Справа №591/3999/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Клименко А. Я.
Номер провадження 22-ц/788/1924/17 Суддя-доповідач - Собина О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16 листопада 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича

про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

31 липня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. (далі - Уповноважена особа), в якій позивач просив зобов'язати відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо себе як вкладника відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» в дол. США № 015-18505-120215 від 12 лютого 2015 року. Крім того, заявник просив включити себе до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 листопада 2017 року провадження у справі закрито у зв'язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства а ОСОБА_3 роз'яснено, що розгляд таких справ віднесено до компетенції адміністративних судів.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому зазначає, що спірне питання вже було предметом розгляду адміністративним судом, проте апеляційною інстанцією провадження було закрито та роз'яснено, що спір підлягає розгляду в господарському суді, що, як вважає заявник, суперечить вимогам ст.ст. 1, 12 ГПК України та правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року № 3-958гс17. Крім того, вказує на правові висновки Верховного Суду України, які викладені в постановах від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2309цс16 та від 15 травня 2017 року у справі № 6-1489цс16, що зводяться до того, що якщо спірні правовідносини виникають на підставі цивільно-правових угод, тому вимоги до суб'єкта владних повноважень мають вирішуватись у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки вимоги позивача зводяться до оскарження дій Уповноваженої особи, тобто юридичної особи публічного права, а характер цих дій, які позивач просить зобов'язати вчинити відповідача, стосується виконання функцій держави, а саме: формування Уповноваженою особою реєстру вкладників, на підставі якого Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснює відповідні виплати незалежно від перебігу процедури ліквідації банку з коштів цього фонду.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 вказував, що є вкладником ПАТ «Дельта Банк» відповідно до умов договору банківського вкладу від 12 лютого 2015 року № 015-18505-120215 (а.с. 10).

Додатковою угодою до вказаного договору від 12 лютого 2015 року банк та позивач змінили п. 1.8 ст. 1 договору щодо можливості зарахування на вкладний рахунок коштів від іншої особи-резидента, а не лише вкладником (а.с. 11).

02 жовтня 2015 року Національний банк України відкликав банківську ліцензію в ПАТ «Дельта Банк», а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб була почата процедура здійснення ліквідації цього банку.

Крім того, тимчасовою адміністрацією цього банку було здійснено перевірку договорів (правочинів) за вкладними операціями на предмет виявлення договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так як були укладені між банком та фізичними особами - клієнтами банку після 16 січня 2015 року включно, згідно з якими кошти, зараховані за такими договорами від інших фізичних осіб, та операції за такими вкладами призвели до збільшення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб гарантованої суми відшкодування.

За результатами перевірки було застосовано наслідки нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про що тимчасова адміністрація банку повідомила позивача листом за № 8821/851 від 23 вересня 2015 року, тобто повідомила про нікчемність укладеного між ОСОБА_3 та банком договору банківського вкладу від 12 лютого 2015 року № 015-18505-120215 (а.с. 13).

Як зазначає позивач, внаслідок вказаних вище обставин Уповноважена особа не подала інформацію щодо ОСОБА_3 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та не включила позивача до переліку вкладників, які мають право на таке відшкодування. Зазначені дії відповідача позивач вважав протиправними та просив суд зобов'язати їх вчинити.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 цього Закону, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до частин 2, 4 ст. 37 цього Закону, уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом. На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

З приведених норм матеріального права вбачається, що уповноважена особа Фонду в частині реалізації своїх повноважень щодо управління банком під час його ліквідації є по суті керівником банківської установи, оскільки після призначення тимчасової адміністрації та прийняття рішення про ліквідацію банка керівництво банку втрачає свої повноваження, а в правовідносинах банку, які випливають з договорів, ним укладених, уповноважена особа Фонду діє як представник сторони договірних відносин. Разом з тим, Фонд як самостійна юридична особа є особою публічного права.

Таким чином, юрисдикція спорів, однією зі сторін яких є Фонд, визначається зі змісту правовідносин та функцій Фонду або його уповноваженої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спори фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за виключенням спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України (2004 року) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У цій цивільній справі встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою зобов'язати уповноважену особу Фонду здійснити дії щодо забезпечення реалізації його права на відшкодування коштів за договором банківського вкладу, укладеного 12 лютого 2015 року з ПАТ «Дельта Банк», за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ці правовідносини виникли на підставі цивільно-правової угоди й уповноважена особа Фонду виступає в указаному спорі від імені сторони такого правочину, не здійснюючи при цьому владних повноважень.

Суд першої інстанції на зазначені положення закону не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про те, що спір відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України (2017 року) через порушення норм процесуального права , колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги такими, що заслуговують на увагу, тому оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 255, п.4 ч.1 ст.379, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16 листопада 2017 року у даній справі скасувати та справу повернути до місцевого суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення виготовлено 29 грудня 2017 року.

Головуючий -

Судді -