АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Поливач Л.Д.,

ШаховоїО.В.,

при секретарі Іваницькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Сокуренка Євгена Сергійовича в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника Сафіра Федора Олеговича звернулось до Солом'янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від

03 лютого 2012 у розмірі 23 127 грн. 17 коп., а також судових витрат у розмірі 1378 грн. 00 коп.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року в задоволенні позову Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 відмовлено (а.с.85-87).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, Сокуренко Є.С. в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що вищевказане рішення ухвалене без дотримання норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції фактично звільнено відповідачку від виконання зобов'язань за кредитним договором, а саме повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та відповідальності за невиконання його умов у вигляді нарахування пені та штрафу всупереч вимогам договору та норм цивільного законодавства (ст.ст.525-526, 1048, 1050 ЦК України).

З матеріалів справи не вбачається, а відповідачкою не доведено відсутність заборгованості та виконання умов договору належним чином, а тому вимоги Банку є законними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

________________________________________________

Справа № 760/6268/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/11650/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С. В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

В суді апеляційної інстанції, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Олейнік Н.О. підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

ОСОБА_3 заперечувала проти апеляційної скарги та просила її відхилити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, 03 лютого 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір (у формі приєднання до Умов і правил надання банківських послуг) про відкриття кредитної лінії на платіжну картку, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредитну лінію на суму в розмірі 2 500 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 36% річних.

З наданого позивачем розрахунку встановлено, що протягом дії кредитного договору розмір процентної ставки за користування кредитом неодноразово змінювався, зокрема: з 01.01.2013 - 30% річних, з 01.09.2014 - 34,8% річних, а з 01.04.2015 - 43,20% річних (а.с.48-49).

Так, протягом усього періоду розмір заборгованості відповідачки, як поточної, так і простроченої, постійно змінювався, проте остання заперечувала здійснення нею будь-яких зарахувань на свій картковий рахунок починаючи з квітня 2013 року, що підтверджується і наданою нею роздруківкою ПАТ КБ «Приватбанк». Одночасно, відповідачка в ході розгляду справи судом першої інстанції заперечувала і здійснення нею витрат за карткою, які відображені у зазначеній роздруківці в графах «Перекази» та «Інше» (а.с. 68-69).

Суд першої інстанції, аналізуючи розрахунок заборгованості, складений банком, звертав увагу на те, що починаючи з 01 квітня 2015 року банком встановлена процентна ставка за користування кредитом в розмірі 43,2% на поточну заборгованість, і така ж ставка (43,2% річних) - на прострочену заборгованість. Разом з тим, враховуючи, що в період з 01 квітня 2015 по 30 листопада 2015 року розмір простроченої заборгованості майже не змінювався (зріс з 2488,67 грн до 2742,20 грн) за умови незмінної процентної ставки та прострочену заборгованість (43,2%) щомісячні нарахування не повинні значним чином різнитися. Натомість, з розрахунку заборгованості вбачається, що за квітень 2015 року відповідачці нараховано 685,70 гривень процентів на прострочену заборгованість (2488,67 грн), що становить 27,55% в місяць, а за листопад 2015 року на суму простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 2742,20 гривень нараховані проценти в розмірі 1142,40 грн, що становить 41,66% за місяць. Документів, які підтверджують зазначені зміни процентної ставки в матеріалах справи відсутні.

В ході розгляду справи судом першої інстанції, відповідачка зверталась із заявою про застосування до вимог позивача строків позовної давності (а.с.81).

Так, відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх та належних доказів, які б свідчили про умови договірних правовідносин, підстави та правильність складеного розрахунку заборгованості відповідачки.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвалене у справі судове рішення не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатитипроценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції дійшов невірних висновків, що позивачем не надано достатніх та належних доказів, які б свідчили про умови договірних правовідносин, підстави та правильність складеного розрахунку заборгованості відповідачки.

Так, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами банку» складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом останньої у заяві.

З пояснень апелянта та наданих в судовому засіданні письмових доказів вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 3% в місяць або 36,00% на рік. В подальшому, відсоткова ставка була змінена з 01 січня 2013 року, а саме зменшена до 30% річних. З 01 вересня 2014и року відсоткову ставку було підвищено до 34,80%, 01 квітня 2015 року відсоткову ставку підвищено до 43,20%.

Зазначені зміни узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Відповідно до п.2.1.1.5.3. Умов та правил надання банківських послуг, до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Згідно п.2.1.1.5.4. Умов та правил надання банківських послуг у разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів Банку клієнт зобов'язаний надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед Банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих власнику і його довіреним особам.

В ході розгляду справи встановлено, що після зміни процентної ставки з відповідною заявою про розірвання договору відповідачка до Банку не зверталась, про припинення кредитування не просила та виниклу заборгованість в повному обсязі не погашала, продовжуючи частково погашати заборгованість по кредиту.

Що стосується строків позовної давності, то слід зауважити наступне.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З наданої Банком довідки від 16 листопада 2017 року вбачається, що виписка надана по надходженням по картці за період 01 березня 2013 року - 01 квітня 2013 року, разом з тим, остання транзакція в розмірі 220 грн. відбулась 25 квітня 2013 року (без зазначення виду платежу).

Так, картка клієнта Банку ОСОБА_3 є неактивною, разом з тим, заборгованість по рахунку відповідачкою не погашена.

Таким чином, можна дійти висновку про те, що Банк не пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Отже доводи апелянта знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, а тому рішення суду назвати законним та обґрунтованим не можна, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь Банку судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 378 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1 515 грн. 80 коп., а всього стягнути 2 893 грн. 80 коп.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Сокуренка Євгена Сергійовича в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 03 лютого 2012 року в розмірі 23 127 грн. 17 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 4 056 грн. 78 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14 742 грн. 91 коп., заборгованості за пенею - 2 750 грн., штрафу - 500 грн., штрафу (процентна складова) 1 077 грн. 48 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 2 893 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова