Справа № 755/5575/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Арапіної Н.Є

з секретарем Рудь Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_4 за участю заінтересованих осіб відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1 про визнання постанови про накладення арешту на майно неправомірною та скасування, -

в с т а н о в и в :

заявник звернувся до суду із скаргою за участю заінтересованих осіб відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1 про скасування арешту та заборону його відчуження. Свої вимоги мотивував тим, що в провадженні відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 41095735 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 2-3505, виданого 20 січня 2010 року про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання ОСОБА_1. 17 березня 2017 року заявнику стало відомо, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Гаєвського С.М. від 07 березня 2014 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_4. Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що арешт накладено лише в межах суми боргу без зазначення його розміру. 23 вересня 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Гаєвським С.М. видано довідку-розрахунок № НОМЕР_1. з якої вбачалась відсутність заборгованості по сплаті аліментів та наявність переплати у розмірі 4 602,20 грн. 08 лютого 2014 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва скаруг ОСОБА_1 задоволено частково, та відмовлено в частині скасування довідки-розрахунок № НОМЕР_1. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2014 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва залишено без змін. На теперішній час у заявника відсутні заборгованість по сплаті аліментів. У зв'язку з чим просить скасувати арешт та заборону відчуження майна боржника - ОСОБА_4, а саме квартири АДРЕСА_1.

Під час розгляду справи заявником подано заяву про уточнення скарги - просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Гаєвського С.М. від 07 березня 2014 року про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_4.

01 вересня 2017 року ухвалою суду поновлено строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця

Заявник в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював ОСОБА_2

Представник заявника ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судове засідання не з»явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла письмова заява, в якій зазначено, що арешт, накладений на майно боржника, необхідно скасувати, оскільки рішення про щомісячну сплату аліментів виконується, претензій до заявника вона не має.

Представник заінтересованої особи відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби і звернень учасників виконавчого провадження" неявка в судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, якім повідомлено про час та місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд установив наступні фактичні обставини.

20 січня 2010 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-3505 про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання ОСОБА_1 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, починаючи з 29 жовтня 2009 року до поновлення працездатності, щомісячно (а.с. 143-146).

20 травня 2014 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва зменшено розмір аліментів, що підлягає стягненню відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 22 грудня 2009 року у справі № 2-3503/2009 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на її утримання як інваліда 2 групи до 2/5 частин з усіх видів його заробітку щомісячно до поновлення працездатності ОСОБА_1, яке 03 вересня 2014 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва залишено без змін (а.с. 133-134, 135-136).

07 березня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби м. Києва Печерського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4 у межах суми боргу та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (а.с. 182).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07 березня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби м. Києва Печерського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4 у межах суми боргу та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ( а.с. 8-9).

20 березня 2017 року заявник звернувся до державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07 березня 2014 року, який накладений у зв»язку з примусовим виконанням виконавчого листа про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 як інваліда 2 групи у розмірі 2/15 частин з усіх видів заробітку та отримав письмову відповідь про відмову з посиланням на п.4 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено звільнення майна з-під арешту в разі погашення заборгованості із сплати періодичних платежів (а.с.36, 37).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження".

Згідно із п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 05 жовтня 2016 року) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Згідно з ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 05 жовтня 2016 року) у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 05 жовтня 2016 року) про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 05 жовтня 2016 року) під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 05 жовтня 2016 року) постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 05 жовтня 2016 року) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На підтвердження відсутності заборгованості по періодичним платежам заявником надано довідку-розрахунок № НОМЕР_1 від 23 вересня 2013 року, видану державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Гаєвським С.М. про відсутність заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому листу Дніпровського районного суду міста Києва про стягнення аліментів із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на її утримання як інваліда 2 групи у розмірі ? частина всіх видів доходу щомісячно (а.с.10-11)

Заінтересована особа ОСОБА_1 звернулася до суду з письмовою заявою, в якій зазначено, що арешт, накладений на майно боржника, необхідно скасувати, оскільки рішення про щомісячну сплату аліментів виконується, претензій до заявника вона не має.

Судом досліджено матеріали виконавчого провадження № 41095735 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 2-3505, виданого 20 січня 2010 року про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання ОСОБА_1, в яких містяться, зокрема, письмова заява до державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві про проведення розрахунку правильності сплати аліментів за період з 01 січня 2016 року по 01 січня 2017 року (а.с. 38), копії квитанцій поштових переказів по сплаті аліментів за період 2010 - 2016 років (а.с. 39-49, 79-126), копію трудового договору, укладеного 11 травня 2013 року із ОСОБА_3 (а.с.72-73,74, 75), копію наказу № 1-к від 31 березня 2015 року про звільнення (а.с.76), копію трудової книжки (а.с.77).

З урахуванням викладеного, оскільки арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, у боржника відсутня заборгованість із сплати періодичних платежів, тому накладення заборони на майно порушує право власника на розпорядження цим майном.

Тому суд приходить висновку про задоволення скарги ОСОБА_4 за участю заінтересованих осіб відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1 про визнання постанови про накладення арешту на майно неправомірною та скасування повністю: визнати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Гаєвського С.М. від 07 березня 2014 року про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_4 неправомірною, скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Гаєвського С.М. від 07 березня 2014 року про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_4.

Керуючись Законом України "Про виконавче провадження", ст.ст. 386, 387,388 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_4 за участю заінтересованих осіб відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1 про визнання постанови про накладення арешту на майно неправомірною та скасування задовольнити повністю.

Визнати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Гаєвського С.М. від 07 березня 2014 року про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_4 неправомірною.

Скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Гаєвського С.М. від 07 березня 2014 року про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_4.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.Є.Арапіна