АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3931/17 Справа № 205/3287/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Остапенко Н. Г. Доповідач - Посунся Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Посунся Н. Є.

суддів - Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі - Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - про захист авторського права, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2017 року, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що повинне бути скасоване, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 займається образотворчим мистецтвом та є художницею з 2000 року.

В 2008 р. нею створено твір образотворчого мистецтва під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1».

В магазині сувенірів, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, бульвар Європейський 1Д., в торговому центрі «Європа» відповідачка здійснює розповсюдження (реалізацію, продаж) товару, а саме: магніт сувенірний, на якому незаконно (без дозволу) відтворено один з творів образотворчого мистецтва ОСОБА_2 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1».

В зв'язку з порушенням свого авторського права, шляхом розповсюдження контрафактного товару відповідачкою, - ОСОБА_2 просила стягнути на її користь компенсацію в розмірі 32 000,00 грн..

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з недоведеності позовних вимог ОСОБА_2, оскільки дослідити ступінь схожості зображень на магнітах сувенірних та об'єктів авторського права без спеціальних знань неможливо, а клопотання про проведення експертизи позивачкою заявлене не було.

З вказаним висновком районного суду погодитись не можна, з огляду на наступне.

Доведено, що в 2008 році позивачка своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва - картину «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Авторські права на збірки творів образотворчого мистецтва «Каталог робіт художниці ОСОБА_2 за 2008 рік» зареєстрований Державною службою інтелектуальної власності України, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_1 від 20.05.2014 року.

Авторство позивачки підтверджується її підписом на оригінальних примірниках творів, а саме, у нижньому лівому куті кожної із робіт зазначено: «ОСОБА_2».

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» (далі - Закон) автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; ім'я автора - сукупність слів чи знаків, що ідентифікують автора: прізвище та ім'я автора; прізвище, ім'я та по батькові автора; ініціали автора; псевдонім автора; прийнятий автором знак (сукупність знаків) тощо. Контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Статтею 435 ЦК України визначено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору.

Відповідно до ст. 52 Закону за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції. Серед яких - право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» № 5 від 04.05.2010 року встановлено, що Авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчою працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об'єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчою працею. Правова охорона поширюється як на оприлюднені, так і на не оприлюднені, як на завершені, так і на не завершені твори, незалежно від їх призначення, жанру, обсягу, мети (освіта, інформація, реклама, пропаганда, розваги тощо). Відповідно до статті 9 Закону частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону. Таким чином, назва твору, фрази, словосполучення та інші частини твору, які можуть використовуватися самостійно, підлягають охороні як об'єкт авторського права тільки у тому випадку, коли вони є результатом творчої діяльності автора і є оригінальними. Передбачена Законом правова охорона поширюється тільки на форму вираження твору. Майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи; шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

На підтвердження придбання товару позивачкою був наданий товарний чек від 05.02.2016 року із зазначенням назви товару «магнит ОСОБА_2» 15,00 грн. із підписом продавця та відбитком печатки ФОП ОСОБА_5.

Враховуючи зазначені норми права та встановлені факти, апеляційний суд вважає, що представник ОСОБА_2 довів наявність у позивачки авторського права на твір - картину «ІНФОРМАЦІЯ_1», а також факт його порушення, оскільки позивачка не надавала згоди на використання поліграфічного зображення картини на магніту, який реалізувала відповідачка, представнику позивачки.

Разом з тим, відповідачка у порушення ст.ст. 10,60 ЦПК України ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не довела дотримання нею авторських прав ОСОБА_2.

Керуючись п. 8 ч. 2 ст. 16, ст. 22, 280, 1166 ЦК України, а також п. г) ч. 1 ст. 52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», враховуючи, що відповідачка отримує доходи від реалізації товарів, які містять об'єкти авторського права, письмового договору про передачу прав на використання малюнків між сторонами укладено не було, - апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивачки компенсацію в розмірі 10 мінімальних розмірів заробітних плат, ставка якої на період з 01.01.2017 становить 3 200,00 грн. згідно із ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік», за факт порушення авторського права, а всього 32 000,00 грн..

Доводи відповідачки про те, що вона нікому не видавала квитанції зі своєю печаткою, її у неї украли є необґрунтованими, так як представник відповідачки в апеляційній інстанції вказала, що ОСОБА_3 по факту крадіжки квитанції з проставленими на них печатками в правоохоронні органи не зверталася, а тому такий довід не заслуговує на увагу та є безпідставним.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову є помилковим, рішення як незаконне підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення вимог позивачки.

На підставі ст. 88 ЦПКУ з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати в сумі 1157,52 грн..

Керуючись ст. 307, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу та позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2017 року - скасувати.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму компенсації в розмірі 32 000, 00 грн..

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1157,52 грн..

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

З.М. Пономарь