Справа № 308/7426/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі - Вереш А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Киблярівської сільської ради Ужгородського району, Закарпатської області про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Киблярівської сільської ради Ужгородського району, Закарпатської області про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що відповідно до державного акту про право приватної власності на земельну ділянку серія ЗК № 012-12794, від 12.06.1998 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 222, її мати ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,60 га. з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку 0,15 га, та ведення особистого селянського господарства - 0,45 га.

Вказана земельна ділянка була передана у власність матері відповідно до п. 12 рішення 11 сесії 22 скликання Киблярівської сільської ради від 25.03.1998 р.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія 1-ФМ № 095413 ОСОБА_2 померла 16.06.2002 року. Після смерті матері позивачка звернулася до державної нотаріальної контори де за її заявою про прийняття спадщини була заведена спадкова справа та надано запит на отримання витягів про присвоєння кадастрових номерів земельної ділянки.

Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЗК № 012-12794, від 12.06.1998 року їй надали після смерті матері в Ужгородському міськрайонному управлінні держземагенства, так як за життя мама не вибрала його оригінал.

Під час дослідження документів, нею було виявлено , що конфігурація земельної ділянки площею 0,15 га. яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЗК № 012-12794, від 12.06.1998 року не відповідає площі ділянки згідно будівельного паспорта. Так згідно плану вказаної ділянки на плані зовнішніх меж відображених в акті діл. № 1, збірного кадастрового плану меж земельної ділянки виготовленого ЗРФ ДП «Центр ДЗК», плану забудови земельної ділянки згідно будівельного паспорту від 1973 року стало очевидно що ширина ділянки від дороги яка вказана в акті 9,2 м. є меншою ніж це є по факту та по даним будівельного паспорту де вона становить 11,8 м.

Виявлені порушення не надають можливість встановити фактичну площу земельної ділянки та площу яка була передана згідно п. 12 рішення 11 сесії 22 скликання Киблярівської сільської ради від 25.03.1998 року 0,60 га., так як при меншій ширині ділянки її площа також є меншою, що порушує її права як спадкоємця.

Окрім того, позивач вказує , що вказані порушення перешкоджають виготовити кадастрові номери та оформити право на спадщину, оскільки землевпорядна організація не може скласти кадастрові плани які б відрізнялися від планів вказаних на державному акті більш ніж на 0,5 м. (дозволена похибка).

Оскільки конфігурація земельної ділянки згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЗК № 012-12794, від 12.06.1998 року , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №222 та виданого на ім'я ОСОБА_2 не відповідає збірному кадастровому плану меж земельної ділянки виготовленого ЗРФ ДП «Центр ДЗК», що перешкоджає позивачу оформити право на спадщину за померлою матірю , тому позивач просить суд визнати недійсним державний акт про право приватної власності на земельну ділянку серія ЗК № 012-12794, від 12.06.1998 року, зареєстрований в книзі записів державних актів за № 222, та виданий на ім'я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,60 га. з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, виданого на підставі п. 12 рішення 11 сесії 22 скликання Киблярівської сільської ради від 25.03.1998 року

В судовому засіданні позивач та представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. В наступні судові засідання не з'явились , представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі та в якій зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, гадіслав на адресу суду заяву , відповідно до якої не заперечує проти задоволення позову.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Розгляд справи проведено за відсутності сторін , які не з'явились в судове засідання і у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом, Киблярівською сільською радою 12 червня 1998 року на імя ОСОБА_2 було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК № 012-12794 , на земельну ділянку площею 0,60 га. з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Лінці, Киблярівської сільської ради .

Вказана земля була передана у власність ОСОБА_2 відповідно до п. 12 рішення 11 сесії 22 скликання Киблярівської сільської ради від 25.03.1998 року, що стверджується архівним витягом рішення за № 159 від 12.05.2015 року..

Як встановлено судом, 16 червня 2002 року ОСОБА_2 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 095413, копія якого долучена до матеріалів справи.

03 квітня 2015 року державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори за померлою 16.06.2002 року ОСОБА_3 було заведено спадкову справу за № 62/2015 за заявою ОСОБА_1 від 04.04.2015 року вх. № 126. Спадкоємцем за законом до майна померлої ОСОБА_3 є донька - ОСОБА_1, що ствеоджується листом завідувача Ужгородської районної державної нотаріальної контори від 31.08.2015 року № 643.

Судом встановлено, що суть спору було предметом Будівельно-технічного дослідження зробленого на замовлення громадянки ОСОБА_1, 31.03.2016 р. за № 0001/2016.

Відповідно до висновку Будівельно-технічного дослідження від 31.03.2016 р. за № 0001/2016, проведеного експертом з судової будівельно-технічної експертизи зазначено, що : « в частині розміру земельної ділянки при дорозі, земельна ділянка вказана в акті не відповідає розміру ділянки, яка відводилася для будівництва та обслуговування житлового будинку згідно будівельного паспорта» .

Таким чином при виготовлені державного акту на земельні ділянки була допущена помилка.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", судам підсудні справи щодо визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками і спори пов'язані із земельними правовідносинами розглядаються в позовному провадженні.

Згідно ст. 152 Земельного Кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувачможе вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Як вказано в листі Державного комітету з охорони земельних ресурсів Держземінспекції від 12.01.2009 р. № 6-11-55/М-568, щодо надання роз'яснення відповідно до статті 155 Земельного кодексу України ( 2768-14 ) у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт.

Також, там наведено що згідно з наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 N 174 ( z0641-03,z0354-99 ) "Про затвердження Iнструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею", у разі внесення у державний акт площі земельної ділянки, яка не відповідає її фактичному розміру, внесення змін у державний акт на право власності на земельну ділянку чи його скасування, не передбачено.

Ст. 155 Земельного Кодексу України, вказує, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування земельні ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Представник відповідача надіслав на адресу суду заяву від 21.09.2015 року № 288/02-06 згідно якої не заперечив проти задоволення позовних вимог , предявлений позов не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Враховуючи те, що виправлення в державному акті зробити неможливо, а розмір земельної ділянки не відповідає фактичним межам та площі земельної ділянки яка відводилася для будівництва та обслуговування житлового будинку згідно будівельного паспорта , у судовому засіданні достовірно встановлено належність даного майна померлій за життя, отже право позивача підлягає захисту в судовому порядку у зазначений ним в заяві спосіб шляхом визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, оскільки позивач в подальшому може реалізувати своє право на спадщину , а відтак суд вважає, що державний акт на право власності на земельну ділянку видано з порушенням вимог Земельного Кодексу України та підлягаю визнанню недійсним .

Керуючись ст.ст. 78, 125, 126, 131, 152, 155 Земельного Кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України ,суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Киблярівської сільської ради Ужгородського району, Закарпатської області про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати недійсним державний акт про право приватної власності на земельну ділянку серія ЗК № 012-12794, від 12.06.1998 року, зареєстрований в книзі записів державних актів за № 222, та виданий на імя ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,60 га. з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, виданого на підставі п. 12 рішення 11 сесії 22 скликання Киблярівської сільської ради від 25.03.1998 року .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4