Номер провадження 2/638/5578/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року суддя Дзержинського районного суду міста Харкова Грищенко І. О., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 до Харківської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору,

установив:

Позивач керівник Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_2 звернулася 27.11.2017 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд підтвердити підстави для представництва, прийняти позовну заяву до розгляду та порушити провадження у справі. Визнати незаконним та скасувати п. 6 додатку 2 до рішення Харківської міської ради від 26.09.2012 р. № 831/12. Визнати незаконним та скасувати п. 4 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 25.02.2015 р. № 1861/15. Визнати недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, пр. Перемоги, 64 Г, загальною площею 0,1885 га кадастровий номер :14:008:0168 між ОСОБА_1 та Харківською міською радою серія та номер 58 від 17.02.2016 р., зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Судовий збір стягнути з відповідачів за такими реквізитами: прокуратура Харківської області, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету 2800. Про день та час розгляду справи повідомити Харківську місцеву прокуратуру № 1.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

В рішенні Конституційного Суду України по справа № 1 6/2010 від 01 квітня 2010 року № 10 рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України зазначається, що положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень, повязані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою. Однак, відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, але відповідно до ч. 1 і 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст. 17) або ГПК України (ст. ст. 1, 12), віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Саме про таке застосування положень ст. 16 та ст. 122 ЦПК України йде мова в постановах Верховного Суду України від 03.02.2016 р. у справі № 6 1599 цс 15, від 24.02.2016 р. у справі № 6 1009 цс 15, від 17.02.2016 р. у справі № 6 1965 цс 15, від 02.03.2016 р. у справі № 6 2307 цс 15, від 02.03.2016 р. у справі № 6 224 цс 16, від 06.07.2016 р. у справі № 6 1047 цс 16, від 06.04.2016 р. у справі № 6 77 цс 16, від 07.09.2016 р. у справі № 6 1593 цс 16, від 26.10.2016 р. у справі № 6 1198 цс 16, від 12.04.2017 р. у справі № 6 2681 цс 16.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

До Дзержинського районного суду м. Харкова з даним позовом звернулася юридична особа до юридичної особи та фізичної особи, оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, тому суддя доходить до висновку, що у відповідності до вимог ст. 17 КАС України спір між юридичною особою із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності підвідомчий адміністративному суду, у звязку з чим відмовляє у відкритті провадження, оскільки ця позовна вимога не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Одночасно суддя розяснює, що відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

На підставі рішення Конституційного Суду України по справа № 1 6/2010 від 01 квітня 2010 року № 10 рп/2010, постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», керуючись ст. ст. 15, 16, 122 ЦПК України, суддя

ухвалив:

У відкритті провадження у справі за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 до Харківської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасувати п. 6 додатку 2 до рішення Харківської міської ради від 26.09.2012 р. № 831/12 та про визнання незаконним та скасувати п. 4 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 25.02.2015 р. № 1861/15 відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі невідкладно надіслати позивачу разом із заявою й усіма доданими до неї документами.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: