ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/259/17
Провадження № 2/210/893/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"22" грудня 2017 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ступак С.В.,

при секретарі судового засідання Драгуновій Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Територіальної громади в особі Криворізької міської ради, третя особа: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в особі Криворізької філії Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_5, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, територіальної громади в особі Криворізької міської ради, третя особа - Публічне акціонерне товариство ОСОБА_6 «Приват Банк» в особі Криворізької філії Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк», в якому просила встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_7, який помер 27 квітня 2016 року, з 16 січня 1978 року по 27 квітня 2016 року;визнати її спадкоємцем четвертої черги після смерті померлого; визнати за нею право на спадкування за законом після його смертіта визнати за нею права на спадщину на майно, яке належало померлому. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що проживала разом зі спадкодавцем однією сімєю з 16 січня 1978 року та по час його смерті, тобто до 27 квітня 2016 року, в якості чоловіка та дружини, за адресою: АДРЕСА_1. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах, а саме: 24 жовтня 2015 року на імя ОСОБА_7 між ним та Публічним акціонерним товариством ОСОБА_6 Банку «Приват Банк» було укладено Договір № SAMDNWFD101, згідно умов якого було внесено вклад «Стандарт» строковий на 12 місяців (на 366 днів, до 24.10.2016 включно), початкова сума вкладу 40 000,00 грн., внаслідок чого було відкрито особовий рахунок № 2330. При цьому, на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 25,00 % річних. На суму коштів на вкладі «до запитання» № 5127 нараховуються проценти за ставкою 1% річних та складено заповідальне розпорядження на її (ОСОБА_2) імя, в обсязі 100,00 %. Крім того, 23 березня 2016 року ОСОБА_8 виписав на позивача довіреність № 36798сf826, затверджену представником Публічного акціонерного товариства ОСОБА_6 Банку «Приват Банк» ОСОБА_9, в її присутності особа ОСОБА_7 установлена, дієспроможність перевірена.

Проте, після смерті мого чоловіка ОСОБА_8 позивач звернулась до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_6 Банку «Приват Банк» щодо видачі їй зазначеного вище вкладу з відповідними процентами, проте, представники Банку їй відповіли, що зазначений вище вклад після померлого можна отримати лише за наявності свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, або за наявності рішення суду. У звязку з чим, у встановлений законом шестимісячний строк, вона звернулась до Третьої криворізької державної нотаріальної контори щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, внаслідок чого було здійснено реєстрацію спадкової справи за № 59214601. Крім неї з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, хоча у померлого було двоє дітей, а саме відповідачі по справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Проте, вони відмовились від прийняття спадщини у вигляді грошового вкладу на її користь. Але, в подальшому нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через необхідність встановлення факту її проживання разом зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини та визнання її спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця в судовому порядку. Оскільки Позивач проживала разом зі спадкодавцем однією сімєю більше пяти років, то вважає себе спадкоємицею четвертої черги, у звязку з чим просила суд позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача присутня не була через канцелярію суду подала заяву в якій зазначила, що позов підтримує, позивач доводиться їй матірю, а спадкодавець ОСОБА_7 - вітчимом. Позивач та ОСОБА_7 перебували у фактичних шлюбних відносинах весь час до смерті спадкодавця, проте офіційно шлюб так і не зареєстрували. Позивач разом зі спадкодавцем вели спільний побут, разом вели фінансове господарство. Його діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 претензій на спадкове майно не мають та відмовились від нього на користь позивачки.

Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 2 ст. 1223 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК УКраїни).

Як вбачається із матеріалів справи, 27 квітня 2016 рокупомер ОСОБА_7, свідоцтво про смерть серії І-КИ № 691264, актовий запис № 388 (а.с. 12).

З ОСОБА_7 ОСОБА_2 прожила однією сімєю з 16 січня 1978 року та по час його смерті, тобто до 27 квітня 2016 року, в якості чоловіка та дружини, за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою, виданою Відділом реєстрації місця проживання громадян ОСОБА_10 комітету Дзержинської районної у місті ради за № НОМЕР_1 04.07.2016 (а.с. 15), проте офіційно, через органі ДРАЦСу, вони свої стосунки не оформили, шлюб не зареєстрували.

Згідно Договору № SAMDNWFD101 від 24 жовтня 2015 року (а.с.16) між ОСОБА_7 та Публічним акціонерним товариством ОСОБА_6 Банку «Приват Банк» було укладено договір згідно умов якого було внесено вклад «Стандарт» строковий на 12 місяців (на 366 днів, до 24.10.2016 включно), початкова сума вкладу 40 000,00 грн., внаслідок чого було відкрито особовий рахунок № 2330. При цьому, на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 25,00 % річних. На суму коштів на вкладі «до запитання» № 5127 нараховуються проценти за ставкою 1% річних та складено заповідальне розпорядження на моє (ОСОБА_2) імя, в обсязі 100,00 %.

Крім того, 23 березня 2016 року ОСОБА_8 виписав на ОСОБА_2 довіреність № 36798сf826, затверджену представником Публічного акціонерного товариства ОСОБА_6 Банку «Приват Банк» ОСОБА_9, в її присутності особа ОСОБА_7 установлена, дієспроможність перевірена. (а.с.17)

З матеріалів спадкової справи за № 59214601, заведена за зверненням ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7, після його смерті діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як спадкоємці першої черги, з заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування,неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно статті 1264 ЦК України: у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

На момент відкриття спадщини Позивач проживала разом із ОСОБА_7 однією сім'єю більш п'яти років. Вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обв'язки, мали спільний бюджет, матеріально забезпечували свою сім'ю, сплачували рахунки по комунальним платежам, отримували кореспонденцію на адресу проживання, придбавали речі та майно для сумісного користування, несли спільні витрати.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.

Після звернення до нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на грошові вклади з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, та страхові виплати, Позивачу було відмовлено через необхідність встановлення факту проживання Позивача разом зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини та визнання Позивача спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер 27 квітня 2016 року.

Згідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом, а згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом враховані норма ст. 3 СК України, яка вказує, що сім`ю складають особи, які проживають разом, мають спільні права та обовязки. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я - це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові, солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають однин одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

Аналізуючи досліджені докази, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача в частині встановлення постійного факту проживання однією сім'єю більш ніж пять років.

Враховуючи, що на момент відкриття спадщини діє ЦК України 2004 року, який набув чинності 1 січня 2004 року, суд встановлює факт сумісного проживання позивача з померлим ОСОБА_7 з 01 січня 2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вибір способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів судом як визнання права.

З системного тлумачення вищевказаних норм матеріального права, в їх нерозривному поєднанні з ст.ст. 4, 5, 19 ЦПК України вбачається, що позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах субєктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Зі змісту позову вбачається, що позивач звернулася за захистом своїх спадкових прав, які вона не може реалізувати у звязку з невизнанням її спадкоємцем четвертої черги та не визнанням її права на спадщину.

За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Як встановлено судом позивач дійсно протягом періоду часу, починаючи з 1978 року проживала разом з ОСОБА_7 однією сімєю, спадкоємці з заявою про прийняття спадщини не звертались, при цьому, передбачений законом строк звернення з відповідною заявою до нотаріуса вже сплинув, тому позивач являється спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом і має право на спадкування за законом на майно, зокрема банківські вклади, які залишились після смерті ОСОБА_7, померлого 27 квітня 2016 року.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 28, 76-78, 81, 258, 263, 268, 272, 352, 354, 355 ЦПК України (в редакції 28.11.2017 року), ст. ст. 16, 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1264, 1268, 1269, 1270 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного ОСОБА_5 України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Територіальної громади в особі Криворізької міської ради, третя особа: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в особі Криворізької філії Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності задовольнити повністю.

Встановити факт проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 27 квітня 2016 року, - з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сімєю, а саме з 16 січня 1978 року по 27 квітня 2016 року.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_7, який помер 27 квітня 2016 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер 27 квітня 2016 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на грошові кошти, які знаходяться на особовому рахунку № 2330 в Публічному акціонерному товаристві ОСОБА_6 Банку «Приват Банк» згідно Договору № SAMDNWFD101 на вклад «Стандарт» на імя фізичної особи від 24 жовтня 2015 року в сумі 40 000,00 (сорок тисяч) гривень, з усіма належними на час смерті ОСОБА_7, відсотками в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер 27 квітня 2016 року.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси, та або обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення суду складено 27 грудня 2017 року.

Суддя: С. В. Ступак