Апеляційний суд Кіровоградської області
справа № 383/458/17
№ провадження 22-ц/781/2346/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черненко В. В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21.12.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Черненко В.В.

суддів - Кіселика С.А., Голованя А.М.

за участю секретаря - Гончар В.В.

за участю представника ОСОБА_2- Пономарьов

за участю представника ОСОБА_3Я ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07.11.2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати.

На обґрунтування позовної заяви зазначила, що відповідно до рішення Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області від 04.05.2001 року № 100 їй надано у власність земельну ділянку, розташовану на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю від 29.10.2001 року.

Вказана земельна ділянка, була надана за усною домовленістю у користування ОСОБА_3 до звернення позивача про її повернення.

ОСОБА_2 зазначила, що в кінці 2016 року усно звернулась до відповідача про повернення вказаної земельної ділянки на що отримала відмову, а також була повідомлена, що на вказану земельну ділянку укладено договір оренди землі строк якого не минув.

Звернувшись до відділу Держгеокадастру у Бобринецькому районі позивач отримала копію договору оренди земельної ділянки від 19.11.2012 року укладеного між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Бобринецькому районі 18.12.2012 року за №02831.

За вказаним договором відповідач зобовязаний сплачувати щорічно орендну плату в розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, тобто 5603,46 грн. на момент укладення договору, з урахуванням індексації в строки до 30.12 поточного року, однак зазначене зобовязання не виконує.

В порушення умов договору, відповідачем не сплачено орендну плату за 2012-2016 роки, у звязку з чим виникла заборгованість на загальну суму- 27603 грн.

Крім того, відповідно до п.14 вказаного договору оренди землі у разі невнесення орендної плати у строки визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,03% несплаченої суми за кожен день прострочення.

Позивач вважає, що внаслідок несвоєчасної сплати орендної плати з відповідача підлягає стягненню на її користь пеня за 2012 рік в сумі 70,60 грн., за 2013 рік 616,64 грн., за 2014 рік 766,35 грн., за 2015 рік 879,25 грн., за 2016 рік 315,54 грн., а всього в сумі 2648,38 грн.

Просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 19.11.2012 року та стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати в розмірі 27603 грн. та пеню за прострочення зобовязання в розмірі 2648,38 грн.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07.11.2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в звязку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначається, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального законодавства не встановив дійсні обставини і не прийняв до уваги доводи відповідача по справі в частині, що відносяться до розрахунку, відповідно до договору оренди.

Суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку в частині розірвання спірного договору оренди землі, так заборгованість по орендній платі відсутня.

Також зазначається, що суд не прийняв до уваги пояснення відповідача , що позивач відмовлявся отримувати орендну плату, яку йому пропонував відповідач.

Суд першої інстанції в порушення норм матеріального права не застосував строки позовної давності до позовних вимог .

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР №001612, виданого 29.10.2001 року Павлогірківською сільською Радою народних депутатів є власником земельної ділянки, площею 7,75 гектар, яка розташована на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (а.с.6).

19 листопада 2012 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір оренди землі вказаної земельної ділянки, зареєстрований у відділі Держкомзему у Бобринецькому районі про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18 грудня 2012 року за №02831, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7).

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Сторони договору погодили умови, за якими договір оренди укладений на 49 років (п.8) та визначили розміри та строки сплати орендної плати (п.9-14) орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3% від базової нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням її щорічної індексації, що становить 186782 гривні на 2012 рік. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься щорічно до 30 грудня поточного року (а.с.7).

Пунктом 14 договору передбачено у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справлення пені у розмірі 0,03% несплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема своєчасного внесення орендної плати. Вказаному праву орендодавця кореспондує обовязок орендаря сплачувати орендодавцю орендну плату за володіння і користування його земельною ділянкою.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідачем всупереч п. 11 умов договору оренди землі від 19.11.2012 року, орендна плата за 2012 - 2016 роки не сплачувалась.

Згідно розрахунку позивача та умов договору відповідач заборгував позивачу орендну плату та пеню з часу виникнення заборгованості до часу звернення до суду у 2012 році 644 грн. 78 коп., пеня 70 гр. 60 коп. у 2013 році - 5631 грн. 47 коп., пеня 616 грн. 64 коп., у 2014 році 6998 грн. 72 коп. пеня 766 грн. 35 коп., у 2015 році 8029 грн. 75 коп., та пеня 879 грн. 25 коп., у 2016 році 6298 грн. 28 коп. та пеня 315 грн. 54 коп. всього розмір орендної плати складає - 27603 грн. 00 коп. та пеня в сумі 2648 грн. 38 коп.

Згідно п.37 договору оренди землі дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором.

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.32 вказаного Закону, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору.

Відповідно до п. д ч.1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Пунктом 41 спірного договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем було допущено істотне порушення договору оренди землі, а саме систематична несплата орендної плати позивачу за користування належною їй земельною ділянкою за 2012-2016 роки, що є підставою для розірвання договору та стягнення заборгованості з орендної плати та пені за прострочення зобовязання.

Колегія суддів погодилась з доводами суду першої інстанції, що позов підлягає задоволенню.

Доводи викладені в апеляційній скарзі , що відповідач не має заборгованості по орендній платі перед позивачем, оскільки достроково сплатив позивачу 50000 грн. про, що свідчить розписка написана позивачем по справі не знайшли свого підтвердження.

В матеріалах справи знаходиться розписка написана ОСОБА_2 27.08.2011 року з якої вбачається, що остання отримала кошти в розмірі 50000 грн. від ОСОБА_5 і у подальшому ніяких претензій не буде мати .

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку визнавши розписку написану ОСОБА_2 27.08.2011 року, як неналежний доказ оскільки зазначена розписка не містить даних, які б свідчили , що гроші в розмірі 50000 грн. отриманні в рахунок орендної плати. Крім того зазначену суму ОСОБА_2 отримала не від орендаря - ОСОБА_6, а від ОСОБА_5 , який не має відношення до договору оренди землі, який є предметом судового розгляду. Також вбачається, що розписка написана 27.11.2011 року, в той час, як договір оренди укладений 19.11.2012 року. Договором оренди землі,який є предметом розгляду, не передбачено виконання зобовязання в частині сплати орендної плати , до укладення договору оренди .

Не знайшли свого підтвердження доводи викладені в апеляційній скарзі в частині, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку , що є підстави для розірвання договору оренди, оскільки відповідач систематично не виконує умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість, яка виникла по орендній платі у відповідача по справі перед позивачем за період з 2012 року по 2016 рр. є підставою для розірвання договору оренди виходячи із пункту 41 договору оренди та норм діючого законодавства, зокрема ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до п. д ч.1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Доводи апеляційної скарги в частині , що суд першої інстанції не застосував строки позовної давності відносно даного позову спростовуються наступним.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України ,позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі , зробленою до винесення рішення по справі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в суді першої інстанції таку заяву не подавав .

Під час розгляду апеляційної скарги , відповідача надав заяву про застосування позовної давності , однак судом було відмовлено у задоволені даної заяви оскільки така заява подана в порушення норм матеріального права.

Докази на підтвердження того, що відповідач не подав заяву про застосування строків позовної давності в суд першої інстанції з поважних причин , відповідачем не надано.

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції , так як не впливають на законність прийнятого рішення.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07.11.2017 року залишити без змін.

Повний текст постанови буде складено не пізніше 31.12.2017 року .

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених частиною 389 ЦПК України .

Головуючий:

Судді: