Справа № 347/2425/15
Провадження № 22-ц/779/984/2017
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Максюта
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Мелінишин Г.П.

секретаря Турів О.М.,

з участю апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, представника органу опіки та піклування Бітківської Д.Є., позивача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог - орган опіки і піклування Косівської РДА та орган опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду від 25 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_4, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що проживала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з 2004 року. За час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6. Після укладення шлюбу 09.11.2007 року сімейні відносини складались добре, однак у 2008 році, прийнявши няньку для сина ОСОБА_7, відповідач поселив останню в їхньому помешканні. В липні 2015 року відповідач разом із співмешканкою ОСОБА_7 вигнали її з квартири, в зв'язку з чим вона змушена переїхати на проживання до батьків. Сина ОСОБА_6 відповідач не дозволив забрати, застосовуючи до неї психологічне та фізичне насилля. Зареєстрованим місцем проживання дитини є АДРЕСА_2 (місце проживання матері) з усіма необхідними умовами для проживання дитини, що підтверджується висновком комісії з питань захисту прав дітей від 06.08.2015 року та актом матеріально-побутових умов життя від 03.08.2015 року. Відповідач не дозволяє їй спілкуватись із сином, налаштовуючи його проти матері. Зазначає, що готова взяти на себе всі обов'язки по вихованню і утриманню дитини та надати йому якнайкращі умови для розумового і фізичного розвитку. Просила прийняти рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис 162. При реєстрації розірвання шлюбу залишити прізвище "ОСОБА_1". Визначити місце проживання малолітньої дитини сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю ОСОБА_1

Рішенням Косівського районного суду від 25 квітня 2017 року позов задоволено частково. Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 09.11.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області за актовим записом №162, розірвано. При реєстрації розірвання шлюбу залишено позивачці прізвище "ОСОБА_1". Неповнолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено на проживання із батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_11, жителем АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині визначення місця проживання дитини, ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування рішення з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права. Рішення суду в частині розірвання шлюбу сторонами не оскаржено, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Апелянт зазначає, що судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю. Також в суді не здобуто доказів, які б свідчили про те, що вона, як мати, може створювати реальну небезпеку для життя та здоров'я дитини, так як вона піклується про стан здоров'я сина, його фізичний та духовний розвиток, забезпечує його харчуванням, одягом тощо. Не встановлено жодних фактів, які б свідчили про те, що залишення дитини з матір'ю буде суперечити інтересам дитини. Суд не взяв до уваги та не надав належної оцінки доповідним заявам вчителя, який навчає сина ОСОБА_6 про нетактовну поведінку його батька під час відвідування школи.

Також апелянт зазначає, що судом допитано неповнолітнього сина, якому не виповнилося десяти років та визначено думку щодо місця його проживання, чим порушено вимоги ч.2 ст.160 СК України.

Крім того, апелянт, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», зазначає, що судом необґрунтовано не взяті до уваги висновки комісії з питань захисту прав дитини Косівської РДА від 06.08.2015 року та рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 08.04.2012 року про доцільність проживання дитини разом з матір'ю.

Також зауважує, що ОСОБА_4 з вимогою про визначення місця проживання дитини не звертався, зустрічні позовні вимоги не заявляв, тому суд, визначивши місце проживання дитини з батьком, вийшов за межі позовних вимог.

Просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вислухавши апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, представника органу опіки та піклування Бітківську Д.Є., позивача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.303 ЦПК України, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

В ч.1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. За змістом ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, в силу ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував закон, який їх регулює.

Задовольняючи частково позов та визначаючи після розірвання шлюбу місце проживання дитини з батьком, суд виходив з положень ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 Сімейного кодексу України, прийнявши до уваги пріоритетність прав та інтересів дитини, врахувавши думку малолітнього з приводу його проживання саме з батьком, створення відповідачем всіх необхідних умов для проживання дитини, позитивне ставлення дитини до батька.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Косівського РУЮ Івано-Франківської області від 09.11.2007 року, у якому зазначений батьком дитини відповідач ОСОБА_4, а матір'ю - ОСОБА_1 (а.с.15 т.1).

09 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, серії НОМЕР_1, видане 09 листопада 2007 року (а.с. 133 том 1).

ОСОБА_1 зареєстрована і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2. До складу її сім'ї входять, зареєстровані та проживають: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, син; ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, батько; ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, мати; ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6, брат, про що свідчить довідка виконкому Косівської міської ради №2267 від 23.07.2015 року (а.с.135 том 1).

Під час обстеження умов проживання батьків дитини ОСОБА_6 в м. Косів за адресами АДРЕСА_3 (місце проживання діда дитини зі сторони відповідача) та АДРЕСА_4 (місце проживання позивача) службою у справах дітей встановлено, що дитина проживає разом з батьком ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується актами обстеження умов проживання від 03.02.2016 року та 01.02.2016 року (а.с.20,21). В актах також встановлено задовільні умови для проживання дитини, її розвитку та навчання за місцем проживання позивача в АДРЕСА_2 та за місцем проживання відповідача в АДРЕСА_3.

Згідно висновку Косівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області №36/08-15 від 06.08.2015 року, як органу опіки та піклування, враховуючи, що за місцем проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно, має хороші відгуки від сусідів та знайомих, на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває, в будинку за її місцем проживання створено належні умови для повноцінного розвитку та виховання дитини (акт обстеження матеріально-побутових умов життя від 03.08.2015 року), тому вирішено вважати за можливе проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_1 в будинку за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.16, том 1).

23.03.2016 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яка виконує функції органу опіки та піклування, прийнято рішення рекомендувати виконавчому комітету Івано-Франківської міської ради надати Косівському районному суду висновок: про недоцільність проживання малолітнього ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_4 та про доцільність проживання малолітнього ОСОБА_6 з матір'ю ОСОБА_1 (а.с.50-57 т. 1).

Із долученої позивачкою характеристики депутата Івано-Франківської міської ради Харук Р.Р. від 15.02.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 з 01.10.2007 року по 09.07.2015 року проживала в АДРЕСА_1 разом із чоловіком та сином. За час проживання ОСОБА_1 за даною адресою зарекомендувала себе із позитивної сторони (а.с.44,том 1).

Зі змісту інформації про участь батьків у вихованні Івано-Франківської ЗОШ-С І ст.№6 від 09.03.2016 року №17, мати дитини з першого класу брала активну участь у житті школи, цікавилася навчанням сина, завжди відгукувалась на звернення батьківського комітету щодо організації свят, навчальних екскурсій, прибирання класної кімнати. Батько за час навчання хлопчика у першому класі жодного разу в школі не був, почав відвідувати батьківські збори та цікавитися навчанням сина у другому класі разом з дружиною (а.с.144, том 1)

В матеріалах справи наявна довідка Косівського РЦЗ Державного центру зайнятості від 19.02.2016 року №913-04/10-16, з якої вбачається, що ОСОБА_1 з 10.08.2015 року зареєстрована як безробітня. Її дохід з 01.11.2015 року по 31.01.2016 року становить 2917,21 грн. (а.с.158, том.1)

Також позивачкою долучено копію цивільно-правового договору 01-ЦпХ від 01 серпня 2016 року, укладеного між нею та ТзОВ «Галеан» ЛТД, копія акту приймання - передачі виконаних робіт від 15.08.2016 року, копію наказу №37 від 15.08.2016 року про прийняття ОСОБА_1 на посаду менеджера комерційного відділу 16.08.2016 року з оплатою згідно штатного розпису та випробувальним терміном два місяці з видатковим касовим ордером (а.с.73-77, том1), копію характеристики ОСОБА_1, виданої 01.08.2015 року ТОВ «Галеат» ЛТД, відомо, що 01.07.2014 року вона була прийнята на роботу на посаду менеджера комерційного відділу та звільнена за власним бажанням 08.05.2015 року. за час роботи зарекомендувала себе з позитивної сторони (а.с.157, том1 ), копію довідки ОВ «Галеат» ЛТД від 23.09.2015 року №120 про право на повторне прийняття ОСОБА_1 на роботу на посаду економіста зі збуту згідно штатного розкладу (а.с.158 звор.)

Зі змісту характеристики ОСОБА_1, виданої Косівською ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 з класами поглибленого вивчення англійської мови за №06/02-12/05 від 18.01.2017 року ОСОБА_1 працює на посаді практичного психолога з 05 вересня 2016 року. Характеризується з позитивної сторони з високим рівнем професіоналізму (а.с.229-230, том.1).

Акт обстеження житлово-побутових умов сім'ї ОСОБА_6 від 01.02.2016 року, наданий службі у справах дітей ЗШС І ступеня №6, свідчить про те, що хлопчик проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1, де створені задовільні умови проживання. Дитина має окрему кімнату, все необхідне для навчання і відпочинку (а.с.21, том 1).

01 березня 2016 року проведено психологічне обстеження ОСОБА_6 шкільним психологом ОСОБА_14 в присутності батьків, соціального педагога та директора школи, що підтверджується копією довідки за результатами психологічного обстеження та індивідуальної бесіди з ОСОБА_6 учнем 2-Б класу ЗШС №6 від 01.03.2016 року (а.с.145-147, том 1).

Згідно інформації Івано-Франківської ЗШС І ст.№6 №17 від 09 березня 2016 року ОСОБА_6 дійсно навчається у 2 класі з 01.09.2014 року (а.с.140, том 1), відвідує секцію по проведенню дитячо-юнацьких тренувань з міні-футболу ДЮСШ «Ураган». Оплату за тренування здійснює - ОСОБА_4 На тренування у відповідні дні ОСОБА_6 приводить та забирає його батько. (а.с.150, том1) Також з 25.09.2014 року ОСОБА_6 відвідує заняття з плавання в приміщенні кафедри фізичного виховання та здоров'я Івано-Франківського медичного університету. Згідно інформації завідувача кафедри фізичного виховання та здоров'я ІФНМУ від 15.03.2016 р. кожне заняття ОСОБА_6 відвідує разом зі своїм батьком (а.с.151).

З акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї ОСОБА_6 від 01.03.2016 року, складеним соціальним педагогом ОСОБА_15 спільно з класним керівником -ОСОБА_16 в присутності батька - ОСОБА_4 проведено обстеження житлово-побутових умов сім'ї, що проживає АДРЕСА_1, встановлено, що сім'я складається з двох осіб: батько - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, дитина - ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, складено висновок про те, що умови проживання задовільні. Дитина має все необхідне для навчання та відпочинку (а.с.141, том 1).

Згідно характеристики від 09.03.2016 року №165, складеної депутатом Косівської міської ради Гладуном Д.Р., ОСОБА_4 є жителем м. Косів, одружений, проживає разом з дружиною, зарекомендував себе за даною адресою з позитивної сторони. Скарг у міську раду на нього не надходило, з сусідами перебуває у добрих стосунках (а.с.143 том.1.).

Згідно протоколу індивідуального діагностичного обстеження від 16.03.2017 року, наданого практичним дитячим психологом ОСОБА_18 в присутності батька дитина почуває себе вільно, спокійно, комфортно. Загальний психологічний стан дитини визначається, як позитивний, врівноважений та впорядкований. Дитина почувається як активна, самостійна, самосвідома особистість. За результатами обстеження жодного психологічного тиску на дитину з боку батька не виявлено, а також насильницького нав'язування думок щодо сприйняття матері (а.с.223-224, том.2).

Згідно з випискою з медичної амбулаторної карти дитини МДКЛ від 22 березня 2016 року на прийом до лікаря з дитиною приходить батько, який виконує рекомендації лікаря (а.с.152, 152-звор.)

З витягу про державну реєстрацію прав №29137138 від 25.02.2011 року встановлено, що у приватній власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу перебуває трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 (142, том 1).

З виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців від 19.03.2012 року встановлено, що ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем (а.с.153 т.1), обсяг виручки згідно податкових декларацій платника єдиного податку приватного підприємця ОСОБА_4 за 2015 рік становить 518433 грн., що підтверджується довідкою державної податкової інспекції у Косівському районі головного управління ДФС у Івано-Франківській області від 09.03.2016 року (а.с.155 том.1).

Як позивачка в справі, так і відповідач відповідно до наявних довідок не перебувають на «Д» обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах (а.с.156,156 зворот, том. 1).

Повідомлення Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області та постанова слідчого відділу Івано-Франківського МВ УМВС від 22.07.2015р. свідчать про те, що Івано-Франківским відділом поліції ГУНП здійснюється розслідування кримінальних проваджень від 08.08.2015 року та від 25.09.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 КК України за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 та ОСОБА_7, (а.с.58, 188,том 1).

Згідно висновку ВП ГУНП України по від 28.02.2017 року ОСОБА_1 винесено попередження про неприпустимість насильства в сім'ї (а.с. 233-235, том1).

Згідно ст.3 Сімейного Кодексу України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом статті 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

В силу частин першої та другої статті 161 Сімейного Кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною асамблеєю Організацією Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що постійним місцем проживання дитини з моменту народження є квартира АДРЕСА_1, за цим місцем проживання дитина відвідує шкільний навчальний заклад, дитина вільно висловила свою думку та бажання проживати з батьком, обоє батьків дитини мають постійне місце проживання та джерело існування, можуть створити всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Визначальною при вирішенні даного спору є думка дитини.

При вирішенні даного спору суд вірно виходив з пріоритетності інтересів дитини та рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, що передбачено положеннями ст.141 Сімейного Кодексу України та визначив місце проживання дитини з батьком, врахувавши думку дитини.

Крім того, під час вирішення цієї справи слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї, а також частиною шостою статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Зоштегїеісі V . Оегтапу») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («2липе§§ег у. Оегтапу») від 03 грудня 2009 року.

Колегією суддів встановлені судом обставини по справі перевірені і знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Із пояснень дитини встановлено, що він більш прихильний до батька, ніж до матері, бажає проживати разом з батьком за своїм постійним місцем проживання, тому і визначення місця проживання дитини з матір'ю на час ухвалення рішення може завдати шкоди дитині, оскільки між батьком та дитиною наявний тісніший емоційно-психологічний контакт, ніж з матір'ю.

Доводи апелянта про те, що вона має переважне право на проживання дитини з нею, як з матір'ю, з огляду на положення принципу 6 Декларації прав дитини, відповідно до яких малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, не заслуговують на увагу, оскільки в розумінні цього принципу Декларації йдеться про розлучення матері з дитиною у тому разі, коли опіка над дитиною передається державі. Недоречним також є посилання апелянта на рішення Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України», так як визначення місця проживання дитини з батьком по своїй суті не є розлученням матері з дитиною, оскільки мати має по відношенню до дитини такі ж особисті немайнові права і обов'язки, як і батько, і жодним чином не втрачає прав, заснованих на спорідненості з дитиною.

Крім того, у разі виникнення інших обставин, встановлення тісного емоційного контакту між матір'ю та дитиною, бажання дитини, місце проживання дитини може бути згодом визначено і з матір'ю.

Ці обставини не враховані органами опіки та піклування під час надання висновків щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю, висновки є недостатньо обґрунтованими та суперечить інтересам дитини, тому суд вірно скористався своїм правом, передбаченим частиною 6 статті 19 Сімейного кодексу України, не погодившись з такими висновками органів опіки та піклування.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, враховуючи інтереси дитини.

Доводи апелянта про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки відповідачем зустрічний позов не заявлявся не приймаються судом, оскільки суд повинен вирішити питання про місце проживання малолітніх (неповнолітніх) дітей під час розірвання шлюбу, визначивши їх місце проживання з одним із батьків, якщо батьки проживають окремо.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів, судом ухвалено рішення з додержанням вимог закону, а тому підстав для його скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Косівського районного суду від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

О.В. Пнівчук

Г.П. Мелінишин