Номер провадження: 22-ц/785/5349/17
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «СК Джонсон» про визнання угоди недійсною, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 15 вересня 2016 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що з 1997 року працював в ТОВ «СК Джонсон». 3 серпня 2016 року був викликаний на збори у м. Київ, від час яких під тиском керівництва підписав Угоду від 5 серпня 2016 року про припинення з 8 серпня 2016 року трудових відносин. Маючи намір продовжити трудові відносини 6 та 7 серпня 2016 року на електронні адреси посадових осіб товариства направив заяву про продовження трудових відносин, однак 8 серпня 2016 року на банківську картку було зараховано грошові кошти, чим здійснено з ним розрахунок. 10 серпня 2016 року на вимогу співробітників ТОВ «СК Джонсон» повернув під розписку корпоративні речі, а саме комп'ютер, автомобіль та інше. Вищевказані обставини його звільнення призвели до погіршення здоров'я та, як наслідок, звернення за медичною допомогою, лікування тощо. Вважаючи звільнення з 8 серпня 2016 року за угодою сторін по пункту 1 статті 36 КЗпП України незаконним, угоду від 5 серпня 2016 року про припинення трудових відносин написаною проти його волі під тиском, позивач ОСОБА_3 після остаточного уточнення вимог просив визнати недійсною підписану між ТОВ «СК Джонсон» та ним ОСОБА_3 Угоду від 5 серпня 2016 року про припинення трудових відносин; скасувати виданий ТОВ «СК Джонсон» Наказ від 8 серпня 2016 року №74-ок про звільнення по пункту 1 статті 36 КЗпП України; поновити його на роботі в ТОВ «СК Джонсон» на посаді менеджера зі збуту з 8 серпня 2016 року, стягнути з ТОВ «СК Джонсон» середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 218517,80 грн.; стягнути на відшкодування моральної та майнової шкоди 456000,00 грн. (т.1 а.с.2-5, 141-142, 245-248).

Відповідач ТОВ «СК Джонсон» позов не визнав (т.1 а.с.72-78, 108-109, 174-178, 214-217, 221-222, т.2 а.с.1-6).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено (т.2 а.с.34-38).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю підприємства, що повністю належить іноземним інвесторам, «СК Джонсон» (Статут затверджено загальними зборами учасників товариства, протокол №8/11 від 15 квітня 2011 року), зареєстровано 20 квітня 2011 року за №2005522) є правонаступником підприємства з іноземними інвестиціями «СК Джонсон» Київ Корпорейшн» (ідентифікаційний код 254073) щодо всіх його прав та обов'язків. Учасниками товариства на момент затвердження цієї редакції Статуту є «СК Джонсон Європа БВ» (приватна компанія з обмеженою відповідальністю, що створена та діє за законодавством Королівства Нідерланди) та «СК Джонсон і Син Інк» (юридична особа, що створена і діє за законодавством Сполучених Штатів Америки). ТОВ «СК Джонсон» є юридичною особою за законодавством України, товариство здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, а також цього Статуту (т.1 а.с.39-40, 41-60).

ОСОБА_3 працював на посаді торгового представника з 27 червня 1997 року (Наказ від 27 червня 1997 року №79-ок). З 1 листопада 2005 року ОСОБА_3 переведено на посаду менеджера зі збуту комерційної служби (Наказ від 1 листопада 2005 року №62-ок) (т.1 а.с.84, 85).

ОСОБА_3 написано заяву від 4 серпня 2016 року про звільнення із займаної посади за угодою сторін з 8 серпня 2016 року (т.1 а.с.86).

Між ТОВ «СК Джонсон» та ОСОБА_3 підписано угоду від 5 серпня 2016 року про припинення трудових відносин, за змістом якої сторони домовилися припинити цим трудові відносини між ними на умовах, викладених в угоді, а саме на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України 8 серпня 2016 року (т.1 а.с.13-15).

6 та 7 серпня 2016 року ОСОБА_3 на електронну адресу ТОВ «СК Джонсон» надіслано дві заяви про продовження трудових відносин, додатково дві заяви, датовані 5 та 6 серпня 2016 року, надіслані поштою 6 та 7 серпня 2016 року, надійшли на поштову адресу товариства 8 та 9 серпня 2016 року (т.1 а.с.9-12).

ОСОБА_3 звільнено з посади менеджера зі збуту комерційної служби 8 серпня 2016 року за угодою сторін згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України (Наказ від 8 серпня 2016 року №74-ок, підстава: заява ОСОБА_3, угода про припинення трудових відносин від 5 серпня 2016 року) (т.1 а.с.87).

Копію Наказу від 8 серпня 2016 року №74-ок про звільнення ОСОБА_3 направлено 8 серпня 2016 року, за змістом супровідного листа до копії наказу про звільнення ОСОБА_3 запропоновано прийти за отримання трудової книжки чи надати згоду на надіслання трудової книжки за узгодженою адресою (т.1 а.с.93). Копію наказу про звільнення ОСОБА_3 отримано особисто, про що свідчить відповідний запис.

Розрахунок при звільненні з ОСОБА_3 проведено 8 серпня 2016 року (т.2 а.с.96).

10 серпня 2016 року ОСОБА_3 по акту приймання-передачі передано представникам ТОВ «СК Джонсон» корпоративний комп'ютер та обладнання до нього (т.1 а.с.16).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для припинення трудового договору по пункту 1 статті 36 КЗпП України та дотримання вимог закону при звільненні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Так, підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін (п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України).

Дана норма матеріального права передбачає можливість припинення трудового договору за погодженням сторін, що є відмінним як від припиненням трудового договору за ініціативою власника, так і від припинення трудового договору за ініціативою працівника.

Доводи про припинення трудових відносин через тиск з боку уповноважених осіб ТОВ «СК Джонсон» не підтверджено належними та допустимими доказами, крім того наявність волевиявлення ОСОБА_3 на звільнення підтверджено власноручно написаною заявою від 4 серпня 2016 року про звільнення із займаної посади за угодою сторін з 8 серпня 2016 року та підписаною між ТОВ «СК Джонсон» та ОСОБА_3 Угодою від 5 серпня 2016 року про припинення трудових відносини на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України 8 серпня 2016 року. Факт направлення ОСОБА_3 в подальшому заяв про продовження трудових відносин не свідчить про незаконність звільнення, оскільки звільнення проведено на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України (угода сторін), а не з ініціативи працівника на підставі статті 38 КЗпП України, яка, зокрема, надає працівнику право відзиву заяви про звільнення.

При домовленості між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами, анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника (роз'яснення пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

ОСОБА_3 на надано доказів досягнення між ним та ТОВ «СК Джонсон» взаємної згоди на анулювання Угоди про припинення трудових відносин 8 серпня 2016 року на про продовження після 8 серпня 2016 року трудового договору; ТОВ «СК Джонсон» підтверджено відсутність взаємної згоди на продовження з ОСОБА_3 трудових відносин після 8 серпня 2016 року, відтак, доводи ОСОБА_3 про подання ним після підписання 5 серпня 2016 року угоди про припинення трудових відносин по пункту 1 статті 36 КЗпП України заяв від 6 та 7 серпня 2016 року про продовження трудових відносин не мають правового значення при вирішенні законності звільнення ОСОБА_3 по пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Крім поданої ОСОБА_3 заяви про звільнення за угодою сторін, сторонами було підписано Угоду про припинення трудових відносин від 5 серпня 2016 року, в якій було чітко визначено підставу та дату припинення трудових відносин. Так, в Угоді сторони, зокрема, погодили: питання виплати премії ОСОБА_3; обов'язок ОСОБА_3 належно виконувати трудові обов'язки до моменту фактичного припинення трудових відносин; обов'язку ОСОБА_3 передати іншим співробітникам ТОВ «СК Джонсон» інформацію і документи, які стосуються ведення господарської діяльності, та повернути майно, що належить товариству; обов'язок ОСОБА_3 зберігати та не розголошувати комерційну таємницю ТОВ «СК Джонсон», отриману ним за період роботи; інші умови поведінки та наслідки припинення трудових відносин за угодою сторін.

Таким чином, крім вираженої в письмовій заяві ОСОБА_3 про звільнення ініціативи звільнитися підставою для припинення трудових відносин між ОСОБА_3 та ТОВ «СК Джонсон» було волевиявлення обох сторін, зафіксоване ними в Угоді, підстави вважати таку Угоду відкликаною чи анульованою на підставі заяви ОСОБА_3, написаної ним через кілька днів після підписання Угоди, відсутні.

Доводи ОСОБА_3 що недійсності Угоди про припинення трудових відносин від 5 серпня 2016 року з підстав, передбачених частиною 1 статті 231 Цивільного кодексу України (правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи), безпідставні, оскільки між ОСОБА_3 та ТОВ «СК Джонсон» мали місце трудові відносини, врегульовані трудовим законодавством, а не цивільно-правові відносини по укладенню правочину, що врегулюються цивільним законодавством, норми Цивільного кодексу України на трудові відносини не поширюються.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України предметом трудового договору (контракту) є праця (трудова функція) особи, яка є об'єктом саме трудових відносин, які повною мірою врегульовані трудовим законодавством, зокрема, статтями 3, 7, 9, 9-1, 44 КЗпП України; положення Цивільного кодексу України щодо умов дійсності правочину та правових наслідків недійсності правочину не підлягають застосуванню для регулювання суспільних відносин, які виникають у зв'язку укладенням трудового договору (контракту). Якщо суд встановив, що між сторонами договору наявні трудові відносини, та що договір було укладено саме у зв'язку з існуванням трудових відносин, відповідно, такий договір не є правочином у розумінні статті 202 ЦК України, на який поширюються передбачені нормами статей 203, 215 цього Кодексу загальні вимоги щодо чинності правочину та який може бути визнаний недійсним із передбачених ЦК України підстав із застосуванням наслідків недійсності правочину (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року в справі №6-530цс15) (т.2 а.с.12-19).

Пунктом 8.1 Статуту ТОВ «СК Джонсон», затвердженого загальними зборами учасників ТОВ «СК Джонсон» (протокол №8/11 від 15 квітня 2011 року) чинного на момент звільнення ОСОБА_3, передбачено, що виконавчим органом ТОВ «СК Джонсон» є дирекція, яка здійснює управління поточною діяльністю ТОВ «СК Джонсон» і вирішує питання, що належать до компетенції Дирекції відповідно до чинного законодавства України, Статуту та Положення про Дирекцію, крім тих, які належать до компетенції Зборів. 30 травня 2016 року Зборами (протокол №1/2016 від 30 травня 2016 року) затверджено Положення про Дирекцію і сформовано новий склад Дирекції, до складу якої було включено керівника відділу персоналу ОСОБА_7 Підпунктом 6.1.2 пункту 6.1 Положення і пунктом 8.5 Статуту передбачено, що члени Дирекції мають право в межах визначених повноважень самостійно та у складі Дирекції вирішувати питання поточної діяльності Товариства. Згідно з підпунктом 6.1.4 Положення члени Дирекції мають право видавати накази і розпорядження, підписувати та візувати документи в межах своєї компетенції. Пунктом 1.2, підпунктами 1.3.1 додатку №3 «Повноваження Керівника відділу персоналу» до Положення передбачено, що керівник відділу персоналу вирішує питання найму, звільнення, переведення працівників, а також забезпечує своєчасне оформлення найму, переведення та звільнення працівників згідно трудового законодавства (т.1 а.с.223-243).

Таким чином, доводи ОСОБА_3 в тій частині, що керівник відділу персоналу ОСОБА_7 була не уповноважена підписувати Наказ №74-ок від 8 серпня 2016 року про звільнення, безпідставні.

Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого №4102/973, виданої Центром реконструктивної та відновлювальної медицини, ОСОБА_3 перебував на лікуванні з 8 по 17 серпня 2016 року, листок непрацездатності вказує на непрацездатність ОСОБА_3 з 8 по 17 серпня 2016 року (т.1 а.с.20-22).

Однак, перебування ОСОБА_3 на лікуванні не ставить під сумнів законність звільнення, оскільки положення частини 3 статті 40 КЗпП України, якими не допускається звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, поширюються на випадки припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Вказана законодавча заборона щодо звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності не поширюється на випадки припинення трудових відносин за угодою сторін.

Відповідно до пункту 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки; пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

В останній день роботи ОСОБА_3 був відсутній на роботі, на виконання вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників ТОВ «СК Джонсон» надіслав ОСОБА_3 лист від 8 серпня 2016 року за вихідним №98-ок, яким направлено копію наказу про звільнення та запропоновано надати згоду на пересилання трудової книжки поштою, повідомивши товариству відповідну адресу. На копії такого листа ОСОБА_3 особисто зробив відмітку, за змістом якої про адресу надіслання трудової книжки повідомить після виписки з лікарні. Крім того, про необхідність отримати трудову книжку ОСОБА_3 було повідомлено у відповіді на надіслану електронною поштою заяву про продовження трудових відносин. Про необхідність надіслати трудову книжку поштою ОСОБА_3 повідомив ТОВ «СК Джонсон» лише 14 вересня 2016 року, надіславши відповідне електронне повідомлення. На виконання вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників ТОВ «СК Джонсон» надіслав ОСОБА_3 15 вересня 2016 року електронне повідомлення з проханням надати власноручно підписаний ним лист з вказівкою адреси, на яку потрібно направити трудову книжку, однак отримав зворотне повідомлення про неможливість доставки вказаного електронного повідомлення на електронну адресу ОСОБА_3 (т.1 а.с.135-137).

Таким чином, доводи ОСОБА_3 щодо порушення статті 47 КЗпП України та наявність підстав для застосування статті 235 КЗпП України безпідставні, оскільки ТОВ «СК Джонсон» вжито передбачених законодавством заходів щодо видачі трудової книжки, вина товариства у затримці видачі трудової книжки відсутня.

Право на відшкодування моральної шкоди врегульовано статтею 237-1 КЗпП України, обумовлено таке право порушенням законних прав працівника, що призвели до моральних страждань. Оскільки обставини завдання моральної шкоди ОСОБА_3 пов'язує із звільненням, то недоведеність незаконності звільнення з підстав припинення трудових відносин за угодою сторін виключає відшкодування моральної шкоди.

Що ж до витрат на лікування, які ОСОБА_3 включив у шкоду, то такі відшкодуванню не підлягають, так як перебування на лікарняному мало місце з 8 серпня 2016 року, така тимчасова непрацездатність не слугувала забороною для звільнення за досягнутою раніше угодою сторін про припинення трудових відносин по пункту 1 статті 36 КЗпП України. Проведений з ОСОБА_3 повний розрахунок при звільненні включає дату 8 серпня 2016 року.

Крім того, згідно інформації ПАТ СК «Україна» застрахована особа ОСОБА_3 (поліс 257162, Договір добровільного медичного страхування №99-94/14/1.1.2) звертався в період з 8 серпня 2016 року по 17 серпня 2016 року до Асистансу страхової компанії з приводу стаціонарного лікування загострення хронічного захворювання. В зазначений період ОСОБА_3 було організовано медикаментозне забезпечення на суму 4350,00 грн.; перебування на стаціонарі ОСОБА_3 сплачувалось самостійно, так як клініка, в якій проходив лікування, не передбачена умовами Договору. Оскільки медичне страхування працівників ТОВ «СК Джонсон» забезпечено ПАТ СК «Україна», то вимога про відшкодування витрат на лікування за рахунок кошті ТОВ «СК Джонсон» у будь-якому випадку безпідставна.

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обгрунтованого висновку про відмову в позові за безпідставністю вимог.

Правові підстави для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «СК Джонсон» про визнання угоди недійсною, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Є.С.Сєвєрова