Справа №339/388/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2017 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої- судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання Ганчар Т.І.

з участю: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_2 до Болехівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на спадкове майно - будинковолодіння по вул.Міцкевича,20А в м.Болехів після смерті свого родича ОСОБА_2

Вимоги обгрунтовує тим, що його дядько ОСОБА_2 збудував на законних підставах вказане домоволодіння, в якому і проживав, але не виготовив правовстановлюючі документи. Оскільки ОСОБА_2 проживав сам, немав сім"ї, то він приходив та допомагав по господарству, а з 1994 року став проживати у будинку дядька, який завжди говорив, що будинок віддасть йому, а тому він вкладав кошти у вказаний будинок.

18.04.2000 року ОСОБА_2 помер і спадкоємцем став він, так як впродовж 5 років проживав зі спадкодавцем однією сім"єю, а після смерті займався похованням та продовжував проживати у вказаному домолволодінні, користуватися речами та вступив у володіння спадковим майном.

Вважаючи себе таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2, звернувся до нотаріуса та отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність підтвердження, що він проживав однією сімєю із спадкодавцем і прийняв спадщину. З чим він не погоджується, оскільки факт спільного проживання підтверджується відміткою про прописку у будинковій книзі.

В судовому засіданні позивач та його представник звертали увагу суду на те, що з 1996 року позивач зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1, але до цього тривалий час з 1994року ( відколи став навчатися у коледжі) проживав разом з померлим ОСОБА_2 та після смерті спадкодавця вступив в управління спадковим майном. У них був спільний побут та спільний бюджет: ОСОБА_2 отримував пенсію та віддавав позивачу, а він здійснював всі необхідні для сім"ї покупки та витрати, зокрема і на ліки для нього, оскільки хворів; разом вели господарство, косили, обробляли земельні ділянки, підтримували будинок та здійснювали його ремонт.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності (а.с.28).

Такі дії представника відповідача не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Окрім того, представник відповідача у вказаній заяві визнав позовні вимоги та не заперечував щодо задоволення позову.

Так, згідно ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про прийняття визнання відповідачем позову та задоволення позовних вимог, оскільки таке таке визнання не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси третіх осіб.

Встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 є племінником ОСОБА_2, який помер 18.04.2000 року (а.с.4) і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно :домоволодіння по вул. Міцкевича,20 А. в м.Болехів.

З матеріалів спадкової справи, заведеної після його смерті за заявою позивача вбачається, що спадшину ніхто із спадкоємців першої та другої черги не прийняв. Позивач, маючи має намір прийняти спадщину після смерті ОСОБА_2, звернувся до суду із вимогами про встановлення факту проживання з ним однією сім'єю понад п'ять років та визнання права власності, оскільки нотаріус відмовилася відкрити спадкову справу за його заявою через відсутність встановленого факту (а.с.10).

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, за змістом ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного ,проживання зі спадкодавцем однією сім'єю.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Зі змісту Закону вбачається, що місцем проживання особи вважається місце її державної реєстрації у встановленому законом порядку.

Відповідно до роз'яснень, які надані у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Також п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, а саме, будинкової книжки, позивач ОСОБА_2І був зареєстрований на проживання у будинку спадкодавця по вул. Міцкевича,20А в м.Болехів з 18серпня 1996року і на день смерті спадкодавця проживав в ньому ( а.с.16).

Окрім того, поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стверджується, що позивач став проживати разом із спадкодавцем ще раніше з 1994 року до дня його смерті, вони жили як одна сім"я: мали спільний бюджет та вели спільне господарство, покійний ОСОБА_2 вважав позивача за сина, оскільки своєї сім"ї не мав і вказував на те, що будинок перейде йому після його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оцінюючи всі зазначені докази в їх сукупності, суд вважає, що факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 з веденням спільного побуту впродовж п"яти років з 1994 року по 18.04.2000 року позивачем доведений, ним надані докази сімейно-побутових стосунків, ведення ними спільного господарства, єдиного бюджету, що характеризують усталені відносини, що притаманні сім"ї.

Даний факт має юридичне значення для позивача, оскільки відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

При таких обставинах, беручи до уваги, що спадкоємці інших черг відсутні, то позивача слід визнати спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_2

Як зазначено в ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи , яка померла (спадкодавця) до іншої особи (спадкоємця).

Згідно з положеннями частин 1,2 ст. 1220, ч.1 ст.1222, ч.3 ст.1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття cпадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1,3 ст. 1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 Кодексу він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК строк.

Оскільки судом встановлено, що позивач проживав на час смерті разом з спадкодавцем, то він вважається таким, що прийняв спадщину.

Спадковим майном є домоволодіння по вул. Міцкевича,20 А. в м.Болехів правовстановлюючі документи на який ніким не виготовлялися (а.с.9).

З матеріалів справи вбачається, що будівництво вказаного житлового будинку проводилося на законних підставах і згідно технічного паспорту рік забудови-1960 рік.

Так, згідно рішення Болехівської міської ради №149 від 15.03.1960 року надано земельну ділянку для будівництва та проведено відвід земельної ділянки в натурі на імя ОСОБА_2 (а.с.41-44).

Процедуру державної реєстрації права власності на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703.

Постановою Кабінету Міністрів від 05 серпня 1992 року №449 встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Держбудом.

Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності.

У відповідності до частини 4 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вказаний житловий будинок збудований в 1960 році, і цивільне законодавство, що діяло в той час, не передбачало обов'язкової реєстрації речових прав на житловий будинок.

У зв'язку з викладеним, померлий ОСОБА_2 набув право власності на житловий будинок по вул. Міцкевича,20.А в м.Болехів, хоча і не здійснив його державної реєстрації.

В даний час реєстрація права власності на житловий будинок за ним є неможливою, оскільки його цивільна правоздатність та право власності на майно припинились з часу смерті особи, як це передбачено статтями 25,346 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою.

За таких підстав, суд переконується в тому, що позивач, як спадкоємець за законом четвертої черги згідно норм спадкового права, став власником спадкового майна померлого і набув право власності на нього по вул. Міцкевича,20А в м.Болехів з моменту відкриття спадщини.

Згідно технічного паспорту дане будинковолодіння складається: із житлового будинку "А", стайні Б, воріт, криниці (а.с.5-8).

На підставі наведеного, ст. 344,1216,1217, ч.2 ст.1223,1264 ЦК України, керуючись ст.258-259,263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на будинковолодіння по вул.Міцкевича,20А в м.Болехів Івано-Франківської області, яке складається згідно технічного паспорту: із житлового будинку "А", стайні Б, воріт, криниці.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім'я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

Болехівська міська рада, місцезнаходження пл. І.Франка,12, м.Болехів Івано-Франківська область, .

ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3.

Дата складання повного тексту рішення - 28 грудня 2017року.

Суддя Головенко О.С.