Провадження № 4-с/727/203/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Чернівці справу за скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз» на дії посадової особи старшого державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2, заінтересована особа (боржник) ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз» звернулися до суду із скаргою на дії посадової особи старшого державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2, заінтересована особа (боржник) ОСОБА_3, мотивуючи скаргу тим, що 08.06.2012 року видано Шевченківським районним судом м.Чернівці судовий наказ №2-н-490/2012 про стягнення на користь ПАТ «Чернівцігаз» з боржника ОСОБА_3 судового збору в сумі 107,30 грн., який неодноразово предявлявся до державної виконавчої служби. 27.11.2017 року на адресу стягувача надійшла копія постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ст.37 ч.1 п.2 Закону України «Про виконавче провадження». Вважають, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.06.2017 року винесена з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Посилаючись на вимоги чинного законодавства, просять визнати неправомірною і скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції від 30.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу з примусового виконання судового наказу виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці від 08.06.2012 року у справі №2-н-490/2012 та винести окрему ухвалу про порушення закону на направити її до Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, а про результати вжиття заходів по цій ухвалі зобовязати державного виконавця повідомити ПАТ «Чернівцігаз».

Скаржник представник Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз» в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Представник Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом, належними доказами по справі встановлено, що 08.06.2012 року видано Шевченківським районним судом м.Чернівці судовий наказ №2-н-490/2012 про стягнення на користь ПАТ «Чернівцігаз» з боржника ОСОБА_3 заборгованості за природний газ в сумі 1686,40 грн. та судового збору в сумі 107,30 грн., який набрав чинності 03.07.2012 року та на звороті відмітка державного виконавця ст.26 п.4 від 07.08.2012 року Закону України «Про виконавче провадження, старший державний виконавець Страчук В.В. (а.с.6).

У відповідності до повторної заяви від 04.05.2016 року про предявлення виконавчого документа до виконання, скаржник Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз» звернулися до Відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції, посилаючись на те, що боржник ОСОБА_3 заборгованість за природний газ в сумі 1686,40 грн. сплатила, проте не сплатила заборговність зі сплати судового збору в сумі 107,30 грн. Проте, звертають увагу на те, що боржником можливо здійснювалися інші оплати на користь стягувача, але сам факт оплати боржником певних сум після видачі судовм виконавчого документа, які дорівнюють або перевищують зазначену в заяві стягувача суму не означає виконання боржником виконавчого документа та повторно просять відділ ДВС стягнуті суми за природний газ та судовий збір перераховуваи на користь ПАТ «Чернівцігаз», не дивлячись на те, що в даній заяві скаржник підтвердив сплату боржником заборгованості за природний газ та також визнав факт проплати боржником певних сум на сплату після видачі судом виконавчого документа (а.с.7).

Постановою старшого державного виконавця повернуто виконавчий документ стягувачу від 30.06.2017 року ВП №51128940, оскільки на момент перевірки майнового стану боржника майна на яке можливо звернути стягнення у боржника не виявлено, вжиті державним виконавцем заходи по розшуку такого майна виявились безрезультатними (а.с.8).

За змістом ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно ч. 5 ст. 124, п. 9 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. До основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У відповідності до ст.74 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Державний виконавець, відповідно до вимог ч. 1. ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 11 цього Закону).

У відповідності до ч.1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Із відмітки старшого державного виконавця Страчук В.В.на звороті судового наказу ст.26 п.4 від 07.08.2012 року Закону України «Про виконавче провадження(у редакції від 21.04.1999 р. № 606-ХІУ, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови) (а.с.6) вбачається, що дійсно судовий наказ скаржник предявляв до виконання, проте помилися та подали заяву до Шевченківського ВДВС про стягнення заборгованості з боржника який проживав на той час на території Першотравневого району міста Чернівці, у звязку з чим державним виконавцем правомірно на підставі ст.26 ч.1 п.4 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто, оскільки предявлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не підвідомчістю виконання рішення, про що було достеменно відомо скаржнику. Натомість скаржником не було подано заяву про предявлення виконавчого документа до виконання до Першовневого ВДВС м.Чернівці, доказів цього суду не надано та після пропущення строків на звернення скаржник звернувся до Відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції нібито повторно із заявою про предявлення виконавчого документа до виконання 04.05.2016 року.

Крім того, під час розгляду скарги скаржником не були надані суду докази дебіторської заборгованості за виконавчим документом з ОСОБА_3 в сумі 107,30 грн., тобто докази наявності заборгованості за ОСОБА_3 відсутні. Також відсутні посилання на докази про те що скаржник неодноразово звертався до посадових осіб ВДВС з приводу предявлення виконавчого документа до виконання саме в період часу після повернення судового наказу Шевченківським ВДВС 07.08.2012 року.

Вказані обставини свідчать про належне виконання державним виконавцем покладених на нього обов'язків відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається скаржник, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 263, 447, 451 ЦПК України, ст.ст.2, 11, 18, 74, 82 Закону України «Про виконавче провадження», -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз» на дії посадової особи старшого державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2, заінтересована особа (боржник) ОСОБА_3 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя : Слободян Г.М.