Справа № 128/1896/17
РІШЕННЯ

Іменем України

31 серпня 2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі

головуючого - судді Ганкіної І.А.,

при секретарі Жигаровій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє на предмет спору ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє на предмет спору ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3 в с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої також входить: будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, що належав померлому згідно погосподарських книг Малокрушлинецької сільської ради. Однак, ОСОБА_3 за життя не отримав свідоцтво про право власності на дане будинковолодіння. 10 лютого 2000 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений Кульчицькою А.В., секретарем виконавчого комітету Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області 10 лютого 2000 року та зареєстрований в реєстрі за № 8, яким заповідав все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право - ОСОБА_1. Таким чином, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3. Особою, яка має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 є дружина померлого -ОСОБА_2. Однак, ОСОБА_2 у встановлений законом строк подала заяву по відмову від обов'язкової частки у спадщині та відмову від видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 позивач прийняв, так як у встановлений законом строк звернувся до Вінницької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Так, згідно виписок погосподарських книг Малокрушлинецької сільради головою двору будинковолодіння АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 року був саме: ОСОБА_3. Згідно виписок з погосподарських книг видно, що з 1980-х років і до 1991 року ОСОБА_3 працював охоронником в м. Вінниці, тобто не працював у колгоспі, а тому будинковолодіння АДРЕСА_1 не може відноситися до категорії колгоспного двору. Так, порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками № 69. Згідно зі змістом Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Така позиція також закріплена у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року, № 6-192цс14 ухваленій в порядку ст. 355 ЦПК України. ОСОБА_2 також не претендує на спадкове будинковолодіння АДРЕСА_1, так як тривалий час не проживає в даному будинку, а проживає разом із позивачем, крім того вона подала у встановлений законом строк заяву по відмову від обов'язкової частки у спадщині та відмову від видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя.

Із вищезазначеного випливає, що спадкоємиць не має змоги оформити своє право на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

В судове засідання сторони не з'явилися, надали заяви, якими просять справу слухати в їх відсутність.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 позовні вимоги підтримує повністю, змін та доповнень немає, просить вимоги позову задоволити.

Відповідач по справі, представник Малокрушлинецької сільської ради, в особі голови - не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_2 також не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в селі Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_1 від 19.08.2003 року, виданим виконавчим комітетом Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 6).

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої також входить: будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, що належав померлому згідно погосподарських книг Малокрушлинецької сільської ради (а.с.12-15).

10 лютого 2000 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений Кульчицькою А.В., секретарем виконавчого комітету Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області 10 лютого 2000 року та зареєстрований в реєстрі за № 8, яким заповідав все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право - ОСОБА_1 (а.с.7).

Особою, яка має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 є дружина померлого -ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 26.12.1978 року (а.с.8).

Рішенням Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 03 сесії 22 скликання від 16.06.1995 року було передано ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку площею 0,50 га, в тому числі - 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд; - 0,25 га для ведення підсобного господарства (а.с.16), документи на право власності на земельні ділянки не має (а.с.19).

Житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 під арештом чи забороною не перебувають, що підтверджується довідкою Малокрушлинецької сільської ради № 245 від 19.04.2017 року (а.с.17).

За життя ОСОБА_3 до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою № 242 від 19.04.2017 року виданої Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с.18).

Відповідно до довідки № 251 від 20.04.2017 року виданої виконавчим комітетом Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, на момент смерті ОСОБА_3 з ним проживала його дружина ОСОБА_2 (а.с.20).

За життя померлий ОСОБА_3 володів, користувався та розпоряджався житловим будинком та господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою № 252 від 20.04.2017 року виданої Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с.21).

Згідно виписок погосподарських книг Малокрушлинецької сільради головою двору будинковолодіння АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 року був саме: ОСОБА_3. Згідно виписок з погосподарських книг видно, що з 1980-х років і до 1991 року ОСОБА_3 працював охоронником в м. Вінниці, тобто не працював у колгоспі, а тому будинковолодіння АДРЕСА_1 не може відноситися до категорії колгоспного двору (а.с.22-31).

Державний нотаріус постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 травня 2017 року за № 957/02-31 відмовив ОСОБА_1. у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 (а.с.32).

Інших спадкоємців немає. Заповіт не оспорювався та не скасовувався.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів в суді можуть бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту права спадкоємців шляхом визнання в судовому порядку права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право спадкоємиці неможливо.

За ст. ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Згідно статті 123 ч. 2 Цивільного кодексу Української РСР, розмір долі члена двору встановлюється виходячи з рівності долей всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно Закону України „Про власність" від 15.04.1991 року (який діяв на момент смерті батька), пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " № 20 від 22.12.1995 року: „ Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору".

Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 317,328, 1216,1218, 1223, 1225, 1233,1247,1261, 1268 ЦК України, ст.ст.15, 30, 60, 61, 130, 214, 215, 223 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в порядку спадкування за заповітом, що посвідчений Кульчицькою А.В., секретарем виконавчого комітету Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області 10 лютого 2000 року та зареєстрований в реєстрі за № 8, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3, на:

-будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, що складається згідно технічного паспорту, виготовленого ТОВ «Поділлябудінвест» від 12.04.2017 року з: житлового будинку під літерою «А»; веранди під літерою «а»; погребу під літерою «Б»; сараю під літерою «В»; погребу під літерою «Г»; літньої кухні під літерою «Д»; сараю під літерою «Е»; 1/2 криниці № 1.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня винесення рішення заяви про апеляційне оскарження.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.А. Ганкіна