Справа № 2-1566/11 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/773/1200/17 Категорія: 81 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

секретар судового засідання Концевич Я.О.,

з участю державного виконавця Левчук І.О., представника боржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі Другий ВДВС міста Луцька) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 15 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

14 червня 2017 року головний державний виконавець Другого ВДВС міста Луцька звернувся до суду із поданням про обмеження особи у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що на виконанні у цьому відділі перебувають виконавчі листи Луцького міськрайонного суду № 2-1566/2011 від 03 серпня 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 176 083,97 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03 серпня 2011 року становить 1 403 600,54 грн., заборгованості за кредитом, 500 грн. неустойки, 2 242,37 грн. пені та по 910 грн. судових витрат з кожного та № 2-205 від 03 серпня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 1180795,07 грн. заборгованості та по 910 грн. судових витрат.

14 лютого 2012 року та 30 січня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчих проваджень, про що повідомлено сторін виконавчого провадження. Одночасно накладено арешт на майно боржника. У наданий строк для самостійного виконання боржник виконавчий документ не виконав. Державним виконавцем подано в органи та установи, що реєструють право власності, та інші установи запити щодо надання інформації про наявність або відсутність у боржника майна, на яке можна звернути стягнення, коштів, а також інформації, що характеризує особу боржника, його місця проживання. Згідно з одержаними відповідями майно та кошти боржника, на які можливо звернути стягнення, відсутні.

09 червня 2017 року при виході державного виконавця за адресами, вказаними у виконавчих документах, провести виконавчі дії та перевірити майновий стан боржника виявилося неможливим через відсутність будь-кого за цими адресами, про що складено відповідні акти.

11 квітня 2017 року рекомендованим листом боржнику направлено виклик до державного виконавця на 20 квітня 2017 року, однак на неодноразові виклики боржник не зявляється та не реагує.

Станом на 12 червня 2017 року борг не сплачено.

Державна прикордонна служба повідомила, що ОСОБА_2 неодноразово перетинала кордон України.

Враховуючи викладене, державний виконавець просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта ОСОБА_2 до виконання зобовязань за вищевказаними виконавчими листами.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 15 червня 2017 року подання задоволено.

Постановлено тимчасово обмежити право виїзду за кордон боржника ОСОБА_2 до виконання своїх зобовязань перед стягувачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати цю ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В запереченні головний державний виконавець Другого ВДВС міста Луцька ОСОБА_4 просить відхилити апеляційну скаргу та залишити оскаржувану ухвалу без змін, зазначаючи про її законність і обґрунтованість.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що на виконанні у Другому ВДВС міста Луцька перебуває виконавчий лист, виданий Луцьким міськрайонним судом, від 03 серпня 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 176 083,97 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 403 600 грн. 54 коп. заборгованості за кредитним договором та судових витрат у справі. Однак боржником добровільно кошти по поверненню боргу не сплачуються, вона ухиляється від покладених на неї судовим рішенням зобовязань.

З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації вбачається, що ОСОБА_2 здійснювала виїзди за межі України в період з 17 травня 2012 року по 29 квітня 2017 року.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_2 не вчиняла будь-яких дій по погашенню боргу за кредитним договором, вона ухиляється від виконання зобовязання по виконавчому документу.

Однак такі висновки суду не відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон те, що він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 377-1 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов'язків. Саме по собі невиконання рішення суду без встановлення вказаних обставин не є доказом ухилення від виконання зобовязань.

Обовязки боржника у виконавчому провадженні встановлені ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою боржник зобовязаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, головний державний виконавець Другого ВДВС міста Луцька не надала доказів невиконання ОСОБА_2 будь-якого з покладених на нього законом обовязків. Також заявником не надано суду підтверджень наміру боржника виїхати за межі України з метою уникнення відповідальності.

Даних про вручення ОСОБА_2 надісланого їй державним виконавцем виклику (а. с. 203) в матеріалах справи немає, а доводи державного виконавця про те, що боржник не реагує і не зявляється на неодноразові його виклики, взагалі нічим не підтверджені.

Що стосується долучених до подання копій актів державного виконавця від 09 червня 2017 року, з яких вбачається, що при виході за адресами, вказаними у виконавчих документах, для перевірки майнового стану боржника ніхто не відкрив двері, то ці обставини також не свідчать про ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обовязків, оскільки доказів узгодження з нею часу відвідання її помешкань державним виконавцем суду не надано.

Судом не встановлено і не наведено в оскаржуваній ухвалі фактів, що підтверджують ухилення ОСОБА_2 від виконання зобовязань, покладених на неї судовими рішеннями.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 Цивільного кодексу України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування. Передчасне і безпідставне обмеження таких прав є неприпустимим.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що виїжджати за кордон вона змушена у звязку з необхідністю відвідування її тяжко хворої матері, яка лікується у Польщі. На підтвердження цих доводів до апеляційної скарги додано відповідну медичну документацію.

За таких обставин в суду не було встановлених законом підстав для задоволення подання.

Оскільки питання про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскаржувану ухвалу слід скасувати і постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання державного виконавця відповідно до п. 2 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 15 червня 2017 року в даній справі скасувати і постановити нову ухвалу.

Відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді