АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №754/8581/16-ц
Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарях: Горбачовій І.В., Довгополій А.В.,

за участю: відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись до суду з вищевказаним позовом вказував на те, що ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 4 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, відповідно до укладеного договору № б/н від 06.04.2007 року. Відповідач зобов'язувався повертати отриманий кредит, сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строк, встановлений графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди. Банк свої зобов'язання виконав належним чином. Проте відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання, допустивши заборгованість, яка станом на 31.05.2016 року складає 28349, 50 гривень, яку банк просив стягнути з відповідача. А саме: заборгованість за кредитом - 3621, 24 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 20052, 09 гривень, заборгованість за пенею та комісією - 2850 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частка), 1326, 17 гривень - штраф (процентна складова).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 серпня 2017 року позовні вимоги банку було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 квітня 2007 року в розмірі 28349,50 гривень.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, де ставив питання про його скасування. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зазначаючи при цьому, що висновок суду про погодження відповідача з умовами та правилами надання послуг, та того, що договір на надання послуг, був припинений відповідачем автоматично в односторонньому порядку, не відповідає обставинам справи. Відтак відповідач вважав, що банк намагаючись ввести в оману суд та незаконно отримати з нього кошти, оскільки він належним чином, завжди виконував умови договору, що слідує як з таблиці наданої суду відповідачем, так і квитанції.

Крім того, судом не було не з'ясовано: - чи підтримує банк, який є тепер державним, даний позов, так як ОСОБА_4, яка його складала, втратила повноваження на представництво у цій справі, а ОСОБА_5, який завіряв своїм підписом довіреність ОСОБА_4, від імені Голови Правління банку вже на цій посаді не працює, і тому ця довіреність втратила чинність.

Відповідач у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Позивач будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, повторно не з'явився до суду, поважність причин своєї неявки суду не повідомив.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з вимог ст. 525 ЦК України, та зазначав, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. А тому, з урахуванням вимог ст. 1054 ЦК України, позичальник повинен повернути кредит та сплатити визначені умовами договору додаткові витрати.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов'язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 06.04.2007 року ОСОБА_3 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Як вбачається з Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», які діяли станом на дату підписання заяви відповідачем, ПАТ КБ «Приватбанк» публічно пропонує необмеженому числу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови і правила надання банківських послуг.

При цьому, в Умовах та правилах надання банківських послуг було викладено детальний опис всіх умов, які є істотними для договорів про надання банківських послуг, зокрема і договорів кредитування.

В анкеті-заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_3 ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, та погодився з ними, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та банком договір.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов договору іншої. Із запропонованими Умовами відповідач ознайомився та погодився, про що здійснив підпис у заяві-анкеті, отже таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України.

Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком ( п.п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг).

Матеріали справи не містять доказів заперечення відповідачем факту укладення кредитного договору, відкриття йому рахунку та отримання кредитної картки.

Відтак позивачем доведено факт укладення договору та те, що відповідач своїх зобов'язань щодо повернення грошових коштів належним чином не виконував.

Зокрема, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що ОСОБА_3 не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 31.05.2016 утворилася заборгованість за кредитом 3621,24 гривень.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції брав до уваги наданий позивачем розрахунок який вказував на наявність заборгованості по відсотковій ставці, пені, комісії.

Однак, відповідач в ході судового розгляду справи вказував на те, що позивач на початку 2014 року в односторонньому порядку зупинив дію картки. Відтак подальші нарахування будь-яких штрафних санкцій є таким що суперечить умовам договору.

Надаючи відповідь ОСОБА_3 в січні 2014 року банк посилався на те, що відповідно до положень ст. 1056 ЦК України у разі наявності обставин, які явно свідчать про те, що наданий позичальником кредит своєчасно не буде повернуто, банк мав право відмовитися від надання позичальникові кредиту частково або в повному обсязі. ( а.с. 45).

Крім того у свої відповіді від 18.11.2016 року банк повідомляв відповідача про припинення договору в односторонньому порядку, та вказував на можливість оформлення реструктуризації заборгованості. ( а.с. 52).

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Звертаючись з позовом до суду, серед інших вимог позивачем вказувалась заборгованість за пенею і комісією в розмірі 2850 гривень.

У той же час пункт 2. Умов та Правил надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач підписавши їх, були визначені терміни та поняття укладеної угоди, які за своїм змістом не містять такого поняття, як «заборгованість за пенею та комісією «. Наданий позивачем розрахунок заборгованості також не містить у собі такої складової розрахунку заборгованості як - « заборгованість за пенею та комісією».

Також позивачем ставилося питання щодо стягнення 20 052, 09 гривень заборгованості по відсоткам за користування кредитом ( згідно розрахунку заборгованості за період з листопада 2013 року по травень місяць 2016 року). Коливання відсоткової ставки за цей період склало з 30% до 43, 20 %.

Однак, враховуючи те, що позивач в односторонньому порядку припинив дію договору, збільшення ним відсоткової ставки по кредитним зобов'язанням відповідача, та нарахування заборгованості по вітсоткам за зазначений вище період часу суперечить нормам діючого законодавства а також п. 5.3 договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України про часткове задоволення вимог позивача, а саме стягнення суми заборгованості за кредитом та суми штрафу ( фіксована частина) з відмовою у задоволенні інших вимог з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 серпня 2017 року скасувати та постановити нове за яким,

позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса проживання 01001 АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 06.04.2007 року в розмірі 3 621, 24 гривни та 500 гривен штрафу (фіксована частина).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: