Справа № 457/594/16-ц
провадження №2/457/54/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 серпня 2017 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючої-судді ОСОБА_1,

секретар судового засідання Болонна І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» звернулося до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та відповідачем 14 грудня 2007 року було укладено кредитний договір № 614/07/03, за умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 50 000 доларів США, що еквівалентно 252500 грн. за курсом НБУ на момент укладення цього договору, зі сплатою 14% річних з кінцевим терміном повернення 13 грудня 2017 року. У подальшому між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» та ОСОБА_3 укладено додатковий договір № 3 від 20 жовтня 2009 року до кредитного договору № 614/07/03 від 14 грудня 2007 року, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 430123,92 грн. зі сплатою процентної ставки з 20 жовтня 2009 року 14% річних, з 20 жовтня 2010 року 16% річних, з 20 жовтня 2011 року 18 % річних з кінцевим терміном повернення 13 грудня 2027 року. 14 грудня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2», з одного боку, та ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір. Відповідно до іпотечного договору предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 66 м?. Нерухоме майно передано в іпотеку разом з усіма приналежностями. Кредит надано у формі відкличної мультивалютної не відновлювальної кредитної лінії з загальним лімітом заборгованості у сумі, еквівалентній 788 879,76 грн. В якості забезпечення виконання позичальником зобовязання щодо погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, інших платежів, передбачених договором, а також можливих штрафних санкцій позичальник та майнові поручителі ОСОБА_7 та ОСОБА_3 уклали іпотечний договір квартир № 27 по вул. І.Мазепи, 16 у м. Трускавець Львівської області. Рішенням Трускавецького міського суду 24 грудня 2010 року стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в користь ПАТ «ВіЕйБіБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 475019,44 грн., з яких 430123,92 заборгованість за основною сумою кредиту, 30502,92 заборгованість за відсотками за користування кредитом, 14392,60 грн. неустойки за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. На момент звернення з позовною заявою до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки залишилася непогашеною частина заборгованості згідно з рішенням Трускавецького міського суду від 24 грудня 2010 року за основною сумою кредиту в розмірі 66841,47 грн., яка була погашена двома платежами 24 червня 2016 року (у сумі 41119 грн.) та 19 липня 2016 року (у сумі 25722,47 грн.) під час розгляду справи в суді. Отже, рішення суду від 24 грудня 2010 року на даний час повністю виконане. Однак незалежно від того, що рішенням Трускавецького міського суду від 24 грудня 2010 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 20 вересня 2010 року, позивачем згідно з умовами кредитного договору продовжувалося нарахування відсотків за користування кредитом та неустойки за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Станом на 04 жовтня 2016 року заборгованість за кредитним договором ОСОБА_3 становить 366222,24 грн., з яких 362187,47 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом та 4034,77 грн. неустойки за несвоєчасне виконання зобовязань. Просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» за кредитним договором № 614/07/03 від 14 грудня 2007 року, що становить 366222,24 грн., звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки від 14 грудня 2007 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим номером 3535, а саме: квартиру АДРЕСА_2 зі загальною площею 66 м?, житловою площею 39,1 м?, яка належить ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» від свого імені будь-якому покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» всіх прав продавця.

Від представника позивача ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, де вказано, що представник позивача підтримує позов у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачі чи їх представник в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, зі згоди представника позивача суд ухвалив на підставі ст. 224 ЦПК України постановити рішення при заочному розгляді справи.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

14 грудня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 614/07/03, згідно з яким позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, оплатності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 50000 доларів США зі сплатою 14% річних з щомісячним погашенням основної заборгованості та кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 14 грудня 2017 року.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 614/07/03 від 14 грудня 2007 року між позивачем з одного боку, та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з іншого боку, 14 грудня 2007 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 3535. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 зі загальною площею 66 м?, житловою площею 39,1 м?, яка належить ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та належить іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності № 380, виданого 01 грудня 2000 року. Право іпотекодержателя на звернення предмета іпотеки передбачено п.4.1.5, 4.1.13, розділами 6 та 7 даного договору, в тому числі, право продажу від свого імені будь-якій особі-покупцю у порядку визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку» та умовами договору, сумою продажу зафіксованою в договорі , як узгоджену сторонами оцінкою предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно ч. 3 даної статті звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема, на підставі рішення суду.

20 жовтня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2», з одного боку, та ОСОБА_3, ОСОБА_4, з іншого боку, укладено додатковий кредитний договір № 3 до кредитного договору № 614/07/03 від 14 грудня 2007 року, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на принципах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти на умовах, визначених цим договором. Кредит надано у формі відкличної мульвалютної не поновлювальної кредитної лінії з загальним лімітом заборгованості в сумі 788879 грн. Річна ставка за користування кредитними коштами нараховується в період з 20 жовтня 2009 року по 19 жовтня 2010 року у розмірі 14% річних, у період з 20 жовтня 2010 року по 19 жовтня 2011 року 16% річних та у період з 20 жовтня 2011 року до закінчення строку кредитування 18% річних. Відповідно до п. 1.5 додаткового кредитного договору № 3 від 20 жовтня 2009 року в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом , інших платежів, передбачених цим договором, а також можливих штрафних санкцій, позичальник та майнові поручителі ОСОБА_7, ОСОБА_3 укладають з банком іпотечний договір квартири АДРЕСА_2.

24 грудня 2010 року Трускавецьким міським судом Львівської області ухвалено рішення у цивільній справі про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором, яке є виконаним на даний час. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що всього заборгованість за договором станом на 04 жовтня 2016 року становить 366222,24 грн., яка складається з заборгованості по відсотках за користування кредитом та неустойки за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором.

Частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Відповідно до листа Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» від 12 лютого 2016 року № 6743 позивач звертався до відповідача ОСОБА_3 з вимогою про погашення наявної заборгованості та передбаченого статтею 33 Закону України «Про іпотеку» права звернути стягнення на предмет іпотеки, зазначена вимога отримана відповідачем, однак заборгованість по відсотках за кредитним договором погашена не була.

Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася та сплати процентів.

За змістом ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», п.4.1.5 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У п.п.7.1, 7.2,7.3 договору іпотеки сторонами визначено, що іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку (терміну) виконання зобов'язань, вони будуть виконані (виконані неналежним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем при укладенні цього договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, у випадку не виконання та/або неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором та цим договором, а також у інших випадках передбачених кредитним договором, цим договором та чинним законодавством України. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержавтеля права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання в порядку, установленому статтею 27 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього Договору; продажу іпотеко держателем від свого імені предмета іпотеки будь - якій особі на підставі договору купівлі - продажу в порядку, встановленому статтею 28 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього Договору. Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.7.2 цього Договору.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Слід мати на увазі, що наявність судового рішення про стягнення з боржників на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 4 вересня 2013 року у справі № 6-73цс13 та від 03 лютого 2016 року №6-1080цс15).

Відповідно правову позицію висловив і Верховний Суд України у справі № 6-1080цс15 про те, що право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов'язання.

Позивач надав беззаперечні докази того, що хоча рішення суду про стягнення заборгованості від 24 грудня 2010 року виконане, однак умови кредитного договору не виконані за сторони відповідача. Отже, вимога банку до відповідачів, які не сплатили заборгованість за кредитним договором, а саме на звернення стягнення предмету іпотеки є законною.

Резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки повинна відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК. Зокрема, у ній в обов'язковому порядку повинно бути зазначено: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; конкретний спосіб реалізації предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. У судовій практиці немає єдності щодо вирішення питання про критерії, які повинен застосовувати суд, визначаючи початкову ціну.

Одні суди, як зазначає Верховний Суд України, повинні виходити з того, що ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі, а відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Якщо під час розгляду справи сторони з такою оцінкою погоджуються, то суд не має підстав її не брати до уваги, оскільки вона є умовою договору. Якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, ця сторона зобов'язана за змістом ч. 3 ст. 10, статей 11 та 60 ЦПК довести інший розмір, зокрема заявити клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи.

Щодо ціни предмета іпотеки, то ВСУ висловив правову позицію у справі за № 6-1239 цс16, а саме, що положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, прийняв рішення, зокрема, про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом їх продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності під час виконавчого провадження. При цьому суд не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку». Посилання суду першої інстанції у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмету іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку». Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» судова палата у цивільних справах Верховного Суду України приходять до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Враховуючи вимоги ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

У даному спорі, позивач просив реалізацію предмета іпотеки шляхом продажу її ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності у порядку визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку». Дана вимога відповідає способу передбаченому сторонами договору іпотеки, праву диспозитивності вимог за ст.11 ЦПК України, а тому підлягає до задоволення.

Оцінюючи обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок невиконання своїх зобов'язань позичальником ОСОБА_3 щодо виконання умов кредитного договору, позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру, належну іпотекодавцю, в рахунок заборгованості на суму 366222,24грн.

Що стосується вимог про надання позивачу прав продавця, дані вимоги також підлягають до задоволення, оскільки позивачу при продажу об'єкта іпотеки необхідно буде вчинити ряд дій, пов'язаних з цим.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218, 223, 224-226 ЦПК України, с у д,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 14 грудня 2007 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 614/07/03 від 14 грудня 2007 року, яка становить 366222,24 грн., а саме: на квартиру загальною площею 66 м?, житловою площею 39,1 м?, що знаходиться за адресою: вул. І.Мазепи, 16/27, місто Трускавець, Львівська область, шляхом її продажу Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначено на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації, у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» з наданням Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський ОСОБА_2» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на дане нерухоме майно в органах технічної інвентаризації, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу даного нерухомого майна у Державній реєстраційній службі України та її підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі-продажу предмета іпотеки; звертатися до суб'єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмета іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати документи, необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу даного нерухомого майна; надавати нотаріусу право відкрити розділ щодо даного нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєструвати право власності на дане нерухоме майно за його набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна копії будинкових книг, технічну документацію.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» судовий збір в розмірі 1 378 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте Трускавецьким міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення відповідачем може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Трускавецький міський суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуюча Т.В. Василюк