АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Луговому Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15.02.2016 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, в якому просив стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №5/П/56/2006-840 від 03.08.2006 в сумі 1868423,99 грн., а також судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між відповідачем ОСОБА_1 та ВАТ «Комерційний Банк «Надра» було укладено кредитний договір №5/П/56/2006-840 від 03.08.2006. Зобов'язання за вказаним договором Банк виконав повністю - надав відповідачу кредит на суму 134000 доларів США, за умови його повернення щомісячними платежами зі сплатою 9,5% річних та комісії. Відповідач свої зобов'язання не виконує належним чином - станом на 18.09.2013 не сплатив на користь позивача заборгованість, яка відповідно до умов вказаного кредитного договору становить суму 233757,54 доларів США , що еквівалентно1868423,99 грн. (за період з 18.09.2012 по 17.09.2013). Крім того, між відповідачем ОСОБА_2 та ВАТ «Комерційний Банк «Надра» було укладено договір поруки від 03.08.2006, умови якого також не виконуються.

Справа № 712/5696/14-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/9567/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Повторним заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15.02.2016 позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за договором від 03.08.2006 в сумі 1613818, 99 грн.

Судові витрати у справі у вигляді судового збору в сумі 3156 грн. 08 коп., стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» з ОСОБА_1, ОСОБА_2 шляхом стягнення з кожної з цих осіб по 1578, 04 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Решту судового збору зараховано в дохід держави.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Так, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.07.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію СтрюковоїІ.О. відхилено. Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15.02.2016 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.03.2017 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27.07.2016 скасовано справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.06.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію СтрюковоїІ.О. відхилено.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15.02.2016 змінено. Зменшено суму заборгованості , яка підлягає стягненню, солідарно, з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» з 1613818, 99 грн. на 1506712, 79 грн. В решті рішення суду залишено без змін.

08.08.2017 справа надійшла до Апеляційного суду м. Києва для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15.02.2016, яка була подана її представником 18.11.2016.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України якщо апеляційні скарги на рішення або ухвалу суду першої інстанції були подані в установлені цим Кодексом строки, але надійшли до суду після закінчення апеляційного розгляду справи або коли строки на подання апеляційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин були поновлені або продовжені і особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, апеляційний суд розглядає цю скаргу за правилами 12 глави ЦПК України.

Залежно від обґрунтованості скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу відповідно до статті 307 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду.

На підставі наведеної норми чинного законодавства апеляційним судом прийнято до розгляду вказану апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «Надра» виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. Проте, під час розгляду справи суд безпосередньо не досліджував розрахунку заборгованості, оскільки не звернув уваги, що позивач незаконно заявив у позові одночасне стягнення пені і штрафу, що суперечить імперативним приписам ст. 549 ЦК України. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Судом також не було встановлено, чи отримувала ОСОБА_1 досудову вимогу позивача про усунення порушення кредитного договору, як то передбачено умовами договору, а тому звернення до суду є безпідставним. Також представник вказує на розгляд справи за відсутності належного повідомлення відповідача.

Беручи до уваги вищевикладене, просить рішення суду першої інстанції від 15.02.2016 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 та/або її представник не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена через представника ОСОБА_6, який згідно даних поштового відділення отримав судове повідомлення 07.11.2017. також представником ОСОБА_6 28.09.2017 було одержано судове повідомлення про призначений розгляд їх апеляційної скарги. Причини неявки в судові засідання 19.10.2017 та 14.11.2017 сторона відповідача суду не повідомила, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх повторна неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, проте всі повідомлення були повернуті без вручення. Іншого місця проживання відповідачем суду повідомлено не було, тому в силу ст.ст. 74,76,77 ЦПК України, повідомлення вважається врученим.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції в його первинній редакції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 ЦК України)

В статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

В силу ст.ст. 1049,1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позичку частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позички, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційним судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 03.08.2006 було укладено кредитний договір № 5/П/56/2006-840. За умовами вказаного договору ОСОБА_1 надаються у тимчасове користування грошові кошти у сумі 134000 (сто тридцять чотири тисячі) доларів США зі сплатою 9,5% річних, яка підлягає поверненню щомісячними платежами в розмірі 1742, 00 доларів США в строк до 01.08.2036 /т.1 а.с.12-15/.

Також, 03.08.2006 між ОСОБА_2 та ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») було укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов'язався відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 усіх її зобов'язань за договором кредиту № 5/П/56/2006-840 від 03.08.2006 /т.1 а.с.16-17/.

Згідно з меморіальним ордером від 03.08.2006 ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі визначеному договором /т.1 а.с.11/. Даний факт не заперечувався нею в ході всього розгляду справи. Проте свої договірні зобов'язання відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконує, останній платіж нею був здійснений 30.03.2012, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Вказані обставини та розмір заборгованості підтверджується розрахунком складеним уповноваженою особою позивача, згідно якого загальний розмір заборгованості становить 1868423,99 грн., за курсом НБУ станом на 18.09.2013 вказана сума еквівалентна сумі 233757,54 доларів США, що складається з сум заборгованості: за непогашеним кредитом - 120693,04 доларів США; за несплаченими відсотками - 18028,69 доларів США; за несплаченою комісією - 9400,30 доларів США; за штрафом в сумі 13400 доларів США за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу, а також з пені в сумі 72235,51 доларів США (за період з 18.09.2012 по 17.09.2013) /т.1 а.с.7-10/.

Задовольняючи позовні вимог суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно наявна заборгованість перед ПАТ «КБ «Надра» відповідно до умов кредитного договору від 03.08.2006. Судом першої інстанції було застосовано спеціальний строк позовної давності щодо неустойки та зменшено суму заявлену до стягнення до 1613818, 99 грн..

При постановлення рішення від 14.06.2017 судом апеляційної інстанції була здійснена перевірка розрахунку заборгованості відповідачів та зроблений висновок про те, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» пеню в рамках строку позовної давності. Апеляційний суд також вийшов за межі доводів апеляційної скарги ПАТ «КБ «Надра», змінив рішення суду першої інстанції, зменшив суми заборгованості за кредитним договором на суму нарахованого штрафу в розмірі 107106,20 грн. та визначив загальний розмір заборгованості в сумі 1506712,79 грн.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів на спростування розміру заборгованості по тілу кредиту та відсоткам за користування ним, лише вказується на застосування подвійної відповідальності у вигляді штрафу і пені. Проте, як вбачається апеляційним судом при постановленні рішення від 14.06.2017 вказані обставини були перевірені та враховані у зв'язку з чим було змінено рішення суду першої інстанції.

Зокрема, встановлено, що згідно із п. 4.3.4. кредитного договору № 5/П/56/2006-840 від 03.08.2006 у випадку порушення виконання зобов'язань, передбачених цим договором, позичальник зобов'язаний сплатити банку штрафні санкції, визначені у п.п.5.1-5.2 цього договору.

У разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 3.3.3 цього договору, а також у випадках прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений п. 4.3.5 цього договору позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1%(один) відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

У разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% (десять) відсотків від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору, за кожен випадок ( п.5.2).

Відповідно до позовної заяви штраф банком нарахований за прострочення строків сплати мінімального платежу (а.с.4).

Разом з тим, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 21.10.2015 у справі № 6-2003цс15, яка відповідно до положень ст.360-1 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

На підставі викладеного, судом було зменшено розмір заборгованості на суму нарахованого штрафу в розмірі 107106,20 грн. та визначено загальну суму заборгованості в розмірі 1506712,79 грн.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги щодо застосування подвійної цивільної відповідальності не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції з урахуванням змін внесених рішенням суду апеляційної інстанції від 14.06.2017.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на відсутність здійснення перевірки отримання нею досудової вимоги позивача про усунення порушень кредитного договору, як то передбачено умовами договору, не приймаються до уваги суду, оскільки не використання стороною засобів позасудового врегулювання спору не позбавляє її права на звернення до суду. До того ж звернення до суду також вважається пред'явленням вимоги, яка відповідачами не була задоволена.

В апеляційній скарзі значна увага приділяється питанню належного повідомлення відповідачів про розгляд справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до Соснівського районного суду м. Черкаси, який розглянувши справи в заочному порядку ухвалив рішення від 13.08.2014 /т.1 а.с.42/. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.08.2015 задоволена заява ОСОБА_1, скасовано вказане заочне рішення, справа призначена до розгляду в загальному порядку/т.1 а.с.82/. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.11.2015 матеріали справи направлені за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва, так як зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 знаходиться в Дарницькому районі м. Києва, відповідач ОСОБА_2 зареєстрованим по м. Черкаси не значиться /т.1 а.с.117/. Вказана ухвала була постановлена і оголошена в судовому засіданні за участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6./т.1 а.с.114-116/. Тобто стороні відповідача було відомо про направлення справи до Дарницького районного суду м. Києва. Згідно з даними поштового відділення судові повідомлення про призначений розгляд справи на 15.02.2016 направлені на адресу відповідачів повернулись за закінченням терміну зберігання /т.1 а.с.143-145/. Слід погодитись з твердженням представника відповідача, що таке повідомлення не є належним, проте і сторона відповідача не може вважатися такою, що добросовісно здійснює свої права, так як вона тривалий час не цікавилась рухом справи, поштову кореспонденцію не отримувала.

В порядку ч.3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

В даній справі не вбачається, що порушення порядку повідомлення сторони про судове засідання призвело до неправильного вирішення справи, а тому вказана обставина сама по собі не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 318 ЦПК України залежно від обґрунтованості скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу відповідно до статті 307 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з підстав викладених в апеляційній скарзі, так як ці підстави слугували зміні цього рішення судом апеляційної інстанції. А отже рішення суду першої інстанції від 15.02.2016 з урахуванням змін внесених рішенням апеляційного суду від 14.06.2017 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15.02.2016, змінене рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.06.2017 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: