АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4561/17 Справа № 207/2386/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 39
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Служба у справах дітей Південного району, Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, скасування реєстрації права власності, витребування майна,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 квітня 2017 року, посилаючись на його незаконність, неповне дослідження судом обстави, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (прізвища обох до шлюбу «Малащук») є рідними сестрами, їх батьками були ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які перебували у зареєстрованому шлюбі з 1971 року по 1976 рр. Всі проживали у збудованому у 1959 році батьком будинку за адресою: вул. Подольська, 82 (раніше № 100) у м. Дніпродзержинську (нині м. Кам'янське) Дніпропетровської області, розташованому на земельній ділянці пл.. 600 кв.м., що належала батькові на підставі Договору, посвідченого нотаріусом, про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 25 вересня 1959 року, укладеного між батьком та відділом комунального господарства виконкому Дніпродзержинської міської ОСОБА_2.

Після розлучення батьків у 1976році позивачки залишились з матір*ю та виїхали з будинку і знялись з реєстраційного обліку.

06 жовтня 1991 року батько ОСОБА_8 помер, після чого відкрилась спадщина на належний йому житловий будинок з надвірними спорудами. Єдиними спадкоємицями за законом після смерті батька є доньки померлого, які у встановлений законом строк, а саме, 23 листопада 1991 року, звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, з приводу чого була заведена спадкова справа і, таким чином, спадщину прийняли, однак, поскільки у них були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, вони своєчасно не отримали свідоцтво про право на спадщину після померлого.

Займаючись оформленням свідоцтва про право на спадщину за законом, у 1999 році позивачі звернулись до БТІ, яке провело поточну інвентаризацію житлового будинку та видало технічний паспорт. У 2008 р. ОСОБА_2 зверталась до Головного управління юстиції в Дніпропетровської області за сприянням у вирішенні питання щодо поновлення документів про прийняття позивачами спадщини та оформлення свідоцтва про право на спадщину. У жовтні 2010 року позивачі звернулись до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, де їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, згідно відповіді №15 ОКП «БТІ» від 11 жовтня 2010 року, наданої на запит державного нотаріуса, право власності на житловий будинок №82 по вул. Подольській у м. Дніпродзержинську зареєстроване за ОСОБА_6 та ОСОБА_10 в рівних частинах, по 1/2 частині за кожним на підставі договору міни, які є онуками ОСОБА_4. та дітьми ОСОБА_5 Володимирівни- дочки ОСОБА_4. Підставами для визнання за неповнолітніми дітьми права власності були наступні.

Рішенням Баглійського райсуду м. Дніпродзержинська від 20 жовтня 2008 року встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_8 і відповідачем ОСОБА_4, згідно якого ОСОБА_8 був визнаний батьком останнього, який у дійсності був сином колишньої дружини ОСОБА_8, тобто пасинком останнього. Після цього рішення Рішенням того ж суду від 01 грудня 2008 року за ОСОБА_4 визнано право власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом після смерті «батька» ОСОБА_8

18 липня 2008року ОСОБА_5, діючи за довіреністю її батька ОСОБА_4, посвідченою 22липня2008року, уклала нотаріальний договір купівлі-продажу спірного житлового будинку з ОСОБА_7, а 11 серпня 2008 року між ОСОБА_7та ОСОБА_5, ОСОБА_11, які діяли як законні представники-батьки- неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_10, укладено договір міни житлового будинку по вул. Подольська, б. 82 та квартири АДРЕСА_1.

Право власності на спірний будинок на імя неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_10 зареєстровано в ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації».

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 незаконно заволодів спірним житловим будинком, а тому фактично уклав нікчемну угоду про його відчуження, оскільки такого законного права не мав, в той час як позивачки у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті батька,- ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили визнати за ними право власності на спірну нерухомість, витребувати будинок із володіння ОСОБА_6 (який вже є повнолітнім) та ОСОБА_10, в інтересах якого виступають батьки- Шушмарук В.С. та ОСОБА_5, скасувати державну реєстрацію права власності відповідачів на будинок.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1-ї інстанції, керуючись ч. 2 ст. 331 ЦК України, виходив з того, що спірний будинок збудований самовільно, без відведення у встановленому законом порядку земельної ділянки, затвердження проекту та введення його в експлуатацію, а тому вважав, що спадкодавець не набув права власності на спірний будинок.

Висновки суду зроблені без повного з*ясування та оцінки дійсних обставин справи, заявлених вимог, наданих доказів та вимог матеріального закону.

Так, позивачами надані докази, згідно яких рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2012 року рішення Баглійського районного суду від 01 грудня 2008 року скасовано, в задоволенні вимог ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спірний будинок відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.08.2012 року рішення Баглійського районного суду від 20 жовтня 2008 року та ухвала апеляційного суду від 3 квітня 2012 року скасовані, а заява ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства залишена без розгляду.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Не може вважатись законною, оскільки фактично є нікчемою угода купівлі-продажу спірного житлового будинку від 11 лютого 2009 року, укладена між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, зважаючи на те, що ОСОБА_4 заволодів спірним нерухомим майном незаконно, враховуючи ту обставину, що рішення, яким за ним було визнано право власності в порядку спадкування за законом було скасовано, а тому всі наступні угоди щодо спірного нерухомого майна не могли породити цивільно-правових наслідків, пов'язаних з виникненням права власності на спірне майно; укладені після цього правочини із спірним майном є нікчемними і не потребують визнання їх у судовому порядку недійсними. Виходячи із нікчемності угод купівлі-продажу та міни житлових приміщень, маються підстави згідно вимог ст.ст. 548 ч.2, 549 ч.1 п.2 ЦКУ (1963р.), ч.1 ст.388 ЦКУ (2003р.) для витребування спірного будинку із незаконного володіння відповідачів та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_6 та ОСОБА_10

Відповідно до ст.ст.525, 527, 529, 548, 549, 561 ЦК-1963р., які знаходяться у відповідності до ст.ст. 1216, 1217, 1222, 1218 126, 1269,1270 ЦК України, 2003р.- позивачки є такими, що прийняли спадщину після смерті батька, інші спадкоємці відсутні. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцям з моменту відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Граничних строків для видачі такого свідоцтва закон не передбачає, а тому підстав вважати, що строки позовної давності ними пропущені,- нема.

Висновок райсуду, що спадкове майно є самочинним, а тому позивачі не мають права на його спадкування, є помилковим. А посилання суду на ст.331 ЦКУ з огляду на те, що будинок збудований у 1959році, - є безпідставним.

Доведено, що для будівництва спірного будинку у встановленому законом порядку ОСОБА_8 у 1959році на підставі нотаріально укладеного Договору, який є правовстановлюючим документом, була надана у безстрокове користування земельна ділянка.

Управлінням Головного архітектора м.Дніпродзержинська у 1958 році був затверджений Генеральний план ділянки для будівництва спірного будинку та господарських споруд. Компетентним органом у 1966році проведена головна інвентаризація та складено Зведений оціночний акт по даному домоволодінню із зазначенням побудованого будинку та господарських споруд, складено їх схематичний план та відомість внутрішніх обмірів з площею приміщень. У 1968році Акт приймання дворового газопроводу.

Наведені документи та обставини виключають правомірність висновку райсуду про незаконне, самочинне будівництво ОСОБА_8 будинку та, навпаки, свідчать про проведення будівництва згідно вимог існуючого на той час законодавства.

З листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-5376 від 30 липня 2012 року вбачається, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 01 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Такий паспорт позивачками наданий.

Наведені докази райсуд залишив без з*ясування та оцінки, а тому прийшов до помилкових висновків. Позовні вимоги є доведеними.

На підставі викладеного, керуючись зазначеними нормами закону, Інструкцією «Про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», правилами ст.376 ч.1 пп.1,3,4 ЦПКУ, - рішення повинне бути скасованим з ухваленням нового про задоволення позовних вимог за їх доведеністю та обґрунтованістю.

На підставі ст. 141 ЦПКУ з ОСОБА_4 В, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір по 336,00 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 квітня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 82 по вулиці Подольській в м. Камянське Дніпропетровської області, житловою площею 36,7 кв.м., загальною площею 51,9 кв.м., після померлого 06 жовтня 1991 року ОСОБА_8.

Витребувати житловий будинок № 82 по вулиці Подольській в м. Камянське Дніпропетровської області із володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_10, в інтересах якого діють батьки ОСОБА_11 та ОСОБА_5.

Скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок № 82 по вулиці Подольській в м. Камянське Дніпропетровської області за ОСОБА_6 та ОСОБА_10.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 судовий збір по 336,00 грн. з кожного.

Постанова чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_12