Справа № 308/7108/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2017 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Світлик О.М.,

при секретарі судового засідання - Гайданці Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в тому числі як фізична особа-підприємець, виконавчого комітету Ужгородської міської ради, треті особи: приватне підприємство «Піраміда», відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Ужгородської міської ради, КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» та ОСББ «8», про визнання співвласником будинку та усунення як співвласнику будинку перешкод у користуванні будинком шляхом визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності, визнання незаконним та скасування в частині рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 274 від 25.07.2007 року, та зустрічною позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в особі представника за довіреністю - адвоката Гончарова Валентина Вікторовича до ОСОБА_1 та виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за зустрічним позовом - приватне підприємство «Піраміда», про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2, в тому числі як фізична особа-підприємець, виконавчого комітету Ужгородської міської ради, треті особи: приватне підприємство «Піраміда», відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Ужгородської міської ради, КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» та ОСББ «8», про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради, скасування свідоцтва про право власності на будинок та реєстрації на нього.

Згідно з позовними вимогами, викладеними у позовній заяві від 07.07.2016 року (а.с. 2-11, т. 1), ОСОБА_1 просила суд усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні будинком по АДРЕСА_1, як окремим об'єктом права власності, що належить на праві спільної сумісної власності всім власникам квартир у ньому, шляхом: визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 274 від 25.07.2007 року в частині видачі відповідачу приватному підприємцю ОСОБА_2 свідоцтва на право власності на 16-ти квартирний будинок по АДРЕСА_1, в цілому та реєстрації за ним цього права; визнання незаконним та скасування виданого виконкомом Ужгородської міської ради ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на будинок АДРЕСА_1 від 28.11.2011 року; скасування реєстрації за ним права власності на цей будинок.

До початку розгляду справи по суті ОСОБА_1 змінила предмет позову та збільшила позовні вимоги, про що подала відповідну заяву від 13.09.2017 року (а.с. 105-112, т. 2).

У вказаній заяві позивач зазначає, що підставою позову були її права власника на будинок в цілому на підставі договору про дольову участь у будівництві житлового будинку, укладеною 13.01.2006 року між приватним підприємцем ОСОБА_2, приватним підприємством «Піраміда» та нею.

Позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 07.12.2005 року між ПП «Піраміда», як підрядником, та приватним підприємцем ОСОБА_2, як забудовником, було укладено договір підряду № 7/п-05 на будівництво будинку, відповідно до якого замовник доручав, а підрядник зобов'язувався виконати відповідно до умов договору будівництво названого будинку за теперішньою адресою по АДРЕСА_1.

13.01.2006 року між нею, ПП «Піраміда» та ПП ОСОБА_2 укладено договір про дольову участь у будівництві цього ж житлового будинку, за змістом якого, а саме абз. 1, 2 розділу «Предмет договору», ПП «Піраміда» та ПП ОСОБА_2 погодили, що приймають її у будівництво житлового об'єкту, а саме окремого приміщення на п'ятому поверсі, під'їзд № 1, позиція за планом забудови № 201. На сьогоднішній день це 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_1».

Вказує, що фінансування нею часткового будівництва здійснювалося на умовах п. 3.2. договору. Вартість квартири, визначена договором, становила еквівалент 76895 доларів США, і з яких 5 % вказаної суми вона мала внести як аванс (п. 3.2. договору), а решту суми - протягом 60-ти календарних днів з моменту здачі квартири в експлуатацію (п. 3.2. договору).

На виконання умов договору нею сплачено 34000 доларів США (копія розписки ОСОБА_4 від 28.05.2010 року про отримання від неї 4000 доларів США - 5 % від вартості квартири, нотаріально посвідчена заява ОСОБА_4 про отримання 30000 доларів США від 28.12.2010 року, копія постанови слідчого СБУ від 08.09.2014 року про закриття кримінального провадження).

Зазначає, що квартира на умовах договору їй не передана до цього часу. Порядок передачі квартири (об'єкта, що будується) визначений п. п. 4.1, 4.2 договору. Згідно з п. 4.2 договору ПП «Піраміда» зобов'язалося за актом прийому-передачі передати їй квартиру протягом 30-ти днів з моменту здачі будинку в експлуатацію, при цьому сторона договору - ПП ОСОБА_2 приймає участь у прийманні-передачі та підписує акт. Згідно з п. 4.4 договору квартира вважається переданою їй з моменту підписання цього акту. Строк дії договору - з моменту його підписання і до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Зауважує, що первісно право власності на квартиру нею було набуто та зареєстровано за наступних обставин, ініційованих приватним підприємцем ОСОБА_2, без її участі та відому.

Вказує, що 25.07.2007 року виконавчий комітет Ужгородської міської ради за заявою ПП ОСОБА_2 рішенням № 274 затвердив акт державної приймальної комісії про введення в експлуатацію закінченого будівництвом 16-ти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 (п. І), зобов'язав КП «БТІ м. Ужгорода» завести інвентарну справу, видати свідоцтво на право власності та зареєструвати (п. ІІ): 16-ти квартирний житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому за приватним підприємцем ОСОБА_2 (п. п. 1 рішення), а кожну квартиру окремо за інвесторами, у тому числі згідно з п. п. 13 рішення № 274 - за нею - ОСОБА_1 - квартиру № 15.

На підставі цього рішення 20.02.2008 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради їй видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3, а саме, на квартиру АДРЕСА_1, право власності зареєстровано КП «БТІ м. Ужгорода» Ужгородської міської ради, номер витягу 17815099, дата витягу - 20.02.2008 року.

Зазначає, що у вказаній квартирі, з метою доведення її до можливості комфортного проживання за свої особисті кошти виконала ремонті та будівельні роботи на загальну суму, що підтверджується висновком № 71/08-12 експертного будівельно-технічного дослідження, виконаного судовим експертом Колчар В.Д., зареєструвалася за вказаною адресою.

У подальшому фактичні обставини, які привели до позбавлення її права власності, розвивалися в основному без її відому, та в подальшому привели до позбавлення її права власності наступним чином.

Між підрядником ПП «Піраміда» та замовником будівельних робіт ПП ОСОБА_2 розпочалися судові провадження, про які вона не знала, а саме, у зв'язку з виникненням майнового спору між ПП «Піраміда» та ПП ОСОБА_2 щодо розподілу прибутку від реалізації житлових та підсобних приміщень у названому будинку прокурором міста Ужгорода 21.08.2007 року винесено протест № 2113 щодо скасування п. ІІ рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.07.2007 року № 274.

22.08.2007 року виконком Ужгородської міської ради своїм рішенням № 306 скасував п. ІІ рішення виконкому від 25.07.2007 року № 274 в частині видачі свідоцтв та реєстрації цього 16-ти квартирного житлового будинку, як за ПП ОСОБА_2, так і за усіма 16-ма інвесторами, яким попереднім рішенням було видано свідоцтва про право власності на квартири, в тому числі їй - ОСОБА_1

До її відому вказане рішення виконкому доведено не було та виконкомом Ужгородської міської ради 20.02.2008 року їй видано свідоцтво про право власності на квартиру - підстава рішення виконкому № 274 від 25.07.2007 року та в той же день КП «БТІ м. Ужгорода» зареєстровано право власності, номер витягу 17815099.

Вказує, що ПП ОСОБА_2 оскаржив рішення виконкому № 306 від 22.08.2007 pоку, як їй згодом стало відомо із рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2009 року у судовій справі № 2п-966/09, лише в частині п. ІІ та п. п. ІІ-1, подавши адміністративний позов до господарського суду Закарпатської області. Постановою господарського суду Закарпатської області від 19.05.2008 року позов ОСОБА_2 задоволено (судова справа № 2/191). Вона не була залучена до участі у справі як власник квартири № 15. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2008 року постанова господарського суду Закарпатської області залишена в силі.

У 2009 році ПП «Піраміда» звернулося в Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області з позовом про визнання недійсним виданого їй свідоцтва на право власності серії НОМЕР_3 на квартиру АДРЕСА_1, судова справа № 2п-966/09.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.07.2009 року у задоволенні позову ПП «Піраміда» відмовлено. 17.12.2009 року апеляційним судом Закарпатської області за наслідками розгляду апеляційної скарги ПП «Піраміда» ухвалено рішення, згідно з яким позов ПП «Піраміда» задоволено на тій підставі, що на час розгляду справи рішення виконкому Ужгородської міської ради № 274 від 25.07.2007 року в частині видачі свідоцтв про право власності та реєстрації 16 квартир, а саме п. ІІ. 2 - п. ІІ. 17 залишились скасованими, оскільки рішення виконкому Ужгородської міської ради № 306 від 22.08.2007 року в частині скасування п. ІІ. 2 - п. ІІ. 17 рішення виконкому № 274 від 25.07.2007 року, у тому числі п. ІІ. 13, за яким їй видано свідоцтво про право власності та зареєстровано право власності, ніким не оскаржувалися, а відповідно їй правовстановлюючі документи видано безпідставно. Рішенням апеляційного суду від 17.12.2009 року визнано недійсним видане їй свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 на квартиру АДРЕСА_1. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.04.2012 року її касаційна скарга відхилена.

Вказує, що за таких обставин вона була позбавлена права власності, фактично на підставі рішення виконкому Ужгородської міської ради № 306 від 22.08.2007 року, про що довідалася 17.12.2009 року.

Зазначає, що 28.11.2011 року без будь-якої правової підстави виконкомом Ужгородської міської ради видано свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_2 У свідоцтві про право власності підставою вказано рішення виконкому № 274 від 25.07.2007 року.

07.12.2011 року право власності зареєстровано, витяг № 32371801, однак, відповідно до п. ІІ. 1 рішення виконкому Ужгородської міської ради № 274 від 25.07.2007 року будинок підлягав реєстрації на праві власності за приватним підприємцем ОСОБА_2, а не за фізичною особою.

30.11.2011 року ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міського голови із заявою, в якій просив винести рішення виконавчого комітету та видати йому свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2009 року.

07.12.2011 року ОСОБА_2 у статусі приватного підприємця звернувся до Ужгородського міського голови з проханням винести рішення виконавчого комітету та видати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_6

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.12.2011 року № 445 на підставі рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2009 року вирішено скасувати за нею реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна та її свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 від 20.02.2008 року на квартиру АДРЕСА_1 (п. 3) та видати ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на цю квартиру.

На підставі цього рішення ОСОБА_6 виконавчим комітетом Ужгородської міської ради було видано свідоцтво серії НОМЕР_4 від 16.12.2011 року про право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, яке в подальшому вона зареєструвала, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.04.2014 року.

У жовтні 2015 року ПП ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Закарпатської області з позовом до виконкому Ужгородської міської ради, третя особа ОСОБА_6, про скасування п. 3, п. 2 рішення виконкому Ужгородської міської ради від 08.12.2011 року № 449 «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна» в частині видачі ОСОБА_6 свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, та свідоцтва від 16.12.2011 року про право власності на цю квартиру.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 року, яка набрала законної сили, скасовано рішення по цій справі господарського суду Закарпатської області від 21.12.2015 року, судова справа № 907/1080/15, яким у позові було відмовлено, та ухвалене нове рішення, згідно з яким: визнано незаконним та скасовано п. 3 і 2 рішення виконкому Ужгородської міської ради від 08.12.2011 року № 449 «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна» в частині видачі ОСОБА_6 свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1; визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 16.12.2011 року виконкомом Ужгородської міської ради ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що з огляду на вищевикладене, на даний час право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстроване ні за ким, та й не може бути зареєстровано, оскільки згідно з вищевказаним договором від 13.01.2006 року, укладеним між нею, ПП «Піраміда та СПД ФО ОСОБА_2 про дольову участь у будівництві цього житлового будинку, саме вона своїми особистими коштами у загальній сумі, еквівалентній 34000 доларів США, прийняла дольову участі у будівництві житлового будинку, якому на сьогоднішній день присвоєно АДРЕСА_1 та має право отримати цю 3-х кімнатну квартиру № 15 у свою власність на умовах, викладених у п. 4.2. договору - із сплатою залишку її вартості після передачі.

За твердженням позивача, беручи до уваги викладені обставини та чинне матеріальне право, власником 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1, може бути лише вона, як інвестор будівництва. У будь-якому випадку до вирішення питань щодо виконання зобов'язань за діючим договором про дольову участь у будівництві від 13.01.2007 року, передача прав на квартиру третім особам є незаконною.

Позивач вважає, що відповідач став власником будинку в цілому без належних правових підстав на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 274 від 25.07.2007 року, свідоцтво про право власності видане від 28.11.2011 року.

Зауважує, що вона зверталася із адміністративним позовом про скасування вказаного рішення виконкому Ужгородської міської ради, судова справа № 308/4321/13-а, та за наслідками розгляду її позову Вищим адміністративним судом України 30.06.2015 року постановлено ухвалу, згідно з якою їй відмовлено у задоволені адміністративного позову, судом вказано на необхідність вирішення спору в порядку цивільного судочинства.

За змістом п. ІІ, п. ІІ. 1 рішення № 274 виконкому Ужгородської міської ради від 25.07.2007 року, які не скасовані внаслідок вирішення адміністративного позову ОСОБА_2 (судова справа господарського суду Закарпатської області № 2/191), остаточне рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2008 року, ОСОБА_2 набув права власності на будинок АДРЕСА_1 в цілому, в склад якого входять усі квартири, приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання, яке використовується власниками квартир та їх мешканцями, при цьому, не внісши на будівництво цього будинку особистих коштів.

Вказує, що набути таким чином право власності на будинок в цілому ОСОБА_2 зміг шляхом недобросовісного виконання своїх процесуальних прав у судовому процесі господарського суду Закарпатської області по судовій справі № 2/191, оскільки не повідомив суд про той факт, що будівництво велося шляхом дольової фінансової участі фізичних осіб (майбутніх власників квартир цього будинку) з укладенням договорів на дольову участь у будівництві житлового будинку з кожним із майбутніх власників квартир.

До участі у справі ОСОБА_2 не залучив жодного із інвесторів будівництва, не подав суду договорів на дольову участь, не повідомив учасників цих договорів - інвесторів будівництва про спір та оформлення права власності на будинок в цілому за ним.

Позивач зазначає, що оскільки підставою позову ПП ОСОБА_2 вказав виключно договір підряду № 7/п-05 від 07.12.2005 року, укладений з ПП «Піраміда», та жодним чином ні позивач ОСОБА_2, ні третя особа ПП «Піраміда» не згадали про укладені між ними - сторони 1, 2 та фізичними особами - сторона 3, договорів про дольову - фінансову участь у будівництві будинку, суд на підстав ст. 876 ЦК України визнав право власності на будинок за ОСОБА_2 в цілому. Однак, за змістом ст. 876 ЦК України власником об'єкту будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. Саме договорами про дольову участь у будівництві будинку співвласників квартир, у тому числі укладеним нею з ПП «Піраміда» та ПП ОСОБА_2 13.01.2006 року договором про дольову участь у будівництві житлового будинку з посиланням на вищевказаний договір підряду № 7/п-05 від 07.12.2005 року, передбачено інше - передачу об'єкта їй - стороні 3 за актом прийому-передачі (п. 4.2, 2.5, 3.1 договору від 13.01.2006 року).

Вважає, що рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 274 від 25.07.2007 року в частині видачі ОСОБА_2 свідоцтва на право власності на 16-ти квартирний будинок по АДРЕСА_1, в цілому та реєстрації за ним цього права підлягає скасуванню, оскільки воно суперечить чинним нормам законодавства, так як ОСОБА_2, який не приймав участь особистим фінансуванням будівництва, не може бути власником багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 в цілому.

Зазначає, що вона приймала дольову участь своїми особистими коштами у будівництві цього будинку. Посилається на те, що згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Договір про дольову участь у будівництві будинку визначив спільні дії його учасників для досягнення мети - будівництва будинку (ст. ст. 1130, 1132 ЦК України). Договір укладено у письмовій формі, умови договору відповідають вимогам ст. 1131 ЦК України. Її вклад у будівництво будинку визначений розділом «Предмет договору». Набуття права власності на новостворене майно визначене ст. 331 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Будинок завершений будівництвом, зданий в експлуатацію. Відповідно вона є співвласником цього новоствореного, у тому числі, за її дольової участі, будинку, а будинок в цілому є спільною частковою власністю усіх осіб, які приймали участь у його будівництві (ч. 3 ст. 355, ч. ч. 1, 2 ст. 368, 1134 ЦК України).

Вказує, що якщо ОСОБА_2 доведе суду, що він приймав дольову участь у будівництві будинку, або що його підприємницька діяльність припинена на день ухвалення виконкомом Ужгородської міської ради рішення № 274 від 25.07.2007 року, він також є співвласником цього будинку. Однак, згідно з договором про дольову участь стороною 2 - є приватний підприємець ОСОБА_2, а не фізична особа.

Посилаючись на ч. 2 ст. 382 ЦК України, рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004за (справа про права співвласників на допоміжні приміщенні багатоквартирних будинків), позивач зазначає, що ОСОБА_2 не є власником жодної із квартир.

Також, мотивуючи заяву нормами ч. 1 ст. 321, ст. ст. 358, 369, 391 ЦК України позивач вказує, що 14.05.2015 року прийнято Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон). Відповідно до п. 5 ст. 1 цього Закону, як це визначено і в ЦК України, власник квартири у багатоквартирному будинку є співвласником цього будинку. Згідно з п. 6 ст. 1 Закону несучі конструкції багатоквартирного будинку є спільним майном багатоквартирного будинку. Згідно зі ст. 5 Закону спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Позивач зауважує, що відповідно до наведених норм законодавства та рішення Конституційного Суду України ОСОБА_2 не міг і не може бути власником багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 в цілому, оскільки таке його право власності суперечить її праву власності як учасника дольового будівництва будинку та її праву на спільну сумісну власність на приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири у цьому будинку, тощо, праву інших власників квартир цього будинку. Він міг би бути власником будинку в цілому лише у тому випадку, якщо б у ньому йому на праві власності належали усі квартири та нежитлові приміщення, чого не має по суті.

Посилаючись на ст. 392 ЦК України, згідно з якою власник майна, може пред'явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, ч. ч. 1, 2 ст. 393 ЦК України, ст. 386 ЦК України, позивач зазначає, що зважаючи на вищевикладене, з метою запобігання порушенню її права спільної сумісної власності на будинок в цілому, у будівництві якого вона приймала дольову участь та в якому знаходиться квартира, яку сторона 1 та сторона 2 - ПП «Піраміда» та ПП ОСОБА_2 зобов'язані за умовами договору, укладеного 13.01.2006 року, передати їй по акту прийому-передачі, рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 274 від 25.07.2007 року в частині видачі ОСОБА_2 свідоцтва на право власності на 16-ти квартирний будинок по АДРЕСА_1, в цілому та реєстрації за ним цього права, підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а також підлягає скасуванню реєстрація за ним права власності на цей будинок в цілому, як об'єкт права власності.

Вважає, що з тих же причин та причини безпідставності - відсутності належної правової підстави - підлягає визнанню незаконним та скасуванню видане 28.11.2011 року виконкомом Ужгородської міської ради громадянину ОСОБА_2 свідоцтво про право власності в цілому на 16-ти квартирний будинок АДРЕСА_1.

Також позивач зауважує, що оскільки в одних оскаржуваних документах відповідач ОСОБА_2 значиться як фізична особа - приватний підприємець, а в інших, як просто фізична особа, у зв'язку з цим він залучений до участі в справі і як фізична особа, і як фізична особа-підприємець.

З посиланням на викладене позивач ОСОБА_1 просить суд:

визнати її співвласником 16-ти квартирного будинку АДРЕСА_1, як учасника спільної діяльності, внаслідок якої утворився об'єкт права власності - вказаний будинок;

усунути їй, як співвласнику будинку, перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом: визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно - 16-ти квартирний житловий будинок АДРЕСА_1, виданого виконкомом Ужгородської міської ради 28.11.2011 року одноособово фізичній особі ОСОБА_2 без належної правової підстави; скасування державної реєстрації одноособового права власності фізичної особи ОСОБА_2 на 16-ти квартирний житловий будинок АДРЕСА_1, вчиненої на підставі безпідставно виданого виконкомом Ужгородської міської ради 28.11.2011 року свідоцтва про право власності на нього; визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 274 від 25.07.2007 року в частині видачі приватному підприємцю ОСОБА_2 свідоцтва на право власності на 16-ти квартирний будинок по АДРЕСА_1, в цілому та реєстрації за ним цього права;

стягнути на її користь судові витрати у справі.

02.02.2017 року представником відповідача - адвокатом Гончаров В.В. подано заяву про застосування позовної давності, у якій останній зазначив, що ОСОБА_1 могла звернутися до суду з позовом про визнання незаконним і скасування рішення виконкому від 25.07.2007 року № 274 протягом трьох років з дня набрання чинності Законом України від 20.12.2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», а саме тільки до 15.01.2015 року. Натомість з даним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду тільки у липні 2016 року, тобто після спливу встановленого законом строку позовної давності, і клопотання про його поновлення не заявила. Посилаючись на приписи ст. 267 ЦК України адвокат Гончаров В.В. вказує, що з огляду на викладене відповідач ОСОБА_2 заявляє про застосування позовної давності у даній справі № 308/7108/16-ц (а.с. 117, 118, т. 1).

15.02.2017 року від позивача ОСОБА_1 надійшли до суду письмові пояснення від 10.02.2017 року щодо заяви представника відповідача ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності, у яких зазначено, що строку позовної давності вона не пропускала, а відтак такий не може бути застосований до спірних правовідносин, як самостійна підстава для відмови у позові. Вважає, що правовідносини, з яких випливає її вимога про усунення перешкод у користуванні майном, є триваючими, а тому посилання представника відповідача на пропуск позовної давності щодо її вимог є безпідставним (а.с. 138-141, т. 1).

У судовому засіданні 02.02.2017 року представником відповідача - адвокатом Гончаров В.В. подано зустрічну позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в особі представника за довіреністю - адвоката Гончаров В.В. до ОСОБА_1 та виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно (а.с. 160-162, т. 1).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.05.2017 року постановлено зустрічну позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в особі представника за довіреністю - адвоката Гончарова В.В. до ОСОБА_1 та виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, прийняти до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в тому числі як фізична особа-підприємець, Ужгородської міської ради, треті особи: приватне підприємство «Піраміда», відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Ужгородської міської ради, КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» та ОСББ «8», про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради, скасування свідоцтва про право власності на будинок та реєстрації на нього, об'єднавши вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом (а.с. 183, 184, т. 1).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.05.2017 року постановлено виправити у текстах ухвали про відкриття провадження у справі від 14.09.2016 року, ухвалах суду від 07.11.2016 року, 23.12.2016 року, 02.02.2017 року та 04.05.2017 року у справі № 308/7108/16-ц допущену описку, зазначивши назву відповідача як виконавчий комітет Ужгородської міської ради замість Ужгородська міська рада (а.с. 185, 186, т. 1).

У зустрічній позовній заяві від 02.02.2017 року представник ФОП ОСОБА_2 - адвокат Гончаров В.В. посилається на те, що ОСОБА_1 пред'явила позов до ФОП ОСОБА_2 та виконавчого комітету Ужгородської міської ради (далі - виконком), із залученням в якості третіх осіб приватного підприємства «Піраміда», відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Ужгородської міської ради, КП «Бюро технічної інвентаризації м Ужгорода» та ОСББ «8», про визнання недійсним і скасування рішення виконкому, скасування свідоцтва про право власності на будинок та реєстрації права власності на нього. Зокрема, ОСОБА_1 просить усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 (далі - будинок), як окремим об'єктом спільної сумісної власності власників квартир у ньому, шляхом визнання незаконними і скасування рішення виконкому від 25.07.2007 року № 274 в частині видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на будинок і реєстрації за ним цього права та визнання незаконним, скасування, виданого ОСОБА_2, свідоцтва про право власності на будинок. Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує, у першу чергу, тим, що на підставі тристороннього договору від 13.01.2006 року про дольову участь у будівництві будинку вона має право на отримання у власність квартиру № 15 у цьому будинку (далі - квартира), право власності на яку у даний час ні за ким не зареєстроване.

Адвокат Гончаров В.В. зазначає, що натомість у ФОП ОСОБА_2 є зустрічні позовні вимоги про визнання за ним право власності на квартиру. Дані вимоги виникають із тих же правовідносин стосовно права власності на квартиру, що і первісні позовні вимоги ОСОБА_1, та задоволення яких може повністю виключити задоволення первісного позову.

Вказує, що пунктом І оскаржуваного ОСОБА_1 рішення виконкому від 25.07.2007 року № 274 затверджено акт державної приймальної комісії про введення в експлуатацію закінченого будівництвом ФОП ОСОБА_2 будинку загальною площею 1850,6 м.кв. Пунктом II цього ж рішення виконкому зобов'язано КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» видати ФОП ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на будинок в цілому і зареєструвати за ним цей будинок, а конкретним фізичними і юридичним особам видати свідоцтва про право власності на 16 квартир, 2 підсобних приміщення і сходи будинку та зареєструвати ці права. Зокрема, підпунктом ІІ. 13 даного рішення виконкому від 25.07.2007 року № 274 зобов'язано видати ОСОБА_1 свідоцтво про власності на квартиру і зареєструвати цю квартиру за нею. У подальшому за результатами розгляду протесту прокурора м. Ужгорода виконком рішенням від 22.08.2007 року № 306 скасував весь пункт II свого рішення від 25.07.2007 № 274.

Зазначає, що ФОП ОСОБА_2 оскаржив вказане рішення виконкому від 22.08.2007 року № 306 лише в частині, що стосується скасування рішення виконкому від 25.07.2007 року № 274 про видачу йому свідоцтва про право власності на будинок в цілому і реєстрацію за ним цього будинку, тобто, лише підпункту ІІ. 1 пункту ІІ рішення виконкому від 25.07.2007 року № 274.

Постановою господарського суду Закарпатської області від 19.05.2008 року у справі № 2/191, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2008 року, позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 задоволені та визнано незаконним і скасовано вказане рішення виконкому від 22.08.2007 року № 306 в частині скасування підпункту ІІ. 1 пункту ІІ рішення виконкому від 25.07.2007 року № 274.

Адвокат Гончаров В.В. зауважує, що таким чином підпункт ІІ. 1 пункту ІІ рішення виконкому від 25.07.2007 року № 274 в про видачу ФОП ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на будинок в цілому і реєстрацію за ним цього будинку є чинним і на даний час. Натомість всі інші підпункти пункту II цього рішення виконкому, а саме підпункти від II. 2 до ІІ. 17 включно, залишилися скасованими. Відтак, залишився скасованим і підпункт ІІ. 13 пункту II даного рішення про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про власності на квартиру і реєстрацію цієї квартиру за нею.

Вказує, що у зв'язку з цим рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2009 року у справі № 22-2030/09, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.04.2012 року, задоволено позов ПП «Піраміда» до ОСОБА_1 та визнано недійсним видане останній свідоцтво про право власності на квартиру. Вказаними судовими рішеннями обох судів підтверджено той факт, що підпункти ІІ. 2 - ІІ. 17 пункту II рішення виконкому від 25.07.2007 року № 274, серед яких і підпункт ІІ. 13 стосовно права власності ОСОБА_1 на квартиру, є скасованими на підставі рішення виконкому від 22.08.2007 року № 306.

У зустрічній позовній заяві зазначає, що керуючись даним рішенням апеляційного суду від 17.12.2009 року виконком рішенням від 08.12.2011 року № 449 скасував видане ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на квартиру та реєстрацію її права власності на квартиру, і водночас видав свідоцтво про право власності на цю квартиру ОСОБА_6, зобов'язавши КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» внести відповідні зміни до реєстру прав власності на об'єкти нерухомого майна. На підставі такого рішення виконкому і виданого ОСОБА_6 нового свідоцтва про право власності на квартиру таке право було зареєстроване за ОСОБА_6, що стверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Однак, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 року у справі № 907/1080/15 за позовом ФОП ОСОБА_2 до виконкому визнано незаконним і скасоване вказане рішення виконкому від 08.12.2011 року № 449 в частині оформлення за ОСОБА_6 права власності на квартиру та визнано недійсним і скасоване видане ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на квартиру.

Вказує, що на підставі вищевказаних судових рішень реєстрація права власності на квартиру, як ОСОБА_1, так і ОСОБА_6, у даний час вже скасована, що стверджується Інформаційною довідкою № 58007498 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованою 23.04.2016 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехманом O.A., з якої вбачається, що відомості про власника квартири у цьому Реєстрі відсутні.

Зауважує, що ця обставина, що у даний час право власності на квартиру ні за ким не зареєстроване, визнає і сама ОСОБА_1, про що вона зазначає у своєму первісному позові. Між тим, вже згаданими постановами господарського суду Закарпатської області від 19.05.2008 року у справі № 2/191 та Львівського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 року у справі № 907/1080/15 встановлено, що ФОП ОСОБА_2 на підставі ст. 876 ЦК України є власником цілого будинку.

Мотивуючи зустрічну позовну заяву нормою ст. 331 ЦК України адвокат Гончаров В.В. зазначає, що крім того, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.06.2011 року у цивільній справі № 2-3567/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 30.09.2011 року, про зобов'язання ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права користування і розпорядження квартирою шляхом виселення ОСОБА_1 з квартири, встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири.

За твердженням адвоката Гончарова В.В. ФОП ОСОБА_2 є власником квартири, як частини збудованого ним і зданого в експлуатацію будинку, оскільки правовстановлюючі документи попередніх власників цієї квартири і реєстрація їх права на квартиру скасовані, і ця обставина не підлягає доказуванню.

Однак, ОСОБА_1, знаючи про всі наведені вище обставини і судові рішення та звернувшись з позовом у даній цивільній справі № 308/7108/16-ц, фактично оспорює і не визнає право власності ФОП ОСОБА_2 на квартиру.

Посилаючись на норми ст. ст. 15, 16, 392 ЦК України адвокат Гончаров В.В. зазначає, що ФОП ОСОБА_2 вправі вимагати визнання за ним права власності на квартиру, що, у свою чергу, зумовлює відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_1

На підставі наведеного та відповідно до ст. ст. 15, 16, 331, 392, 876 ЦК України представник ФОП ОСОБА_2 - адвокат Гончаров В.В. у зустрічній позовній заяві просить суд:

визнати право власності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1;

у позові ОСОБА_1 відмовити повністю;

стягнути з виконавчого комітету Ужгородської міської ради та ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 по 1252,07 грн. з кожного у відшкодування сплаченого судового збору.

22.05.2017 року від позивача за первісним позовом ОСОБА_1 до суду надійшли письмові заперечення від 20.05.2017 року на зустріну позовну заяву, згідно з якими остання вважає, що підстав для задоволення зустрічного позову немає, такий є надуманий, необґрунтований, а викладені у ньому вимоги не узгоджуються з нормами матеріального права, а тому просить відмовити у задоволенні зустрічного позову (а.с. 202- 207, т. 1).

22.05.2017 року від відповідача - виконавчого комітету Ужгородської міської ради надійшли до суду письмові заперечення (а.с. 1-3, т. 2), згідно з якими представник виконавчого комітету Ужгородської міської ради просив у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Ужгородської міської ради, треті особи: ПП «Піраміда», відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Ужгородської міської ради, КП «Бюро технічної інвентаризації», ОСББ «8», про визнання недійсним та скасування рішення, скасування свідоцтва про право власності на будинок, відмовити повністю, зазначивши, що вважають вказаний позов немотивованим та необґрунтованим, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. У письмових запереченнях вказував, що позивач неодноразово зверталася до суду, зазначені вимоги вже розглядалися, рішення набрали законної сили. Так, предмет спору у цій справі був предметом спору у справі № 308/13219/15-ц, № 308/4321/13-а за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, за участю третіх осіб - суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2, ПП «Піраміда», КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода», про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 449 від 08.12.2011 року в частині скасування реєстрації за ОСОБА_1 права власності на об'єкт нерухомого майна та свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 від 20.02.2008 року на квартиру АДРЕСА_1. Водночас, в частині щодо визнання незаконним та скасування п. 4 рішення виконавчого комітету 08.12.2011 року № 449, згідно з яким КП «БТІ м. Ужгорода» доручено внести відповідні зміни до реєстру прав власності на об'єкти нерухомого майна, підготувати свідоцтва про право власності замість раніше виданих документів та зареєструвати за власниками - відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Зауважив, що крім того є ряд судових рішень, які набрали законної сили, згідно з текстом і матеріалів справ яких ОСОБА_1 достовірно знала ще в серпні 2012 року про рішення виконавчого комітету від 08.12.2011 року № 449 «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна» щодо видачі свідоцтва відповідачу НОМЕР_4 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та проведення державної реєстрації, а тому позивач звернулася з даними вимогами поза строками позовної давності. Також представник відповідача зазначав, що крім того, виконавчий комітет, приймаючи рішення від 08.12.2011 року № 449 «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна» здійснив тільки оформлення та видачу їй свідоцтва серії НОМЕР_4 про право власності від 16.12.2011 року на квартиру АДРЕСА_1 та проведення державної реєстрації згідно з витягом КП «БТІ м. Ужгорода» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 32684109 від 26.12.2011 року, і у даній справі, не перебуваючи з позивачем у правовідносинах щодо здійснення ним прав володіння, користування та розпорядження майном, щодо якого заявлено позовні вимоги оскарження рішення і свідоцтва про право власності на квартиру, яке виконком, як сторона у цій справі, не оспорює та не претендує на таке право. Так само, не оспорює та не претендує на таке право третя особа КП «БТІ м. Ужгород», що проводило державну реєстрацію її законно набутої квартири АДРЕСА_1. Зокрема, у вересні 2015 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Закарпатської області з позовом до виконавчого комітету, із залученням третьої особи ОСОБА_6 та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 року позов ФОП ОСОБА_2 задоволено, визнано незаконним і скасовано рішення виконкому від 08.12.2011 року № 449 в частині оформлення за ОСОБА_6 права власності на квартиру та визнано недійсним і скасовано видане ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на квартиру. Дана постанова суду апеляційної інстанції одразу набрала законної сили. Представник відповідача вважає, що права позивача жодним чином не порушені в зазначеному пункті рішення відповідача. Крім того, зауважив, що на даний час державна реєстрація права власності ОСОБА_6 на квартиру вже скасована. Вважає, що позивачем не доведено наявність у неї права, за захистом якого вона звернулася з даним позовом, а саме права власності на спірну квартиру станом на день звернення з даним позовом, що виключає правові підстави захисту такого права відповідно до ст. ст. 16, 21, 393 ЦК України, а тому, на думку відповідача, позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.07.2017 року постановлено залучити до участі у цивільній справі в межах зустрічної позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в особі представника за довіреністю - адвоката Гончарова В.В. до ОСОБА_1 та виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за зустрічним позовом - приватне підприємство «Піраміда» (а.с. 68-71, т. 2).

17.10.2017 року від позивача ОСОБА_1 надійшли до суду додаткові письмові пояснення від 26.09.2017 року щодо заяви представника відповідача ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності, у яких посилається на те, що повністю підтримуючи попередні пояснення щодо застосування строку позовної давності за її позовом вважає доповнити їх тим, що згідно з доданими до матеріалів справи судовими рішеннями очевидним є, що починаючи з 2009 року, коли їй стало відомо про обставини позбавлення її права власності на квартиру АДРЕСА_1, вона неодноразово зверталася до суду з позовом про захист її порушених прав до відповідачів, предметом позовів була частина її позовних вимог, що є предметом цього позову - визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 274 від 25.07.2007 року в частині видачі приватному підприємцю ОСОБА_2 свідоцтва на право власності на 16-ти квартирний будинок по АДРЕСА_1, в цілому та реєстрації за ним цього права. Вказує, що судами порушувалися провадження за її позовом та ухвалені рішення. Вважає, що у зв'язку з цим строк позовної давності на підставі ст. 264 ЦК України переривався. На підтвердження вказаних обставин додатково подала судові рішення по судовій справі № 308/4312/13-а, позов подано до суду у березні 2013 року (а.с. 122, т. 2).

14.11.2017 року представником відповідача за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ФОП ОСОБА_2 - адвокатом Гончаров В.В. подано до суду письмові пояснення по суті зміненого і збільшеного первісного позову та по суті зустрічного позову, у яких останній зауважує, що у якості підстави для задоволення зустрічних позовних вимог ФОП ОСОБА_2 вказував на наявність певних судових рішень, що набрали законної сили, які мають преюдиційне значення для вирішення спору у даній справі, зокрема, на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2009 року у цивільній справі № 22-2030/09, згідно з яким визнано недійсним видане ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на квартиру, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 року у справі № 907/1080/15, згідно з якою встановлено, що ФОП ОСОБА_2 є власником цілого будинку на підставі ст. 876 ЦК України та рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.06.2011 року у цивільній справі № 2-3567/11, згідно з яким встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири. Адвокат Гончаров В.В. вказує, що є ще ряд судових рішень, які також мають преюдиціальне значення для вирішення спору у даній справі, оскільки встановлені ними обставини спростовують доводи ОСОБА_1 за зміненим і збільшеним позовом та додатково підтверджують обґрунтованість зустрічного позову ФОП ОСОБА_2 Адвокат Гончаров В.В. зазначає, що ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 та ПП «Піраміда» про визнання за нею права власності на квартиру, який також обґрунтовувала укладенням між нею, ПП «Піраміда» та ФОП ОСОБА_2 договору від 13.01.2006 року про дольову участь у будівництві житлового будинку та сплатою нею певних коштів у фінансування будівництва будинку. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2012 року у цивільній справі № 712/3758/2012, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 01.08.2012 року, у задоволенні такого позову відмовлено. При цьому, вказаним рішенням суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 порушила умови договору про дольову участь у будівництві житлового будинку щодо оплати вартості квартири, будівництво будинку проводилося за кошти ФОП ОСОБА_2 і власником квартири та будинку в цілому став ФОП ОСОБА_2 Адвокат Гончаров В.В. також зазначає, що ОСОБА_1 зверталася до суду і з адміністративним позовом про визнання недійсним і скасування рішення виконкому від 22.08.2007 року № 306, згідно з яким скасовано рішення цього ж виконкому від 27.07.2007 року № 274 в частині видачі свідоцтва про право власності ОСОБА_1 на квартиру і реєстрації цієї квартири за нею. Даний позов теж обґрунтовувала наявністю вже згаданого договору від 13.01.2006 року про дольову участь у будівництві житлового будинку і виникненням у неї права власності на квартиру. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.95.2013 року у адміністративній справі № 712/21523/12, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2013 року, у задоволенні цього позову також відмовлено. За твердженням адвоката Гончарова В.В. даними судовими рішеннями судів обох інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 не набула права власності на квартиру, а тому не відноситься до учасників спірних правовідносин щодо квартири, у зв'язку з чим у неї відсутні підстави оскаржувати рішення виконкому. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.02.2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на вказані судові рішення судів обох інстанцій. Адвокат Гончаров В.В. вважає, що встановлені такими судовими рішеннями обставини спростовують доводи ОСОБА_1 про те, що вона виконала умови договору від 13.01.2006 року про дольову участь у будівництві житлового будинку, особистими коштами прийняла дольову участь у будівництві будинку і має право отримати у власність квартиру, у зв'язку з цим є безпідставною і не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_1 про визнання її співвласником будинку на підставі ст. ст. 331, 355 ч. 3, 368 ч. ч. 1, 2, 1134 ч. 1 ЦК України. Крім того, на думку адвоката Гончарова В.В. покликання ОСОБА_1 на приписи Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є юридично неспроможними, так як цей Закон набув чинності 01.07.2015 року, а тому не може поширюватися на спірні відносини, які виникли до його прийняття, у відповідності до ст. 58 Конституції України. Адвокат Гончаров В.В. вважає, що друга вимога ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком є похідною від вимоги про визнання її співвласником будинку, у зв'язку з чим і ця друга вимога не підлягає задоволенню. З посиланням на викладене представник ФОП ОСОБА_2 просить відмовити у первісному позові ОСОБА_1 та задовольнити зустрічний позов ФОП ОСОБА_2 До вказаних письмових пояснень адвокат Гончаров В.В. додав копії рішення суду першої інстанції від 29.05.2012 року у справі № 712/3758/2012, ухвали апеляційного суду від 01.08.2012 року у цій справі, постанови суду першої інстанції від 24.05.2013 року у справі № 712/21523/12, ухвали апеляційного суду від 25.12.2013 року у цій справі та роздруківку з ЄДРСР ухвали Вищого адміністративного суду України від 17.02.2014 року у цій справі.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 у судове засідання 21.12.2017 року не з'явилася, при цьому подала через канцелярію суду заяву від 21.12.2017 року, в якій просить справу розглядати без її участі з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів. Додатково подала пояснення на додаткові пояснення представника ОСОБА_2 за її заявою про збільшення позовних вимог, які долучила до заяви від 21.12.2017 року. У письмових поясненнях на пояснення представника Гончарова В.В. у даній справі ОСОБА_1 зазначила, що укладений 13.01.2006 року між нею, ПП «Піраміда» та СПД ФО ОСОБА_2 договір про дольову участь у будівництві спірного житлового будинку, за яким вона мала і має отримати 3-х кімнатну квартиру № 15, дійсний, а тому підлягає виконанню, про що вже неодноразово нею вказувалося у справі. Вказує, що відповідно до умов цього договору, як і всі інші власники квартир у цьому будинку, вона здійснювала фінансування його будівництва, що не заперечується другою стороною, і мала/має провести кінцевий розрахунок по квартирі відповідно до договірних умов, після її передачі їй по акту, про що також нею неодноразово вказувалося. Зауважує, що у вказаній квартирі нею проведений капітальний ремонт, і вона за власний рахунок була приведена до стану придатного до проживання, оскільки все будівництво ОСОБА_2 по суті зводилося до зведення коробки та підведення інженерних комунікацій. Також зазначає, що в матеріалах справи наявні докази того, що на виконання умов договору нею сплачено 34000 доларів США із 76895 доларів США, та за ці її кошти ОСОБА_2 зводилося будівництво названого будинку, а відтак і її квартири. Вказує, що ці кошти ОСОБА_2 їй не поверталися, що є свідченням того, що договір виконується, і вона має отримати у цьому будинку квартиру № 15, як передбачено договором, як і не повертали затрати на доведення квартири до стану, придатного для проживання. Вважає, що не повернувши їй названі кошти, ОСОБА_2 тепер ще й хоче з допомогою суду заволодіти квартирою в цілому, яку перед цим приховували від неї, оформивши її на ОСОБА_6 Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що Гончаров В.В. у своєму поясненні не робить жодне посилання на матеріальне право, яке б ставило під сумнів застосування ч. 2 ст. 382 ЦК України до спірних правовідносин, що діяла на момент укладення договору про дольову участь вкладеного нею матеріального права будівництва будинку, прийняття виконавчим комітетом Ужгородської міської ради рішення № 274 від 25.07.2007 року в частині видачі йому як приватному підприємцю свідоцтва на право власності на 16-ти квартирний будинок по АДРЕСА_1 в цілому та реєстрації за ним цього права, видачі свідоцтва про право власності на будинок АДРЕСА_1 від 28.11.2011 року, відповідно до якої власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку, та рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004 про офіційне тлумачення положень п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з яким саме мешканці багатоквартирного будинку, з моменту отримання квартири у користування, а тим більше у власність, без будь-яких додаткових дій стають власниками будинку як цілісної будівлі, яка є об'єктом права власності (ст. 380 ЦК України), з усіма допоміжними приміщеннями, прибудинковою територією та іншим обладнанням. ОСОБА_1 зауважує, що посилання на рішення судів по інших справах є необґрунтованим, оскільки підстави позовних вимог, обставини справ, та й навіть предмет позову по них різні, а відтак ці рішення не мають преюдиційного значення при вирішенні цієї справи. Вважає, що основним в даному випадку є договір від 13.01.2006 року про дольову участь у будівництві житлового будинку, який не розірваний, не визнаний недійсним, та є діючим і підлягає виконанню.

Відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2, в тому числі як ФОП, та позивач за зустрічним позовом - ФОП ОСОБА_2 у судове засідання 21.12.2017 року не з'явився, при цьому його представник - адвокат Гончаров В.В. подав через канцелярію суду заяву від 21.12.2017 року, в якій просить розглянути справу без їх участі, зазначивши, що проти задоволення первісного позову заперечує, а зустрічний позов підтримує.

Представники виконавчого комітету Ужгородської міської ради, приватного підприємства «Піраміда», відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Ужгородської міської ради та КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» у судове засідання 21.12.2017 року не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, повідомлень про згоду на участь у справі або клопотань про відкладення справи до суду не подавали.

При цьому судом з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що треті особи - ПП «Піраміда» та КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» перебувають у процесі припинення юридичної особи відповідно з 21.06.2013 року та 12.03.2013 року.

Представник об'єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 у судове засідання 21.12.2017 року не з'явився, при цьому згідно з наявними у матеріалах справи заявами голова правління ОСББ АДРЕСА_1 просить цивільну справу розглянути без участі представника ОСББ № 8, зазначивши, що всі договірні відносини сторін здійснювалися без участі ОСББ № 8, яке було створене та зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців 25.03.2015 року, жодних документів, крім Статуту ОСББ та виписки з Єдиного державного реєстру, ОСББ № 8 не має та будь-якою інформацією про правові відносини сторін ОСББ № 8 не володіє (а.с. 100, т. 1, а.с. 33, т. 2).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа розглянута за відсутності всіх учасників справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України регламентовано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.12.2006 року між приватним підприємством «Піраміда» та ПП ОСОБА_2 був укладений договір будівельного підряду № 7/п-05, згідно з яким замовник доручив, а підрядник зобов'язався виконати відповідно до умов договору будівництво 66-ти квартирного будинку в мікрорайоні «Боздош» по АДРЕСА_1 (а.с. 12-14, т. 1).

13.01.2006 року між ПП ОСОБА_2, як «замовником», ПП «Піраміда» як «підрядчиком» та ОСОБА_1 було укладено трьохсторонні договір про дольову участь у будівництві житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на фінансування завершення будівництва зазначеного житлового будинку, за умовами якого об'єкт, що будується, являє собою окреме приміщення на п'ятому поверсі, загальна площа якого становить 118,3 м.кв. (а.с. 15-17, т. 1).

За змістом досягнутої трьохсторонньої угоди, зокрема п. 4, врегульований наступний порядок передачі об'єкта, що будується, між сторонами угоди: прийняття-передача об'єкта, що будується, здійснюється трьохсторонньою комісією, що складається із представників сторін; об'єкт, що будується, повинен бути переданий ПП «Піраміда» та прийнятий ОСОБА_1 протягом тридцяти днів з моменту здачі будинку в експлуатацію; ПП ОСОБА_2 приймає участь у прийнятті-передачі та підписує акт; при передачі об'єкта, що будується, складається акт передачі-приймання, який підписується членами трьохсторонньої комісії; об'єкт, що будується, вважається переданим з моменту підписання акту передачі-приймання.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.07.2007 року № 274 було затверджено акт державної приймальної комісії про введення в експлуатацію закінченого будівництвом 16-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 приватного підприємця ОСОБА_2 загальною площею 1850,6 кв.м., а також вирішено комунальному підприємству «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгород» на вказаний об'єкт завести інвентарну справу, видати свідоцтво на право власності та зареєструвати 16-квартирний будинок в цілому за ПП ОСОБА_2, а 16 квартир, два підсобні приміщення і сходи - за конкретними фізичними та юридичними особами (п. ІІ рішення). Підпунктом ІІ.13 було вирішено квартиру № 15 зареєструвати за ОСОБА_1 (а.с. 24, 25, т. 1).

20.02.2008 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_3, а саме на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 27, т. 1).

За результатами розгляду протесту прокурора м. Ужгород на рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.07.2007 року № 274, виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 22.08.2007 року прийнято рішення № 306, згідно з яким скасовано пункт ІІ рішення від 25.07.2007 року № 274 (а.с. 26, т. 1).

Постановою господарського суду Закарпатської області від 19.05.2008 року, яка ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2008 року була залишена без змін, зазначене рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 22.08.2007 року № 306 було визнано незаконним та скасовано в частині пунктів ІІ та ІІ.І щодо доручення комунальному підприємству «Бюро технічної інвентаризації у м. Ужгород» завести інвентарну справу на даний об'єкт, видати свідоцтво про право власності та зареєструвати 16-ти квартирний будинок в цілому за ПП ОСОБА_2 (а.с. 29-35, 166, 167, т. 1).

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2009 року, яке залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.04.2012 року, визнано недійсним видане ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на нерухоме майно - на квартиру АДРЕСА_1. Підставою для звернення ПП «Піраміда» з цим позовом було те, що в порушення вимог п. 3.5 договору про дольову участь у будівництві житлового будинку, ОСОБА_1 за отриману квартиру не розрахувалася (а.с. 119, 120, 170, 171, т. 1).

За наведених обставин судом встановлено, що рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.07.2007 року № 274 в частині видачі свідоцтв про право власності та реєстрації 16 квартир, 2 підсобних приміщення і сходів за конкретними фізичними та юридичними особами (п. п. ІІ.2 - ІІ.17 рішення) залишаються скасованими, оскільки відносно інших підпунктів п. ІІ рішення виконкому Ужгородської міської ради від 25.07.2007 року № 274 (підпунктів ІІ.2 - ІІ.17) рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 22.08.2007 року ніким не оскаржувалося.

Згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.06.2011 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 30.09.2011 року, зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні ним права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1, зобов'язано останню звільнити вказану квартиру (а.с. 172-176, т. 1). Враховуючи, що позивачем у даній категорії справ може бути тільки власник майна, останнім використано речовий спосіб захисту права власності.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 01.08.2012 року, відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ПП ОСОБА_2 та ПП «Піраміда», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги - КП «БТІ м. Ужгорода» про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Матеріалами справи також встановлено, що розглянувши клопотання юридичних та фізичних осіб, керуючись підпунктом «б», п. 10 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Тимчасовим положенням «Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», а також рішення виконкому від 20.07.2011 року № 267 «Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна», виконавчим комітетом Ужгородської міської ради винесено рішення від 08.12.2011 року № 449 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» та вирішено: 3. Скасувати реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна та свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_3 від 20.02.2008 на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на підставі рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2009 року та видати свідоцтво про право власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 125,3 кв.м.; 4. Комунальному підприємству «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» внести відповідні зміни до реєстру прав власності на об'єкти нерухомого майна, підготувати свідоцтва про право власності взамін раніше виданих документів та зареєструвати за власниками (а.с. 38, т. 1).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.03.2016 року визнано незаконним та скасовано п. 3 і 2 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.12.2011 року № 449 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» в частині видачі ОСОБА_6 свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 16.12.2011 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 39-42, т. 1).

З наведеного слідує та підтверджується вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, що ОСОБА_1 не набула права власності на квартиру АДРЕСА_1, та на даний час реєстрація права власності на вказану квартиру скасована.

Судом встановлено, що згідно з даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 58007498 від 23.04.2016 року відомості про права власності на квартиру АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні (а.с. 178, 179, т. 1).

Власником в цілому 16-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_5 від 28.11.2011 року, що видане на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.07.2007 року № 274, є ОСОБА_2 (а.с. 36, 208, 209, т. 1).

Як на підставу своїх позовних вимог у даній справі, з урахуванням поданої заяви про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог від 13.09.2017 року, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що згідно з укладеним між нею, ПП «Піраміда» та ПП ОСОБА_2 договором про дольову участь у будівництві житлового будинку АДРЕСА_1 від 13.01.2006 року, вона своїми особистими коштами у загальній сумі 34000,00 доларів США приймала дольову участь у будівництві цього будинку, а тому вважає, що є співвласником будинку в силу приписів ч. 2 ст. 331, ч. 3 ст. 355, ч. ч. 1, 2 ст. 368, ч. 1 ст. 1134 ЦК України, а також Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». За твердженням ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 не приймав участь особистим фінансуванням у будівництві будинку, а тому не може бути власником багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 в цілому.

Разом з тим, із такими доводами та твердженням ОСОБА_1 суд не може погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За ч. 3 ст. 355 ЦК України право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом (ч. ч. 1, 2 ст. 368 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1134 ЦК України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 зверталася з позовом до ПП ОСОБА_2 та приватного підприємства «Піраміда», третя особа комунальне підприємство «БТІ м. Ужгорода», про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, який обґрунтовувала укладеним 13.01.2006 року між ПП ОСОБА_2, ПП «Піраміда» та нею договором про дольову участь у будівництві житлового будинку за адресою м. Ужгород, АДРЕСА_1, на фінансування завершення будівництва зазначеного житлового будинку, а також сплатою нею відповідних коштів, спрямованих на фінансування будівництва будинку. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2012 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 01.08.2012 року, у задоволені позову ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, відмовлено з тих підстав, що всупереч умовам договору про дольову участь у будівництві житлового будинку АДРЕСА_1 від 13.01.2006 року, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, позивачем ОСОБА_1 не надано відповідні докази на підтвердження виконання суб'єктами інвестиційної діяльності п. 4 вказаного договору. Крім того, суд констатував, що є встановлений факт порушення ОСОБА_1 і п. 3 вказаного договору щодо порядку проведення розрахунків між сторонами, зокрема, щодо внесення нею протягом шістдесяти календарних днів з моменту здачі квартири в експлуатацію решти суми, обумовленої договором.

Крім того, у листопаді 2012 року позивач ОСОБА_1 зверталася до суду із адміністративним позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 306 від 22.08.2007 року в частині скасування п. п. ІІ та ІІ.13 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 274 від 25.07.2007 року «Про затвердження акту державної приймальної комісії, реєстрації права власності» щодо доручення комунальному підприємству «БТІ м. Ужгорода» завести інвентарну справу на даний об'єкт, видати свідоцтво про право власності та зареєструвати квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 125,3 кв.м. за ОСОБА_1 Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2013 року, що залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2013 року, у задоволенні вказаного позову ОСОБА_1 відмовлено. Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що фактично рішення відповідача не порушує будь-яких прав та інтересів позивача, при цьому остання не має відношення до квартири АДРЕСА_1. Судами також встановлено, що позивач ОСОБА_1 не набула права власності на квартиру АДРЕСА_1, та оскільки ОСОБА_1 не відноситься до учасників розглядуваних правовідносин, спірне рішення виконавчого комітету не зачіпає будь-яких її прав та інтересів як власника спірної квартири, а тому правові підстави оспорювати в судовому порядку спірне рішення виконкому у позивача є відсутніми.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві, що встановлено ст. 20 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1, обравши способом захисту визнання її співвласником спірного будинку, в силу ст. ст. 76, 81 ЦПК України зобов'язана довести правову та фактичну підставу набуття права власності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 328 ЦК України регламентовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивач ОСОБА_1 не довела обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, зокрема те, що вона набула право власності на спірний будинок в порядку, визначеному законом, а відтак її твердження про те, що згідно з договором про дольову участь у будівництві житлового будинку від 13.01.2006 року вона своїми особистими коштами приймала дольову участь у будівництві спірного будинку, а тому є співвласником будинку, суд вважає неспроможними.

Водночас, як слідує із вищенаведених рішень суду, які набрали законної сили, зокрема рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2012 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 01.08.2012 року, судами було констатовано факт порушення ОСОБА_1 умов договору про дольову участь у будівництві житлового будинку від 13.01.2006 року. Дані обставини також підтверджуються рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.06.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 30.09.2011 року, згідно з якими судом встановлено, що оскільки ОСОБА_1 у відповідності до умов п. 3.2 договору про дольову участь у будівництві житлового будинку від 13.01.2016 року не провела з ПП ОСОБА_2 повний розрахунок за спірну квартиру, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, видане ОСОБА_1 виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 20.02.2008 року, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2009 року, що набрало законної сили, визнано недійсним, у зв'язку з чим вона без достатніх правових підстав проживає у спірній квартирі, у зв'язку з чим судом було зобов'язано її усунути перешкоди ПП ОСОБА_2 у здійсненні ним права користування та розпорядження цією квартирою та звільнити її.

Зазначені факти відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України є преюдиційними та доказуванню не підлягають.

Крім того, посилання позивача ОСОБА_1 на ст. 392 ЦК України суд вважає безпідставним, оскільки вона не набула права власності на нерухоме майно, тоді як позов про визнання права власності у разі оспорювання чи невизнання цього права іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності - має право пред'являти лише власник майна.

Також суд вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 на норми Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII від 14.05.2015 року, як на підставу своїх позовних вимог, так як зазначений Закон, який визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов'язані з реалізацією прав та виконанням обов'язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління, набрав чинності 01.07.2015 року, у зв'язку з чим його положення не поширюється на спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вказане, оскільки ОСОБА_1 не довела, що вона набула право власності на спірний будинок в порядку, визначеному законом, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про визнання її співвласником 16-квартирного будинку АДРЕСА_1, як учасника спільної діяльності внаслідок якої утворився об'єкт права власності - спірний будинок.

При цьому, у відповідності до ст. 391 ЦК України лише власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, визначальним у даній справі є встановлення порушення прав позивача, проте у позивача ОСОБА_1 право власності на спірний будинок не виникло.

Відтак, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення їй перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності, визнання незаконним та скасування в частині рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 274 від 25.07.2007 року є похідними від позовної вимоги про визнання її співвласником спірного будинку, то в силу приписів ст. 391 ЦК України зазначені вимоги також задоволенню не підлягають.

З приводу поданої представником відповідача за первісним позовом - адвокатом Гончаров В.В. заяви про застосування строків позовної давності до первісного позову та прохання відмовити у задоволенні позовних вимог за спливом строку давності, то суд зазначає, що згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Такий строк підлягає застосуванню лише у випадку, якщо судом встановлено, що право позивача порушено, але ним пропущено встановлені законом строки на звернення з вимогою про захист цього порушеного права. Якщо ж судом встановлено, що права чи інтереси позивача не порушено, строк позовної давності застосуванню не підлягає.

Що стосується заявлених вимог ФОП ОСОБА_2 за зустрічним позовом, суд зазначає наступне.

Згідно з свідоцтвом про право власності НОМЕР_5 від 28.11.2011 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.07.2007 року № 274, ОСОБА_2 є власником в цілому 16-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.06.2011 року у цивільній справі №2-3567/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 30.09.2011 року, про зобов'язання ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права користування і розпорядження квартирою №15 у зазначеному будинку шляхом виселення ОСОБА_1 з даної квартири встановлено, що ОСОБА_2 є власником цієї квартири.

Згаданими вище постановами господарського суду Закарпатської області від 19.05.2008 року у справі №2/191 і Львівського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 року у справі №907/1080/15 встановлено, що ОСОБА_2 саме у якості підприємця є власником спірного багатоквартирного житлового будинку на підставі ст.876 ЦК України.

Також рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2012 року у цивільній справі №712/3758/2012, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 01.08.2012 року, встановлено, що будівництво вказаного багатоквартирного житлового будинку проводилося за кошти ФОП ОСОБА_2 і власником цього будинку в цілому та квартири №15 у ньому став ФОП ОСОБА_2

Таким чином, встановлені перерахованими судовими рішеннями обставини про те, що ФОП ОСОБА_2 є власником багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 в цілому і квартири №15 у цьому будинку є преюдиційними та доказуванню не підлягають відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

З огляду на викладене суд визнає, що ФОП ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, оскільки правовстановлюючі документи попередніх власників даної квартири і реєстрація їх права на цю квартиру скасовані, про що зазначено вище.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

ОСОБА_1, оспорюючи у даній цивільній справі свідоцтво про право власності ФОП ОСОБА_2 на багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому і державну реєстрацію права власності ФОП ОСОБА_2 на цей будинок, посилається, серед іншого, і на те, що саме вона має право власності на квартиру №15 у вказаному будинку на підставі договору про дольову участь у будівництві цього будинку. Таким чином, ОСОБА_1 фактично оспорює і не визнає право власності ФОП ОСОБА_2 як на весь цей будинок, так і на квартиру №15 у ньому.

З огляду на це суд визнає наявність правових підстав для визнання за ФОП ОСОБА_2 права власності на спірний об'єкт завершеного будівництва - квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином, за наведених обставин та з урахуванням наявних у справі доказів і вимог ст. ст. 76, 81 ЦПК України, приписів ст. 392 ЦК України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення зустрічного позову.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч. 6 ст. 259 ЦПК України, враховуючи складність даної справи, складання повного рішення суду відкладено на строк до десяти днів, повне судове рішення складено 28.12.2017 року (п. 6 ч. 7 ст. 265 ЦПК України), відтак, у розумінні ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є 28.12.2017 року.

Керуючись cт. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 16, 190, 328, 331, 391, 392 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в тому числі як фізична особа-підприємець, виконавчого комітету Ужгородської міської ради, треті особи: приватне підприємство «Піраміда», відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Ужгородської міської ради, КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» та ОСББ «8» про визнання співвласником будинку та усунення як співвласнику будинку перешкод у користуванні будинком шляхом визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності, визнання незаконним та скасування в частині рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 274 від 25.07.2007 року - відмовити.

Зустрічний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в особі представника за довіреністю - адвоката Гончарова Валентина Вікторовича до ОСОБА_1 та виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за зустрічним позовом - приватне підприємство «Піраміда», про визнання права власності на нерухоме майно в частині вимог - задовольнити.

Визнати право власності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний податковий номер - НОМЕР_1) на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2), АДРЕСА_1, на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний податковий номер - НОМЕР_1), АДРЕСА_2, судовий збір в розмірі 2504 гривень 14 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Відповідно до п.п. 15.5) п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Дата складення повного судового рішення 28 грудня 2017 року.

Головуюча О.М. Світлик