Справа № 314/1546/15-ц
Провадження № 2/314/10/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2017 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Беспалько Т.Д.

за участю секретаря судового засідання Печонкіної В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що кредитний договір від ZPVLGA від 22.05.2008 р. укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», договір не містить усіх істотних умов, кредит виданий в готівковій іноземній валюті в порушення нормативно- правових актів НБУ України, які визначають організацію бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та звітності, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків в національній та іноземних валютах, порядку надання кредитів готівковою іноземною валютою з операційної каси.

Представник позивача та третьої особи в судовому засіданні наполягають на вимогах, вважає, що умови даного договору порушують законі права та інтереси позивача та третьої особи, оскільки договір є недійсним та суперечить вимогам законодавства.

Представник відповідача заперечує проти позову. В обґрунтування посилається на наступне.

22.05.2008 року між ОСОБА_1 та відповідачем був укладений кредитний договір № ZPVLGA, зобов'язання якого забезпечуютья договором іпотеки від 22.05.2008, укладеним між тими сторонами.

Відповідно до п.1.1 та п.2.1 даного кредитного договору, ОСОБА_2 зобов'язався надати Позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок зазначений в п.8.1 цього договору на строк з 22.05.2008 року по 22.05.2008 року, у вигляді строкового кредиту у сумі 12839,86 дол. США, з них 11000 доларів США на споживчі цілі, 330 доларів США за сплату винагороди за надання фінансового інструменту та 1509,86 доларів США на сплату страхових платежів, за сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 15% ю

Згідно п.2.1.1 та п.8.1 кредитного договору, кредит надається готівкою через касу банку для задоволення споживчих потреб.

Відповідно до видаткового касового ордеру від 22 травня 2008 року № 011, Позичальник отримав кошти в сумі 11000 доларів США.

Положення ст. 638 Цивільного кодексу України визначають, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При укладенні кредитного та іпотечного договорів дотримано всі передбачені законом істотні умови, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення зазначених договорів обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печаткою банку.

Договори укладені на власний розсуд Кредитора і Позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства.

При укладенні договорів Позичальнику було надано всю необхідну інформацію, про що свідчить власноручний підпис Позивача на договорах.

Крім того, про виконання умов додаткових угод, позивачем здійснювалась погашення іпотечного кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до п. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі ЦКУ) підставою недійсності вказаного кредитного договору є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою статті 203 ЦК України, а саме:

1. зміст правочину не може суперечити вказаному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

2. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

3. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

4. правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

При вчиненні правочину сторонами було дотримано усіх передбачених ст. 203 ЦК України вимог. Посилання позивача на порушення його прав відповідачем при укладенні договору є безпідставними.

Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.ст. 3 та 627 ЦКУ. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. За ст. 632 ЦКУ ціна договору встановлюється за домовленістю сторін, тобто вільною.

Крім того, позивач на момент укладання договору був вільний у виборі контрагента.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду не те, що Позивачем не доведено обґрунтованих підстав, з яких даний правочин слід визнати недійсним вважаємо, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, необхідно звернути увагу суду, що Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Положення ч.1ст.261 ЦКУ визначають, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Таким чином, Позивач, відповідно до обставин, на які посилається в своїй позовній заяві, довідався про порушення свого права 22.05.2008 р., тобто з моменту укладання іпотечного та кредитного договорів.

Представник позивача зазначає, що останній день коли Позивач мав право звернутися за захистом порушеного права є 22.05.2011 р., але як вбачається із матеріалів справи Позивач звернулася до суду лише в червні 2015 року., тобто після збігу строку позовної давності.

Таким чином, ОСОБА_1 пропущений визначений законодавством трирічний термін звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Прохають в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ КБ ПРИВАТБАНК про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

За приписами ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у встановленому цим Кодексом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд не вбачає підстав для відмови захисту інтересів позивача у зв»язку з перебігом позовної давності, так як вважає, що тим самим будуть порушені права споживача ОСОБА_1

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено в судовому засіданні 22.05.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір від ZPVLGA, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит на загальну суму 12839,86 доларів США (п.1.1 - Договору).

З метою забезпечення виконання кредитного договору був укладений договір іпотеки між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5 акціонерним товариством комерційний банк « Приватбанк».

Відповідно до п.1.1 та п.2.1 даного кредитного договору, ОСОБА_2 зобов'язався надати Позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок зазначений в п.8.1 цього договору на строк з 22.05.2008 року по 22.05.2008 року, у вигляді строкового кредиту у сумі 12839,86 дол. США, з них 11000 доларів США на споживчі цілі, 330 доларів США за сплату винагороди за надання фінансового інструменту та 1509,86 доларів США на сплату страхових платежів, за сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 15% ю

Згідно п.2.1.1 та п.8.1 кредитного договору, кредит надається готівкою через касу банку для задоволення споживчих потреб.

Відповідно до видаткового касового ордеру від 22 травня 2008 року № 011, Позичальник отримав кошти в сумі 11000 доларів США.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, статтею 203 ЦК України .

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Тобто, вирішуючи спір про визнання угод недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За змістом ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору; надання продавцю( виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладання договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладанню договору.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 6 Закону України від 12.07.2001 року «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Як вбачається з позовної заяви позивач ОСОБА_1 вимагає визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів з підстав недотримання банку у момент підписання вищезазначених договорів істотних умов цих договорів.

Суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. ст. 1054 , 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають одинаково обов'язковими для виконання сторонами.

З вищенаведеного випливає, що позивач та відповідач, підписавши кредитний договір встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору. Як це передбачено ст.ст. 626-628 ЦК України.

Сторони є вільними в укладанні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на викладене, та враховуючи, що відповідачем не заявлялись позовні вимоги про безгрошовість правочину, посилання представника позивача на висновок судово-економічної експертизи № 70/71-16 від 05.12.2016 року про те, що експерту не надається можливості документально підтвердити операцію з погашенню ОСОБА_1 кредитних коштів за спірним договором є безпідставним.Висновок експерта № 70/71-16 від 05.12.2016 року від 05.12.2016 року суд не бере до уваги, оскільки наявні помилки в заяві про видачу готівки, які були підставою наданого експертного висновку не спростовують факту отримання кредиту ОСОБА_1, використання ним кредитних грошових коштів за цільовим призначенням.

Звертаючись з вимогами про визнання кредитного договіру недійсним, позивач прийшов хибного висновку про порушення відповідачем при укладенні кредитного договору вимог закону, визначивши що порядок видачі та погашення кредиту, порядок здійснення касових операцій з готівковою іноземною валютою, порядок відображення операцій з готівкою іноземної валюти в бухгалтерському обліку банку, засіб виконання зобовязання та спосіб платежу всупереч Конституції та законодавству України.

При укладанні кредитного договору позивач не був обмежений у можливості отримати кредит як в іноземній, так і в національній валютах. Валюту кредитування у вигляді долара США позивач обрав на власний розсуд. Відповідно до статті 36 Закону України "Про національний ОСОБА_2 України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

ПАТ КБ « Приватбанк» отримав банківську ліцензію та НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями і він має право на постійній основі здійснювати операції щодо розміщення іноземної валюти, в тому числі і укладати кредитні договори.

Порядок видачі та погашення кредиту в готівковій іноземній валюті, порядок здійснення касових операцій з іноземною валютою в бухгалтерському обліку банку відносяться до внутрішніх інструкцій банку і суд вважає що це не є підставою визнання недійсним основного зобовязання - кредитного договору, а також визнання недійсним договору іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.На виконання умов кредитного договору позивачем здійснювалась погашення іпотечного кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості.Позивач не оспорював кредитний договір з підстав його безгрошовості, або отримання коштів за договором в меншій кількості, ніж передбачено договором відповідно до положень ст.1051 ЦК України.

Заявлене клопотання представником позивача про визнання обставин загальновідомими на підставі ст. 61 ч.2 ЦПК України, що поточний рахунок 2620 відкривається на договірній основі, призначений для здійснення розрахунково-касових операцій, видача готівкової іноземної валюти з каси банку здійснюється за заявою на витрачу готівки з поточного рахунку відноситься до доказової бази, дане клопотання вирішено при постановленні рішення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного та іпотечного договоріввідмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Т.Д. Беспалько

01.11.2017