07.11.2017 227/3542/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мацишин Л.С.,

при секретарі Верній М.Г.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті фізичної особи -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся в суд із заявою про встановлення факту смерті батька дружини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 27 серпня 2017 року в місті Макіївка.

В обґрунтування вимог, посилається на те, що він є чоловіком доньки ОСОБА_2, який 27 серпня 2017 року помер внаслідок гострої серцевої недостатності вдома в м. Донецьку на території, яка на теперішній час є тимчасово окупованою та непідконтрольною, про що було видане лікарське свідоцтво про смерть № 1374 від 16 жовтня 2017 року. Вказане свідоцтво не має юридичної сили на території України так як складене на території невизнаної Донецької Народної Республіки. 27 жовтня 2017 року Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2, оскільки заявником для підтвердження факту смерті предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення факту смерті необхідно для отримання грошей на поховання.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з'явився, надав суду заяву про розгляд заяви у його відсутності.

Представник заінтересованої особи Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи була письмово належним чином повідомлена. Від останньої надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Суд вважає можливим розглянути справу без участі відсутніх учасників процесу, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Як вбачається з заяви, заявник ОСОБА_1 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою від 01 лютого 2017 року № 12825 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 (а.с.8)

Згідно приписів п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до вимог ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 132 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою від 01 лютого 2017 року № 12825 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1, та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією паспорта серії ВЕ 455545, виданого 15 січня 2002 року Совєтським РВУМВС України в м.Макіївці. (а.с.5)

Відповідно до свідоцтва про народження серії ІV-УР № 2409702, виданого 26 грудня 1963 року Совєтським рай РАЦС м.Макіївки Донецької області, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, яка згідно свідоцтва про одруження серії ІV-НО № 467936, виданого 02 серпня 1986 року Палацом одруження Макіївки Донецької області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, є дружиною ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який і є заявником по справі. (а.с.9)

Згідно дублікату лікарняного свідоцтва про смерть № 1374 від 12 жовтня 2017 року, виданого Республіканським бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоровя Донецької Народної Республіки, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, помер 27 серпня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 від гострої серцевої недостатності, ішемічної хвороби серця, атеросклеротичного коронарокардіосклерозу (а.с.10), що також підтверджується дублікатом довідки про причину смерті № 1374, виданої 16 жовтня 2017 року лікарем ОСОБА_4

З копії свідоцтва про поховання серії АААА №009714, яке видано ОСОБА_5, тобто дружині заявника, про те, що вона 28 серпня 2017 року на дільниці № 6 кладовища м.Кіровське, розташованого по вул. Асфальтній, провела поховання померлого ОСОБА_2 на підставі актового запису 220 свідоцтва про смерть серії ДНР №068084, виданого Кіровським міським відділом РАЦС Державної Реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки.

З копій товарних чеків від 27 серпня 2017 року, виданих ФОП ОСОБА_6 м.Макіївка Донецької Народної Республіки вбачається, що дійсно було сплачено кошти за ритуальні послуги та на ритуальну атрибутику на поховання ОСОБА_2 (а.с.11, 12)

Як вбачається з відмови у проведені державної реєстрації смерті від 27 жовтня 2017 року, Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_5, тобто дружині заявника, було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2, який помер 27 серпня 2017 року, так як останньою пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. (а.с.14)

Факт смерті та захоронення також підтверджують фотографії з місця захоронення ОСОБА_2 (а.с.13)

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Враховуючи викладене, надані заявником довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть, є незаконними і не створюють правових наслідків.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справі проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності.

Суд вважає, що заявником надані докази, які в сукупності підтверджують факт смерті громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 27 серпня 2017 року в місті Макіївка, і дають суду підстави для задоволення заяви.

Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України.

На підставі ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 223, 234, 251-256 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті фізичної особи - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 27 серпня 2017 року в місті Макіївка.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію рішення невідкладно надіслати до Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, для державної реєстрації факту смерті особи.

Суддя Добропільського міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_7

07.11.2017