ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

іменем України

22 серпня 2017 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.,

при секретарі: Оніщук О.Б.,

з участю позивачки ОСОБА_1»ящук В.М.,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1»ящук ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, - Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

встановив:

ОСОБА_1»ящук В.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

У позовній заяві покликається на ту обставину, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Інша 1/3 частина квартири належить її дочці ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності.

У цій квартирі, окрім неї, зареєстровані її донька ОСОБА_5, син ОСОБА_1»ящук ОСОБА_6, онучка ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_4 просив зареєструвати його за даною адресою у зв»язку з необхідністю виготовити новий паспорт, оскільки той був у нього викрадений, йому слід було працевлаштуватися та вирішити фінансові питання. З їх згоди відповідач був зареєстрований у спірному помешканні.

Однак з дати реєстрації відповідач у даній квартирі не проживав, коштів за користування електроенергією, газом, водопроводом та на вивіз сміття ніколи не вносив. У будинку відсутні усі особисті речі, які йому належать. Добровільно знятись з реєстрації за цією адресою відповідач не бажає, а тому вона змушена звернутись до суду з відповідною позовною заявою.

Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №3 у будинку № 22 по вул. Львівській у м. Володимирі-Волинському Волинської області та зняти його з місця реєстрації.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1»ящук В.М. позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з»явився, однак подав заяву про визнання позову, просив справу розглянути у його відсутність.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

За змістом ст. ст. 3-4, 213-215 ЦПК України судовому захисту шляхом задоволення позову підлягають наявні в особи, яка звернулася до суду, права, свободи чи інтереси, що порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім»ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як роз»яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім»ї власника жилого приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім»ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім»ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Судом встановлено, що позивачка є власницею 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, свідоцтвом про право власності на житло

Як вбачається з повідомлення адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Волинській області, копії будинкової книги, в належній позивачу на праві приватної власності квартирі зареєстроване місце проживання також і відповідача по справі ОСОБА_4

Враховуючи ту обставину, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні понад один рік, проживає за іншим місцем проживання, а тому позовні вимоги в частині визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, слід задовольнити.

Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою, яка є передчасною і не підлягає задоволенню, так як, відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється компетентними державним органами на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням, відмова у вчиненні такої дії може бути оскаржена в суді у порядку адміністративного судочинства.

На підставі ст.88 ЦПК України, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, суд стягує в його користь з відповідача.

На підставі викладеного, ст.405 ЦК України, ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1»ящук ОСОБА_3 640 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Головуючий: /-/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду ОСОБА_8