водопостачання, промивку та заміну системи опалення, утримання ліфтерів та ремонт ліфтів, електроенергію, послуги банку (за договірними відносинами), утримання будинку та прибудинкової території, вивезення твердих побутових відходів, послуги БТІ, капітальний ремонт. Загальна сума складає 18 408,68грн.

Визначаючи суму заборгованості, апеляційний суд вважає необхідним взяти до стягнення суму 16 123,70грн. враховуючи, що позовна вимога складає саме таку суму, а не більшу, і була уточнена головою ОСББ у засіданні апеляційного суду при з*ясуванні останнім суми заборгованості. Враховуючи правила ст.149 ЖК, ст.541 ЦК України, дана сума стягується з відповідачів у солідарному порядку. При цьому не можуть бути прийняті посилання відповідачки на непроживання її дочки у квартирі, оскільки у встановленому законом порядку це не оформлено та не доведено, вона залишається зареєстрованою в спірній квартирі, а тому повинна нести обов*язки з оплати комунальних послуг.

Керуючись ст. 307, пп. 1-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу та позов Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Володимира Антоновича 68» - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2016 року - скасувати.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Володимира Антоновича 68» грошові кошти в розмірі 16.123 грн.70 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Володимира Антоновича 68» судовий збір в розмірі з кожного по 127,89 грн..

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

З.М. Пономарь