Справа № 600/289/17
Справа № 2/600/314/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року Козівський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Гриновець О.Б.

за участю секретаря судового засідання Фещак Г.М.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Козова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Купчинецької сільської ради Козівського району Тернопільської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, -

в с т а н о в и в:

30.03.2017 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Купчинецької сільської ради Козівського району Тернопільської області, згідно якого просить визнати за нею як спадкоємцем за заповітом після смерті тітки ОСОБА_2, яка померла 01.07.2016 року право власності на житловий будинок (літера А), загальною прощею 53,3 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами в тому числі: сарай (літера Б) , сарай (літера В), огорожа № 1, 2, що знаходиться по вул. Набережна, №7 в с. Купчинці Козівського району Тернопільської області.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що її тітка ОСОБА_2 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 та 28.05.1990 року їй було видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок, згідно якого вказаний жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами дійсно належав до колгоспного двору. 07.08.2008 року тітка розпорядилась своїм майном склавши заповіт про те, що на випадок її смерті заповідає позивачу житловий будинок, господарський будинок, який знаходиться в с. Купчинці. 01.07.2016 року тітка померла. У шестимісячний строк позивачка звернулась в Козівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та 21.12.2016 року видали Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі. В даний час звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено, у звязку з тим, що в свідоцтві на право особистої власності на житловий будинок вказано, що він належить до колгоспного двору і складається з двох членів. На даний час, позивач бажає оформити право власності на вказаний будинок, тому просить у судовому порядку визнати за нею як спадкоємцем за заповітом після смерті тітки, право власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами по вул. Набережна №7 в с. Купчинці Козівського району Тернопільської області.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав до суду відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення та просить справу слухати у його відсутності (а.с.22).

Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 як голові колгоспного двору 28.05.1990 року видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок по вул. Набережна №7 в селі Купчинці. Згідно вказаного свідоцтва колгоспний двір складався з 2 (двох) членів (а.с.7).

Відповідно до виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року, виданої Купчинецькою сільською радою Козівського району Тернопільської області 03.03.2017 року №95, членом колгоспного двору (головою) була ОСОБА_2 (а.с.14).

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

01.07.2016 року померла ОСОБА_2 у віці 91 рік, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії I-ИД №205467 від 07.06.2016 року (а.с.8).

За життя ОСОБА_2 розпорядилася своїм майном та склала заповіт про те, що на випадок її смерті все належне їй майно заповідає ОСОБА_1 Вказаний заповіт був посвідчений 07.08.2008 року секретарем Купчинецької сільської ради Козівського району Тернопільської області (а.с.6).

Згідно довідки Купчинецької сільської ради Козівського району Тернопільської області №716 від 15.12.2016 року ОСОБА_2 - спадкодавець, яка померла 01.07.2016 року, постійно проживала та була зареєстрована у спадковому будинку за адресою: с. Купчинці, вул. Набережна, 7. На день її смерті постійно з нею у будинку ніхто не проживав і не був зареєстрований (а.с.15).

11.04.2017 року в.о. завідувача Козівської державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (колгоспний двір), оскільки відповідно до ст.47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства (а.с.19).

Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10, 212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.347 ЦПК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Враховуючи, що ОСОБА_2 померла, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами по вул. Набережна №7 в с. Купчинці Козівського району Тернопільської області.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 15, 58, 60, 61, 158, 174, 197, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України,

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 01 липня 2016 року, право власності на житловий будинок (літера А), загальною прощею 53,3 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами в тому числі: сарай (літера Б), сарай (літера В), огорожа № 1, 2, що знаходиться по вул. Набережна, №7 в с. Купчинці Козівського району Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Б.Гриновець