Номер провадження: 22-ц/785/6681/17
Номер справи місцевого суду: 510/1625/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 15.06.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,

встановила:

19 вересня 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, який після його уточнень мотивував тим, що 12.09.2016р. на веб-сайті мережі Інтернет Інформ-центр м. Рені (reniinfo.od.ua), який згідно повідомлення ТОВ «Хостінг Україна» належить фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3, була розміщена стаття під назвою «БРАТВА ДОРВАЛАСЬ ДО ВЛАСТИ» за адресою: http:// www, геіinfo.od.ua/si/52- 12-rezonans-reni.html.

Позивач стверджував, що зазначена стаття розповсюджує недостовірну інформацію, яка принижує його честь, гідність та репутацію, а саме:

-в абз. 4 - «...Трусят рынок, магазины, автоколонну, даже село. (ОСОБА_4 едет на повышение квалификации, дайте денег (!)), а торговые точки первых лиц, которые торгуют паленой водкой и контрабандными сигаретами - фискальные службы (кум ОСОБА_4), не «замечают»...»;

-в абз. 4 - «...ОСОБА_6 хамит людям, орет, оскорбляет и вымогает...»;

-в абз. 9 - «Два года назад, г-н ОСОБА_6 (начальник налоговой инспекции ОСОБА_7), начал ходить кругами вокруг «Лакомки». «У тебя работают люди на стройке, их нужно официально устроить», - изрек ОСОБА_6...»;

-в абз. 9 - «Последовало продолжение: «Понимаешь, ты в бизнесе человек новый, нуждаешься в помощи. Приходи, заходи и мы тебе все расскажем, покажем; что, как и почему» ...»;

-в абз. 10 - «Г-н ОСОБА_6 мне напомнил: «А ты помнишь ОСОБА_5, я тебе гворил, чтобы ты приходила ко мне, ты проигнорировала. Я тебя открыл, я тебя и закрою»;

-в абз. 12 - «...«наезды» со стороны «наставника» ОСОБА_4...».

Виходячи зі змісту статті «БРАТВА ДОРВАЛАСЬ ДО ВЛАСТИ», власник веб-сайту мережі Інтернет Інформ-центр м. Рені (reniinfo.od.ua), яким є відповідач ОСОБА_3, а також відповідач ОСОБА_5, намагалися довести до невизначеного кола осіб інформацію про те, що нібито позивач - ОСОБА_4 постійно порушує закон, вимагає гроші від підприємців, чинить тиск на них та інше.

Посилаючись на те, що ані власник веб-сайту, ані ОСОБА_5 не приводять жодних доказів на вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення, а тому на його думку поширюють недостовірну інформацію про нього, чим принижують його честь, гідність та ділову репутацію, просив його вимоги задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні предявлені уточнені позовні вимоги не визнав, вважав їх необґрунтованими та безпідставними, посилаючись на те, що стаття веб-сайту мережі Інтернет Інформ-центр м. Рені «БРАТВА ДОРВАЛАСЬ ДО ВЛАСТИ» за адресою: http:// www, геіinfo.od.ua/si/52- 12-rezonans-reni.html. була відсутня на сайті. Однак потім, пояснив, що стаття була видалена одразу ж після звернення позивача до суду, додав, що інформація була доведена до відома тільки 400 особам, які за відомостями сайту переглянули статтю та відповідно до цього права позивача не порушені.

Крім того, представник відповідача, пояснив, що власник веб - сайту мережі Інтернет не несе відповідальність за розміщену інформацію на його сайті, оскільки це передбачено Правилами публікації оголошень сайту, доступ до сайту та розповсюдження інформації є вільними.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської обрості від 15.06.2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені частково.

Визнано недостовірною інформацію, опубліковану у статті «Братва дорвалась до власти» та поширену 12 вересня 2016 р. на шпальтах веб-сайту мережі Інтернет Інформ-центр м. Рені (reniifo.od.ua), а саме:

- в абз. 4 «…Трусят рынок, магазины, автоколонну, даже село.(ОСОБА_4 едет на повышение квалификации, дайте денег (!)), а торговые точки первых лиц, которые торгуют палёной водкой и контрабандными сигаретами фискальные службы (кум ОСОБА_4), не «замечают»…;

- в абз.4 «… ОСОБА_4 хамит людям, орёт, оскорбляет и вымогает…»;

- в абз. 9 «Два года назад, г-н ОСОБА_4 (начальник налоговой инспекции ОСОБА_7), начал ходить кругами вокруг «Лакомки». «У тебя работают люди на стройке, их нужно официально устроить», - изрёк Кучма…»;

- в абз. 9 «Последовало продолжение: «Понимаешь, ты в бизнесе человек новый, нуждаешься в помощи. Приходи, заходи и мы тебе всё расскажем, покажем; что, как и почему»…»;

- в абз.10 «Г-н ОСОБА_4 мне напомнил: «А ты помнишь ОСОБА_5. Я тебе говорил, чтобы ты приходила ко мне, ты проигнорировала. Я тебя открыл, я тебя и закрою»;

- в абз.12 «…»наезды» со стороны «наставника» ОСОБА_4.».

Зобовязано фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 спростувати поширену нею 12 вересня 2016 року в статті «Братва дорвалась до власти» на шпальтах веб-сайту мережі Інтернет Інформ-центр м. Рені (reniifo.od.ua) не пізніше 15 календарних днів з дня набрання чинності рішення суду, всю вищевказану недостовірну інформацію, викладена на 6 абзацах статті.

Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) грн. та 689 грн. судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3ставить питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 12.09.2016р. на веб-сайті мережі Інтернет Інформ-центр м. Рені (reniinfo.od.ua), була розміщена стаття під назвою «БРАТВА ДОРВАЛАСЬ ДО ВЛАСТИ» за адресою: http://www.reniinfo.od.iia/si/52-12-rezonans-reni.html.

Зі змісту цієї статті, вбачається, що до невизначеного кола осіб доведена інформація про те, що позивач, ОСОБА_4 постійно порушує закон, вимагає гроші від підприємців, чинить тиск на них та інше.

Із листа ТОВ «Хостінг Україна» вбачається, що власником доменного імені «reniinfo.od.ua» є відповідач ОСОБА_3, яка має нести відповідальність за розповсюдження недостовірної інформації.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За змістом ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, які є особистими немайновими благами фізичної особи; гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував, що відомості, повідомлені в статті, принижують його честь, гідність і ділову репутацію, як громадянина України, керівника органу державної влади, оскільки наведена в статті недостовірна інформація створює негативне враження і відношення до позивача як до злочинця.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи», встановлено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник вебсайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що саме відповідач ОСОБА_5 є автором статті. В судовому засіданні встановлено, лише, те, що під статтею вказано прізвище автора «І. Дмітрієв», особа яка нікому не відома, у статті автор лише згадує прізвище відповідача ОСОБА_5, що є не достатнім для ствердження того, що саме нею особисто, чи з її подачі або внаслідок взяття у неї інтервю, була опублікована зазначена стаття у мережі Інтернет.

З цих підстав суд першої інстанції дійшов правильного і законного висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_5

Рішення суду в цій частині в апеляційному порядку не оскаржується.

Разом з тим, враховуючи, що власником сайту є відповідач ОСОБА_3, то суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що вищевказана негативна інформація - стосовно позивача у статті «БРАТВА ДОРВАЛАСЬ ДО ВЛАСТИ», була умисно поширена відповідачем ОСОБА_3 на власному сайті та доведена до відома невизначеного кола людей.

При цьому, суд обгрунтовано взяв до уваги показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які підтвердили, що зазначена стаття дійсно була розміщена на веб - сайті Інформ-центр м. Рені (reniinfo.od.ua) 12.09.2016р. та була доведена до невизначеного кола осіб, крім того, зазначена стаття розповсюджувалась між іншими особами міста.

Крім того, в ході судового розгляду справи був допитаний у якості спеціаліста ОСОБА_12, який пояснив, що хостинг - це місце на сервері, яке надає певна компанія, а саме ТОВ «Хостінг Україна». Тобто, хостинг зберігає інформацію доменів та сайтів. Доменне ім'я - це є адреса сайту, ввівши доменне ім'я в адресному рядку браузера - ви автоматично потрапляєте на сайт з такою назвою. Домен може управляти усім сайтом. Так, без покупки домену та хостингу - ви не зможете розмістити свій сайт в мережі Інтернет. Якщо Ви бажаєте передати домен іншій особі, то потрібно це оформити у нотаріальному порядку та передати до хостингу.

Оскільки власником сайту «reniinfo.od.ua» є ОСОБА_3 Так, вона може управляти усім сайтом, без її доступу та паролю ніхто не може вносити та видаляти інформацію з сайту. Маючи пароль та доступ до сайту можливо перенести до нього інформацію з будь-якого іншого сайту. Власник домену, сайту може змінити або заблокувати доступ до нього. Якщо особа купила домен, то даючи доступ до нього вона зобовязана ознайомити осіб із правилами користування сайтом. Для видалення та спростування інформації на кожному сайті є зворотні засоби звязку.

Суд також взяв до уваги показання свідка ОСОБА_13, яка пояснила, що займається підвищенням рівня роботи податкової інспекції та висвітлення її діяльності у засобах масової інформації. Статтю «БРАТВА ДОРВАЛАСЬ ДО ВЛАСТИ» вона побачила 12.09.2016 року та почала перевірку зазначеної інформації. За підсумками перевірки вона склала спростування на зазначену статтю та 15.09.2016 року відправила його до сайту «reniinfo.od.ua», але лише через тиждень їй було відмолено у публікації зазначеної статті.

Таким чином, матеріали справи та показання вказаних свідків у своїй сукупності свідчать про те, що відповідач ОСОБА_3, як власник Інтернет-видання, допустила опублікування неперевіреної та недостовірної інформації про звинувачення позивача у вчинені правопорушень та зловживань, яке не підтверджено жодними доказами.

Крім того, враховуючи, що статті, які публікуються на веб-сайті, проходять перевірку та публікуються безпосередньо адміністратором сайту, суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_3 мала змогу відмовити у опублікуванні зазначеної статті, оскільки за вчинення позивачем правопорушень та зловживань у розміщеній статті, передбачена відповідальність згідно Закону України.

Однак, відповідач ОСОБА_14 не здійснила вказаних дій, та не вказавши на жоден доказ на вчинення позивачем злочину або адміністративного правопорушення, дозволила опублікування цієї статті відносно позивача.

При цьому суд виходив із того, що у статті йдеться мова про неправомірність дій посадової особи - начальника Ренійського відділення Ізмаїльської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_4 по відношенню до приватного підприємця ОСОБА_5 стосовно відсутності у останньої ліцензії на торгівлю алкоголем.

Проте, зі змісту постанови Одеського окружного адміністративного суду від 01.12.2016р., яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2017р. вбачається, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про скасування податкового повідомлення - рішення стосовно здійснення нею роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії, було відмовлено.

Тобто, зазначеними судовими рішеннями було підтверджено, що застосування штрафних санкцій відносно ОСОБА_5 було проведено у суровій відповідності із Законом.

Таким чином, звинувачення посадової особи ОСОБА_4 у мережі Інтернет з цього приводу без фактичного підтвердження його вини, може розцінюватися, як наклеп.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що вищевказана стаття була опублікована з іншого джерела, та наразі ця стаття існує на іншому сайті, а тому ОСОБА_15 не повинна нести відповідальності, то суд правильно зазначив, що у вказаній статті не було вказано, що веб-сайт Інформ-центр м. Рені не є першоджерелом інформації, а джерелом інформації є інший веб-сайт.

Так, діюче законодавство звільняє від відповідальності лише за поширення офіційної інформації з офіційного джерела (відповіді на інформаційний запит щодо доступу до офіційних документів і запит щодо надання письмової або усної інформації відповідно до вимог Закону України «Про інформацію», а також інформації, яка поширювалася державним органом за його ініціативою - через офіційні виступи посадових осіб ).

Таким чином, враховуючи, що веб-сайт, на який посилається відповідач по справі, як на джерело інформації, не є офіційним, то, при розповсюдженні інформації відповідачі по справі повинні були перевірити її достовірність та уникнути можливість принизити честь, гідність та ділову репутацію особи, якої ця інформація стосується.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку, що оприлюднену неправдиву, негативну інформацію стосовно позивача ОСОБА_4, слід визнати такою, що порочить його гідність, честь та ділову репутацію, та порушує його особисті немайнові права: на повагу до його гідності та честі, на недоторканність ділової репутації, у звязку з чим вказані немайнові права позивача підлягають захисту за судовим рішенням.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, її заявник посилався на Декларацію про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Європи, а також на рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_16 Європи про право на недоторканість приватного життя, та зазначив, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи, якою є позивач ОСОБА_4, є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Однак, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ст. 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України спростуванню підлягає недостовірна інформація. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

У відповідності до п. 15 вищевказаної постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення цією особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо).

Відповідно до п. 4 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка грунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, поширена відносно позивача ОСОБА_4 інформація висвітлює його в якості злочинця, за що передбачена відповідальність за нормами Кримінального Кодексу України, Кодексу України про адміністративні правопорушення. В той же час не приведено жодних доказів на вчинення позивачем злочину або адміністративного правопорушення.

Так, слово «вимагатель» в текстовому навантаженні поширеної публікації розуміється як сприяння та одержання неправомірної вигоди внаслідок вчинення дій щодо вимоги передачі чужого майна чи права на майно або вчинення будь-яких дій майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, обмеження прав, свобод або законних інтересів цих осіб, пошкодження чи знищення їхнього майна або майна, що перебуває в їх віданні чи під охороною, або розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі бажають зберегти в таємниці (вимагання), що визнається злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність відповідно до норм ст. 189 КК України.

У пункті 19 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Безперечно, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи, ким є позивач, є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Разом з тим, наведені у ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» підстави звільнення від відповідальності за публікацію недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації та правами журналіста, є вичерпними, а тому розширеному тлумаченню чи вільному редагуванню не підлягають.

Згідно ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Однією з характеристик оціночних суджень є також те, що їх не можна перевірити на предмет відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що у статті під назвою: «БРАТВА ДОРВАЛАСЬ ДО ВЛАСТИ» міститься не критика, а фактичні дані, зокрема в статті не використовуються мовно-стилістичні засоби (вживання гіпербол, алегорій, сатири), а зазначається: «ОСОБА_4 хамит людям, орёт, оскорбляет и вымогает», тобто йдеться про вчинення певних дій, а не про оцінку дій (оціночні судження).

Оскільки, в даному випадку вказану інформацію можна перевірити, то вона є фактичним твердженням про вчинення дій, подій, що нібито відбулися.

Що стосується відшкодування завданої моральної шкоди позивачу, то суд також правильно послався на вимоги ст.ст. 23, 1167 ЦК України, згідно яких позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Обставини справи в своїй сукупності свідчать про те, що умисним приниженням честі і гідності позивача, його ділової репутації, позивачу ОСОБА_4 з вини відповідача ОСОБА_3 була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у моральних стражданнях, які позначили негативні зміни у житті позивача: щоденні думки та спогади про опубліковану неправдиву інформацію, страх можливого звільнення, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обовязків, переживання психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності.

Разом з тим, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір грошового відшкодування не є співмірним із заподіянням шкоди, та є завищеним, у звязку з чим рішення суду підлягає зміні та зменшенню моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача із 10 000 грн. до 3 000 грн.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення ухвали у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованою є ухвала, ухвалена на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, за виключенням визначення розміру моральної шкоди, у звязку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду змінити, зменшивши суму, яка підлягає стягненню з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в якості моральної шкоди, із 10 000 грн. до 3 000 грн.

В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 15.06.2017 року змінити, зменшивши суму, яка підлягає стягненню з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в якості моральної шкоди, із 10 000 грн. (десять тисяч гривень) до 3 000 грн. (три тисячі гривень).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_17

ОСОБА_2