04 вересня 2017 року
Справа № 489/2490/17
Номер провадження 2/489/1637/17
РІШЕННЯ

Іменем України

04 вересня 2017 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря - Сироватки Т.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 р. ОСОБА_3 звернулась із позовом до ОСОБА_4 Вказувала, що в 1994 р. вона придбала у відповідачки гараж АДРЕСА_1, оформивши договір купівлі-продажу на Південній Товарній біржі. На теперішній час позивачка не має можливості розпоряджатися належним їй майном, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати договір купівлі-продажу гаражу АДРЕСА_1, зареєстрований на Південній Товарній біржі за № 429 від 27.07.1994 р., та укладений між нею з одного боку як покупцем та відповідачкою з іншого боку як продавцем - дійсним.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив віднести сплачені ним судові витрати за його рахунок.

Представник відповідача щодо заявлених вимог не заперечувала, просила звільнити відповідача від сплати судових витрат.

Представник третьої особи Південної Товарної біржі в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Гараж АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право особистої власності № 176 від 16.05.1986 р., зареєстрованого в БТІ за реєстровим № 40 від 26.07.1994 р.

27.07.1994 р. на Південній Товарній біржі за № 429 був зареєстрований Договір купівлі-продажу гаражу АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4, - з однієї сторони, та ОСОБА_3, - з іншої сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір купівлі-продажу гаражу АДРЕСА_1 був зареєстрований ММБТІ 30.08.1994 р. на ім'я ОСОБА_3

Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе.

На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилились від його нотаріального посвідчення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст.ст.57,58 Конституції України, ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у лютому 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 225 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Згідно із ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов'язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона придбала гараж на біржі, однак через необізнаність сторін договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений, а лише зареєстрований на біржі. Позивачка вказує, що після укладання договору відповідачка звільнила гараж від особистих речей та майна, передала позивачці ключі від нього, водночас позивачка почала користуватися спірним гаражем та продовжує ним користуватись по теперішній час.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Відразу після укладання договору купівлі-продажу між сторонами позивачкою було зареєстровано право власності в Миколаївському МБТІ, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу.

Разом з тим, позивачка на теперішній час не має можливості зареєструвати своє право власності на спірний гараж на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з відповідачкою, через те, що на час укладання договір не був нотаріально посвідчений, а відповідно його форма не відповідала формі, передбаченій діючим законодавством.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст. 58-59, 61, 212 ЦПК за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачка не має можливості усунути порушення її прав на теперішній час в позасудовому порядку, суд вважає, що заявлені вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Водночас суд вважає за необхідне віднести судові витрати за рахунок позивача.

На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та керуючись ст.12, 30, 60, 88, 214, 226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати Договір купівлі-продажу гаражу АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4, - з однієї сторони, та ОСОБА_3, - з іншої сторони, зареєстрований 27.07.1994 р. на на Південній Товарній біржі за № 429 - дійсним.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.С. Тихонова