Справа № 522/935/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» про захист прав споживача та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» про визнання недійсним договору фінансового лізингу № 1785 від 11.11.2016 р. З додатками №№ 1 та 2 укладеного між ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» та ОСОБА_1 та стягнення з відповідача 49670,98 грн.

Вимоги мотивує тим, що 11.11.2016р. уклав із ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» договір фінансового лізингу № 1785, за яким вона мала намір придбати транспортний засіб автомобіль Renault Duster. На виконанні договору при його укладанні позивачем було сплачено на користь відповідача 49670,98 гривен,

Лізингодавець не виконав умов договору, автомобіль їй не передав. Вважає, вищеозначений договір відповідно до положень ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", є несправедливим таким що обмежує права споживача. Також зазначив, що у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг, а також те, що договір не був нотаріально посвідчений, тому такий договір є недійсним.

Позивач в судове засідання, не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволені позову наполягала.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх поданими доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

11.11.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» був укладений письмовий договір № 1785 фінансового лізингу З ДОДАТКАМИ №№1,2 відповідно до умов якого лізингодавець (відповідач) взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу (автомобіль марки Renault Duster), вартістю 49670,98 гривень у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на строк та на умовах, передбачених договором.

На виконання договору при його укладанні позивачем ОСОБА_1 було сплачено на користь відповідача 49082,0 гривен, а також 588,98 гривен, а разом 49670,95 грн.

Лізингодавець умов договору не виконав і предмет лізингу лізингоодержувачу не передав.

Згідно з п.5 ч.1ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»фінансовими послугами вважаються, зокрема, послуги з фінансового лізингу.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Надання послуг з фінансового лізингу та порядок, якого необхідно дотримуватись при наданні цієї послуги юридичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, визначено Положенням про надання послуг з фінансового лізингу від 22.01.2004 року №21.

Згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець(виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним.

Згідно з ч.1ст.806 ЦК Україниза договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні, (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч.2ст.806 ЦК Українидо договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановленим цим параграфом та законом.

Згідно з п.п. 1,2 ч.2ст.10 Закону України «Про фінансовий лізинг»лізингодавець зобов'язаний у передбачений договором строк надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров'я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним.

Відповідно дост.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно дост.6 Закону України «Про фінансовий лізинг»договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Системне тлумачення названих правових норм приводить до висновку, що для договору найму та для договору лізингу передбачена однакова загальна норма про те, що такі договори повинні бути укладені у письмовій формі.

Проте окремою спеціальною нормою передбачено, що договір найму транспортного засобу, який укладається за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню і в силу приписів ст. 806 ЦК України ці спеціальні вимоги повинні застосовуватись до договорів фінансового лізингу, які укладаються з фізичною особою відносно лізингу транспортного засобу.

Обґрунтованість такого тлумачення зазначених правових норм підтверджується тим, що відповідно до п. 3.12 глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених Цивільним кодексом України та Законом України «Про фінансовий лізинг».

Крім цього, Постановою КМУ від 7 вересня 1998 року №1388 визначено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Згідно з п.2 Постанови КМУ від 7 вересня 1998 року №1388, цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Відповідно до п.8 Постанови КМУ від 7 вересня 1998 року №1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідченні підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема договір фінансового лізингу.

Таким чином, умовою досягнення мети договору фінансового лізингу сторонами, є сплата лізингоодержувачем лізингових платежів та отримання предмету фінансового лізингу у власність. Така процедура може бути реалізована лізингоодержувачем лише після державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу на підставі заяви власника у порядку, визначеному Постановою КМУ від 7 вересня 1998 року №1388, тобто на підставі угоди, до форми укладення якої розповсюджується вимога щодо нотаріального посвідчення.

На підставі викладеного Договір фінансового лізингу №1785 від 11.11.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Відповідно до ч.1ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Згідно з ч.2ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином договір фінансового лізингу №1785 від 11.11.2016 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» є нікчемним з підстав визначених положеннями ч. 1 ст. 220 ЦК України, так як він нотаріально не посвідчений.

Відповідно до п.7Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Згідно з п.13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Оскільки за змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а тому є необхідність у задоволенні позову та стягнення з відповідача на користь позивача 49670,98 гривень сплачених за спірним договором.

На підставі ст.ст.215,216,220,369,799,806ЦК України, ст. 65 СК України, ст.ст.6,10 Закону України «Про фінансовий лізинг»,ст.ст.18,22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.4,34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», керуючись ст.ст.10,11,60,209, 212-215,218,224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» про захист прав споживача та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 1785 від 11.11.16 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф».

Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» (Код ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) суму в розмірі 49670,98 (сорок девять тисяч шістсот сімдесят гривен 98 коп.) гривень сплачених на рахунок відповідача.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня його отримання.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.

Суддя:

08 серпня 2017 року