АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 605/278/17Головуючий у 1-й інстанції Горуц Р.О.
Провадження № 22-ц/789/1082/17 Доповідач - Парандюк Т.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін - ОСОБА_1, представника сільради ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підгаєцького районного суду від 31 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Литвинівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Литвинівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, вказуючи, що після смерті матері ОСОБА_3, з поважних причин пропустила строк для прийняття спадкового майна за законом.

В обгрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона з грудня 2005 року по липень 2006 року перебувала в м.Москва (Російська Федерація) на роботі, а тому з поважних причин пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті її матері, яка померла 12.12.2005 року і в якої вона не була на похоронах. Вона не зверталась в Посольство України у Російській Федерації для вирішення питання про подання відповідної заяви на адресу нотаріальної контори та направлення такої поштою, оскільки не знала, що таке передбачено діючим законодавством. Просить позов задовольнити.

Рішенням Підгаєцького районного суду від 31 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Литвинівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що суд не в повному обсязі з'ясував обставини справи, дав неналежну оцінку доказам у справі, що призвело до порушення судом норм матеріального права.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначила, що позицію суду першої інстанції вважає помилковою, оскільки цивільним законодавством не передбачено перелік поважних причин необхідних для доказу пропущення строку, який нею було пропущено у зв'язку перебуванням за кордоном (вважає це поважною причиною) і не було встановлено ряд фактів чи на той час вона мала можливість звернутися у відповідне консульство. Крім того, працюючи у Росії не могла відволікатися на великий термін, оскільки у неї не було документів які б їй дозволяли вільно пересуватись по Москві, а також відлучення у робочий час на певний період загрожувало звільненням. Вважає, що будучи єдиною дитиною своєї матері, має право у будь-який час прийняти спадщину.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи викладені в ній, а також підтвердила, що після повернення із Росії з 2006 року нікуди не зверталась по питанню прийняття спадщини.

Представник Литвинівської сільської ради - ОСОБА_2 апеляційну скаргу визнав, пояснивши, що на протязі 12 років плату за оренду спірної земельної ділянки отримувала сільрада. З 2006 року ОСОБА_1 за оформленням документів та отримання плати за оренду земельної ділянки до сільської ради не зверталась.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено поважних причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними труднощами, які б були підставою пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини, а перебування позивача за кордоном, не може вважатися поважною причиною.

Колегія суддів, погоджується з даним висновком суду, як таким, що зроблений у відповідності до вимог закону та з врахуванням наявних у справі доказів.

Згідно ст.308 ЦПК України - апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що матері позивачки ОСОБА_4 належала земельна частка (пай) розміром 1,60 в умовних кадастрових гектарах, на території Литвинівської сільської ради Підгаєцького району, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ТР №0137753 від 27.08.1996 року.(а.с.8).

Із свідоцтва про народження позивача, вбачається, що вона народилась 06.04.1969 року в сімї: батька ОСОБА_5 та матері ОСОБА_4М.(а.с.6).

19.11.1988 року одружившись із ОСОБА_6, змінила прізвище із дошлюбного Задирко на прізвище чоловіка Височанська, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ИД №493406 від 19.11.1988 року.(а.с.6).

12.12.2005 року померла ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії І-ИД №016814 від 13.12.2015 року, виданого Литвинівською сільською радою Підгаєцького району Тернопільської області,а.с.5).

Як вбачається із письмової відмови в.о. державного нотаріуса Підгаєцької державної нотаріальної контори за вих.№428/01-16 від 27 квітня 2017 року, що ОСОБА_1 усно зверталась в нотаріальну контору із питанням видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, однак їй в цьому було відмовлено у звязку із пропуском строку для прийняття спадщини. (а.с.9).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

У відповідності із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пунктом 3.5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено надіслання заяви про прийняття спадщини поштою.

Абзацом 6 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування роз'яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування роз'яснено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: - у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Суд, відмовляючи у визначенні ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, вірно виходив з того, що нею не представлено доказів щодо поважності причин, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій, а тому посилання її на те, що на день смерті матері перебувала за кордоном, не може вважатися поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки не свідчить про наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення передбачених законом дій для прийняття спадщини, оскільки, повернувшись на Україні у 2006 році (сама підтвердила в апеляційній інстанції) на протязі 12 років не скористалась своїм правом зверненння до нотаріальної контори про оформлення спадщини після смерті матері, знаючи при тому, що її матері належала земельна ділянка (пай).

Таким чином, суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. 1222,120,1269,1270,1272 ЦКУ про прийняття спадщини, установив, що причини, на які посилалась ОСОБА_1, як на підставу для визначення їй додаткового строку, а саме: на день смерті матері - 12.12.2005 року перебувала на території Росії на заробітках, а, перебуваючи за кордоном, не була позбавлена можливості звернення в Посольство України для вирішення питання про подання відповідної заяви на адресу нотаріальної контори та направлення її поштою, з 2006 року перебувала на території України, вірно не визнав поважними і обгрунтовано дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідні правові позиції (які в силу вимог ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обовязковими для врахування судами при розгляді справ з подібними правовідносинами), висловлена Верховним Судом України у постановах від 26.09.2012 року (справа №6-85цс120), від 04.11.2015 року (справа №6-1486цс15, від 14.09.2016 року (справа№ 6-1215цс16).

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом вимог ст. 549 ЦК України (редакція 1963 року), як про прийняття спадщини шляхом вступу в управління, володіння спадковим майном - наявність сертифікату на руках ще не свідчить про прийняття спадщини, так як ця норма діяла до 1 січня 2004 року, а мати позивачки померла 12.12.2005 року, тобто ці норми закону на дану обставину не розповсюджуються.

Не заслуговують на увагу твердження заявника на те, що відповідач визнавав позовні вимоги, а тому у віповідності до вимог ст.174 п.4 ЦПКУ є підставою для задоволення позову не являються суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильність рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на представлених доказах, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Підгаєцького районного суду від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7