Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач -Назарова М.В.

Справа № 428/8339/16-ц
Провадження № 22ц/782/931/17

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:
головуючого Назарової М.В.,

суддів Дронської І.О., Кострицького В.В.

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 листопада 2017 року про відмову у роз`ясненні рішення

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування наказу про підсумки проведення службового розслідування, повернення доплати за підтримку постійної бойової готовності військ, а також надбавки за складність і напруженість в роботі, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 лютого 2017 року задоволено частково позов ОСОБА_1 та скасовано наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №100 від 23.05.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з роботи на посаді сторожа відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 ; поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на роботі на посаді сторожа відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, тобто за період з 31 травня 2016 року по 09 лютого 2017 року, в загальній сумі 14859 грн. 39 коп.

У липні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про роз`яснення рішення суду, в якій просить роз`яснити чи є обов`язком ІНФОРМАЦІЯ_1 сплатити суму заробітної плати за весь час вимушеного прогулу у розмірі 14859,39 грн. (встановленого відповідно до рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09.02.2017 року ) на рахунок ОСОБА_1 .

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27.09.2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено та роз`яснено рішення суду.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 23 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Сєвєродонецького міського суду від 27 вересня 2017 року скасовано та передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

02.11.2017 року позивач ОСОБА_1 подав доповнення до заяви про роз`яснення рішення Сєвєродонецького міського суду від 09.02.2017 року, в якій вважає, що у відповідності до ст. 235 КЗпП України та п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» йому мали згідно рішення від 09.02.2017 року стягнути та сплатити суму у розмірі 14859,39 грн. без зменшення на суму утримання податків та інших сплат.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про роз`яснення рішення.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою на неї та просить ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 листопада 2017 року скасувати та направити заяву про роз`яснення рішення Сєвєродонецького міського суду від 09.02.2017 року на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, вважаючи, її незаконною, оскільки прийнята без повного і всебічного з`ясування обставин справи і прямо суперечать рішенню, що є порушенням норм процесуального та матеріального права ст. 14, 213-214, 221 ЦПК України та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження». Доводами апеляційної скарги є те, що судом не було взято до уваги, що 09.06.2017 року позивач звертався із заявою та виконавчим листом до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, яке є органом примусового виконання рішення відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», щодо примусового виконання рішення суду, але не зрозуміло, яку саме суму слід сплатити, що призвело до утруднення його виконання. Скаржник вважає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 травня 2016 року по 09 лютого 2107 року, встановлений судом у сумі 14859,39 грн., мав бути стягнутий з ІНФОРМАЦІЯ_1 без зменшення на суму податків та інших обов`язкових платежів, але останнім сплачено лише 11961,81 грн. Таким чином, рішення суду не виконане.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, скаржника ОСОБА_1 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, та представника відповідача ОСОБА_2 , який заперечував проти скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування наказу про підсумки проведення службового розслідування, повернення доплати за підтримку постійної бойової готовності військ, а також надбавки за складність і напруженість в роботі, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі задоволено частково. Скасовано наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №100 від 23.05.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з роботи на посаді сторожа відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 ; поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на роботі на посаді сторожа відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 ;стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, тобто за період з 31 травня 2016 року по 09 лютого 2017 року, в загальній сумі 14859 грн. 39 коп.; у задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, приватного виконавця, суд за їхньою завою постановляє ухвалу, в якій роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N14 "Про судове рішення у цивільній справі", відповідно до статті 221 ЦПК (в редакції ЦПК 2004 року, чинний на момент подачі заяви та розгляду справи) роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Розглядаючи заяву про роз`яснення рішення суду, суд вірно встановив, що заява ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 лютого 2017 року не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду є викладеним чітко та ясно у ньому наведено мотивацію висновків суду, детально проаналізовано виниклі між сторонами правовідносини, його резолютивна частина, що підлягає виконанню, не припускає кілька варіантів тлумачення.

В мотивувальній частині рішення суду від 09 лютого 2017 року, про роз`яснення якого ставиться питання, наведений порядок розрахунку середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, а саме - з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, зокрема, суд зазначив, що абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Тому встановивши вказані обставини, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову заявнику у задоволенні заяви про роз`яснення рішення суду, і колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не свідчать про незаконність ухвали суду, винесеної у відповідності до вимог ст. 221 ЦПК України (в редакції ЦПК 2004 року, чинний на момент подачі заяви та її розгляду).

Довід апеляційної скарги про невідповідність оскаржуваної ухвали вимогам процесуального закону не відповідає дійсності, оскільки ухвала винесена з дотриманням вимог ст. 210 ЦПК України.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом не було взято до уваги звернення позивача 09.06.2017 року із заявою та виконавчим листом до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, яке є органом примусового виконання рішення відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», щодо примусового виконання рішення суду, але не зрозуміло, яку саме суму слід сплатити, що призвело до утруднення його виконання, оскільки скаржник вважає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 травня 2016 року по 09 лютого 2107 року, встановлений судом у сумі 14859,39 грн., мав бути стягнутий з ІНФОРМАЦІЯ_1 без зменшення на суму податків та інших обов`язкових платежів, але останнім сплачено лише 11961,81 грн., колегія суддів не погоджує їх, оскільки фактично йдеться не про роз`яснення рішення суду, а про незгоду позивача із сумою, сплаченою йому відповідачем на виконання рішення суду під час добровільного виконання рішення суду (а.с. 12 т. 2).

Матеріали справи не містять відомостей про пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання у передбачений законом спосіб, і доводи скаржника про його звернення до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області не спростовують цього.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У відповідності ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: