Справа № 301/2143/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" листопада 2017 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області

В особі головуючого судді Марковича І.І.

при секретарі Чийпеш А.П.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщення та вселення до житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 18.10. 2017 року звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він фактично зареєстрований та проживаю за адресою: АДРЕСА_1, іншого житла не має. Не дивлячись на це, вже декілька років між ним та відповідачкою ОСОБА_3 існують неприязні відносини у зв'язку з тим, що остання у протиправний спосіб заволоділа вказаним будинком. Також відповідачка без його згоди змінила замки на воротах та вхідних дверях вказаного будинку. Всі неодноразові звернення до неї з проханням впустити його проживати до житлового будинку АДРЕСА_1, відповідачка ігнорує, і по цей день не пускає жити до вказаного будинку.

Таким чином створена реальна перешкода для проживання в вказаному житлового будинку. Як наслідок, на сьогоднішній день позивач не має постійного місця проживання та вимушений постійно переходити від одних родичів та знайомих до інших.

Поряд з цим згідно рішення апеляційного суду від 12.03.2013.р. яке набрало законної сили, ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні її позову про визнання позивача таким, що втратив право на проживання у вказаному житловому будинку.

Разом з тим з огляду на законодавство України, не є підставою для виселення членів сім'ї власника будинку, в тому числі й колишніх, навіть у разі переходу власності на будинок до іншої особи, оскільки їхнє право врегульоване житловим законодавством, за яким згідно до ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у користуванні ним інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом.

В даному випадку вважає, що право користування майном (члена сім'ї) є правом на чужу річ (сервітутним правом). Сам же сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут зберігає чинність і у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений, в зв'язку з чим просить визнати поважною його відсутність у житловим будинку АДРЕСА_1 та продовжити йому строк у межах якого за ним зберігається право на користування вказаним будинком та зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ним ОСОБА_2 житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення до даного будинку та передачі ключів від нього.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з мотивів, що викладені в позовній заяві, просить такий задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, а тому розгляд справи відбувся на підставі ст. 169 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити, з наступних підстав: ОСОБА_2 фактично зареєстрований та проживаю за адресою: АДРЕСА_1, іншого житла не має. Відповідачка ОСОБА_3 у протиправний спосіб заволоділа вказаним будинком. Також відповідачка без його згоди змінила замки на воротах та вхідних дверях вказаного будинку. Всі неодноразові звернення до неї з проханням впустити його проживати до житлового будинку відповідачка ігнорує, і по цей день не пускає жити до вказаного будинку.

Таким чином створена реальна перешкода для проживання в вказаному житлового будинку. Як наслідок, на сьогоднішній день позивач не має постійного місця проживання та вимушений постійно переходити від одних родичів та знайомих до інших.

На даний час у провадженні Іршавського районного суду знаходиться кримінальна справ по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч.І ст.358, ч.4 ст.358, ч.3 ст. 190 КК України, а також колишньої секретарки Ільницької сільської ради ОСОБА_4 за ч.2 ст.364, ч.2.ст.366 КК України. Згідно обвинувачення яке підтримує прокуратура, відповідачка ОСОБА_3 шляхом шахрайства та використання підроблених документів отримала у спадок будинок АДРЕСА_1, у якому позивач має зареєстроване місце проживання.

Поряд з цим згідно рішення апеляційного суду від 12.03.2013.р. яке набрало законної сили, ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні її позову про визнання позивача таким, що втратив право на проживання у вказаному житловому будинку.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, коли члени сім'ї власника житла проживають разом із ним у приналежному будинку, то вони користуються житловим приміщенням нарівні із власником, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цією жилою площею. В даному випадку при вселенні до вказаного будинку, не було іншої угоди. Також, право користування чужою річчю пов'язане із останньою, а не з суб'єктом права власності, а тому, до кого б і за якою б угодою річ не перейшла, ця обставина не впливає на силу сервітуту". А тому зміна власника не зумовлює припинення правовідносин, щодо користування житловим будинком.

Водночас з огляду на ст. 405 ЦК України, право користування житловим приміщенням зберігається не тільки за членами сім'ї (в тому числі колишніми) власника жилого приміщення, а й за членом його сім'ї, у разі зміни самого власника. При цьому припинення цього права можливе лише у випадках, передбачених ст. 406 ЦК України. Таким чином, навіть якщо право власності на житлове приміщення перейшло до іншої особи, є неправомірним та не відповідає природі спірних правовідносин перешкоджати проживати членами сім'ї (в тому числі колишніми) власника які там зареєстровані, оскільки зазначені особи мають право користування житлом на підставі особистого сервітуту, для якого характерним є принцип слідування за річчю.

Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач був відсутній з поважних причин понад шість місяців, цей строк за його заявою може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору -судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 р. N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК). необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

В даному випадку відповідачка перешкоджала і продовжує перешкоджати позивачу проживати у вказаному будинку. Відтак в наслідок такої систематичної неправомірної поведінки відповідачки, відсутність позивача у вказаному будинку понад встановлені строки є поважною.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

В ст. 9 Житлового кодексу України зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В ч.3 ст.47 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 7 ст.41 Конституції України власність зобов'язує, а саме при використанні власності не можна завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.

Керуючись ст. 10, 131, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 71, 156 ЖК України, ст. 391, 405 ЦК України, суд,

Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати поважною відсутність ОСОБА_2 у житловим будинку АДРЕСА_1 та продовжити строк у межах якого за ОСОБА_2 зберігається право на користування будинком.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення до даного будинку та передачі ключів від нього.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Іршавський районний суд. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : І. І. Маркович