Справа № 132/3763/17
Провадження № 2/132/1298/17
РІШЕННЯ

Іменем України

13.12.2017 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

за участю секретаря Жовтої С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка в позові вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_2.

Після її смерті відкрилась спадщина на: садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1.

Вона є спадкоємицею першої черги за законом на майно померлої матері.

Спадщину після смерті матері вона прийняла у відповідності до вимог ст.1269 ЦК України.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 ні за законом, ні за заповітом немає.

Проте, оформити спадщину на житловий будинок в нотаріальній конторі позбавлена можливості, оскільки житловий будинок належить колгоспному двору головою якого є ОСОБА_2 Таким чином житловий будинок по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, який припинив своє існування в зв'язку з набранням чинності ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року. За вказаних обставин позивачка звернулася в суд з даним позовом.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, проте в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, згідно заяви №02-1-1514 від 07.12.2017 року Калинівська міська рада позовні вимоги визнає, просить справу розглянути за відсутності представника міської ради.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивачки -ОСОБА_2.

Після її смерті відкрилась спадщина на: садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1.

Вона є спадкоємицею першої черги за законом на майно померлої матері.

Спадщину після смерті матері позивачка прийняла у відповідності до вимог ст.1269 ЦК України.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 ні за законом, ні за заповітом немає.

Проте, оформити спадщину на житловий будинок в нотаріальній конторі позивачка позбавлена можливості, оскільки житловий будинок належить колгоспному двору головою якого є ОСОБА_2 Таким чином житловий будинок по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, який припинив своє існування в зв'язку з набранням чинності ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Відповідно до ч.1 ст. 325 ЦК України, субєктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ч.1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно роз'яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Так, відповідач не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на житловий будинок, тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м.Калинівка Вінницької області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1220, 1261, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст.10, 60, 61, 158, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як спадкоємицею першої черги, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на: садибний (індивідуальний) житловий будинок літ.А з верандою літ.а та ганком, загальною площею 70,2 кв.м., житловою площею 43,9 кв.м., сарай літ.Б, погріб літ.П/Б, убиральню літ.В, огорожу №1, ворота з хвірткою №2, вартістю 165553 грн. в АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: