Справа № 473/3882/17
РІШЕННЯ

іменем України

"29" грудня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суду Миколаївської області в складі: головуючої - судді Ротар М.М., при секретарі Фінько О.П.,

за участю представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи Територальна громада міста Вознесенськ в особі Вознесенської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті його батька - ОСОБА_6, який помер 30.03.1997р. в м. Вознесенськ Миколаївської області, встановити факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті його батька - ОСОБА_5, який помер 24.12.2001р. в м. Вознесенськ Миколаївської області

Обгрунтовуючи вимоги, заявник зазначив, що 30.03.1997р. помер його дід ОСОБА_7. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 (до перейменування вулиця ОСОБА_8) в м. Вознесенськ Миколаївської області. Заповіт на випадок своєї смерті ОСОБА_6 не робив.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6, відповідно до положень ст. 529 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), був батько заявника ОСОБА_5. Спадщину після смерті ОСОБА_6, відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), ОСОБА_5 прийняв, так як він був зареєстрований та проживав разом з ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_2.

24.12.2001р. ОСОБА_5 помер. За життя ОСОБА_5 спадщину після свого батька в нотаріальному порядку не переоформив.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 були: дружина спадкодавця ОСОБА_9, син спадкодавця ОСОБА_10 та заявник - ОСОБА_2.

Заповіт на випадок своєї смерті ОСОБА_5 не складав.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли: ОСОБА_9 (шляхом подачі до Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини) та ОСОБА_2, так як він був зареєстрований та проживав разом з ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_2. ОСОБА_10 спадщину після смерті ОСОБА_5 не приймав.

ОСОБА_9 померла 01.08.2014р. Спадкова справа в нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_9 не заводилась. Заповіт на випадок своєї смерті ОСОБА_9 не складала.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_9 є заявник та за правом представлення її внуки: ОСОБА_3 і ОСОБА_4, так як їхній батько (син спадкодавиці) - ОСОБА_10 помер 26.04.2012р., тобто раніше своєї матері.

Спадщину після смерті бабусі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 прийняли відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, так як були зареєстровані та проживали разом з бабусею на час її смерті.

24.10.2017р. ОСОБА_2 звернувся в Першу Вознесенську державну нотаріальну контору Миколаївської області з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (до перейменування вулиця ОСОБА_8) в м. Вознесенськ Миколаївської області після смерті батька - ОСОБА_5. Однак йому було відмовлено, оскільки не можливо встановити останнє місце проживання ОСОБА_6 і ОСОБА_5. Крім того у заявника відсутній оригінал свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (до перейменування вулиця ОСОБА_8) в м. Вознесенськ Миколаївської області від 06.09.1994р. Будинкову книгу та свідоцтва про право власності на квартиру було втрачено.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав.

Представник заінтересованої особи територіальної громади міста Вознесенська в особі Вознесенської міської ради в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, проти задоволення заяви не заперечує.

Заінтересовані особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, на адресу суду надіслали заяви, в якій просили розгляд справи здійснювати без їх участі, проти задоволення заяви не заперечують.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 30.03.1997р. помер дід заявника ОСОБА_7.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 (до перейменування вулиця ОСОБА_8) в м. Вознесенськ Миколаївської області, що належала ОСОБА_6 згідно свідоцтва про право власності від 06.09.1994р., виданого Органом приватизації Вознесенського районного вузла звязку, що також підтверджується довідкою Вознесенського МБТІ від 24.06.2015р. № 72. Заповіт на випадок своєї смерті ОСОБА_6 не робив.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6, відповідно до положень ст. 529 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), був батько заявника ОСОБА_5.

Спадщину після смерті ОСОБА_6, відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), ОСОБА_5 прийняв, так як він був зареєстрований та проживав разом з ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_2.

24.12.2001р. ОСОБА_5 помер. За життя ОСОБА_5 спадщину після свого батька в нотаріальному порядку не переоформив. Спадкоємцями першої черги після його смерті були дружина спадкодавця ОСОБА_9, сини спадкодавця ОСОБА_10 та ОСОБА_2. Заповіт на випадок своєї смерті ОСОБА_5 не складав.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли: ОСОБА_9 (шляхом подачі до Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини) та заявник ОСОБА_2, так як він був зареєстрований та проживав разом з ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_2. Вказані обставини підтверджуються довідкою завідувача Першої Вознесенської державної нотаріальної контори від 24.12.2017 року №1208/02-14.

ОСОБА_9 померла 01.08.2014 року. Спадкова справа в нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_9 не заводилась. Заповіт на випадок своєї смерті ОСОБА_9 не складала. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_9 є заявник та за правом представлення її внуки: ОСОБА_3 і ОСОБА_4, так як їхній батько (син спадкодавиці) - ОСОБА_10 помер 26.04.2012р., тобто раніше своєї матері.

Спадщину після смерті бабусі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 прийняли відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, так як були зареєстровані та проживали разом з бабусею на час її смерті.

24.10.2017року ОСОБА_2 звернувся в Першу Вознесенську державну нотаріальну контору Миколаївської області з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька - ОСОБА_5.

Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки з наданих заявником документів не можливо встановити останнє місце проживання ОСОБА_6 і ОСОБА_5 (тобто місце відкриття спадщини та факти прийняття спадщини ОСОБА_5 та заявником).

Також у спадкоємців був відсутній оригінал свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (до перейменування вулиця ОСОБА_8) в м. Вознесенськ Миколаївської області.

Відповідно до рекомендацій листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статтей 529-531 ЦК УРСР .

Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" «Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом».

Відповідно до пункту 113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (в редакції 1994 р.) «Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном».

Згідно з положеннями ст.548 ЦК УРСР від 1963 р., які були чинні на час відкриття спадщини, визнається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР від 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення заява про встановлення факту прийняття спадщини може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини суд має виходити з положень ст.549 ЦК УРСР (1963р.), за якою діями, що свідчать про прийняття спадщини є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Згідно ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік вказаних фактів не є вичерпним, що зазначено в ч. 2 ст. 256 ЦПК України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд встановлює, за наявності підстав, і інші факти, що мають юридичне значення.

Факт того, що ОСОБА_5 дійсно проживав разом з ОСОБА_6 на момент смерті останнього та прийняв спадщину після його смерті в судовому засіданні підтвердили свідки: ОСОБА_12 та ОСОБА_11

Окрім того, факт проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_3 (до перейменування вулиця ОСОБА_8) в м. Вознесенськ Миколаївської області та факт прийняття ним спадщини після смерті батька підтверджується відміткою в паспорті ОСОБА_2 та знаходженням у ОСОБА_2 документів на квартиру (технічний паспорт, розрахункові книжки і т.і.).

З урахуванням вищевказаного, оцінивши встановлені по справі обставини у всій їх сукупності, суд вважає що заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Заяву - задовольнити .

Встановити факт прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті батька - ОСОБА_6, який помер 30.03.1997р. в м. Вознесенськ Миколаївської області.

Встановити факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті батька - ОСОБА_5, який помер 24.12.2001р. в м. Вознесенськ Миколаївської області

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст виготовлено 29 грудня 2017 року.

СУДДЯ М.М. Ротар