Провадження № 2/727/2440/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі :

Судді: Семенко О.В.

за участю секретаря: Гончарук Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

08 грудня 2017 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 04 серпня 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №б/н, згідно умов якого відповідачу було видано кредит у розмірі 1200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом в заяві. Відповідно до 2.1.1.12.6 умов та правил надання банківських послуг банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердафту), оплати винагороди банку власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобовязання за вищевказаним кредитним договором, не сплачує отриманий кредит, в звязку з чим станом на 31 жовтня 2017 року має загальну заборгованість в розмірі 19038 грн.02 коп.

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь несплачену заборгованість за кредитним договором б/н від 04.08.2010 року в сумі 19038 грн. 02 коп., а також судові витрати по сплаті судовий збір в сумі 1600 грн. 00 коп.

Представник позивача в судове засідання не зявився, в позовній заяві просив розглянути справи без його участі, у якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги предявлені банком до нього не визнав, просив в задоволенні позовних вимог відмовити, у звязку з порушенням позивачем строків позовної давності звернення до суду.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи за заявою відповідача ОСОБА_1 04 серпня 2010 року отримано кредит у розмірі 1200 грн. 00коп. (а.с.8-33), відповідно до змісту якої вона разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між особою і банком Договір про надання банківських послуг, що є особливою формою кредитного договору.

Відповідач не спростував дію саме таких умов, правил та тарифів на час отримання кредиту, що й становлять істотні умови договору.

В заяві від 04.08.2010 року (а.с.8) зазначено, що ОСОБА_1 ознайомився і згідний з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та виявив бажання оформити на своє ім'я платіжну картку «універсальна/голд» із кредитним лімітом 500 грн., яку отримав 04.08.2010 року.

Згідно пункту 2.1.1.2.3., пункту 2.1.1.2.4 розділу «Умови використання кредитних карт» передбачалося, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Крім того, відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та пролонгується на цей самий строк, якщо сторони не проінформують один одного про припинення дії.

Пунктом 2.1.1.2.12 та пунктом 2.1.1.2.13 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що по закінченню строку дії відповідна Карта продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту Карти з новим строком дії), відповідно до діючих тарифів, при дотриманні клієнтом умов та правил обслуговування карти, передбачених договором. Для отримання нової картки по закінченню строку дії клієнт має звернутися у відділення банку.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщосторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 5.5 Умов за користування кредитом та овердрафтом Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів в році.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до 2.1.1.12.6 умов та правил надання банківських послуг банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердафту), оплати винагороди банку власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Аналогічний правовий висновок міститься в Постановах Верховного Суду України 6-1412цс16 від 07 вересня 2016 року та 6-2322цс16 від 09 серпня 2017 року, що є обов'язковими для врахування судами.

Крім того, вимога щодо одночасного стягнення штрафу та пені є подвійною відповідальністю, що є порушенням ст.61 Конституції України.

Так, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно витягу з тарифів обслуговування кредитних карт (а.с.9) за їх порушення передбачена відповідальність у вигляді пені та штрафів за двома складовими.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду України 6-1374цс175 від 11 жовтня 2017 року, що є обов'язковими для врахування судами.

Про те, підстав для стягнення залишку заборгованості за тілом кредиту, відсотків на рівні облікової ставки та неустойки суд не знаходить через подання заяви про застосування наслідків збігу строку позовної давності.

В порушення вимог диспозитивності та змагальності цивільного процесу позивачем не надано письмових доказів, а зміст позовної заяви не містить відомостей про строк дії отриманої відповідачем в 2010 році картки, доказів її перевипуску, а також обов'язком доведення таких обставин шляхом представництва в суді позивач не скористався.

Встановити термін дії карти, отже, як наслідок, визначаючи строк настання вимоги за неналежне виконання умов кредитного договору і початок у зв'язку з цим перебігу строку позовної давності на право звернення із вимогою суд не взмозі.

Процесуальних можливостей встановити ці обставини через ігнорування позивачем можливістю доведення цих обставин в суді не має, а суд керується принципом верховенства права та відзначає, що із матеріалів справи, що також частково знаходить своє відображення і в заяві на отримання кредиту, кредитна картка була отримана відповідачем та використовувалась ним до 30 вересня 2014 року, та в подальшому відповідачем не використовувалась картка що вбачається з розрахунку заборгованості а також підтверджується вироком Шевченківського районного суду від 26 січня 2015 року відносно ОСОБА_1 та довідки про звільнення, з яких вбачається, що останній перебував в місця позбавлення волі починаючи з 07 жовтня 2014 року та був звільнений 24 квітня 2017 року.

За відсутності однозначності діють умови пункту 1.1.7.12 Умов та правил, а саме при відсутності інформування однієї із сторін про припинення дії договору та за умови лише однієї пролонгації 12 місяців, тобто не більше одного року.

За таких умов, враховуючи отримання картки згідно заяви (а.с.8) 04.08.2010 року, строк дії картки і, як наслідок - договору, закінчився у восьмому місяці 2011 року, наступний місяць (тобто вересень 2011р.)після чого і є початком перебігу строку позовної давності до цих вимог, який за відсутності доказів погодження сторонами про збільшення строку позовної давності, збіг у вересні 2014 року.

А згідно розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», останній платіж по кредиту проведено у вересні 2014, і в подальшому жодного платежу не вносилося (а.с.7). Документального підтвердження надання відповідачу картки з новим строком дії позивачем суду не надано.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 04.08.2010 року вбачається, що станом на 31 жовтня 2017 року заборгованість за кредитним договором б/н становить 19038 грн. 02 коп., яка складається з наступного: заборгованості по кредиту в сумі 1699 грн. 84 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 15955 грн. 42 коп., а також штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 882 грн. 76 коп. (а.с.3-7).

З умов кредитного договору від 04.08.2010р. та системного аналізу ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Частиною 4 ст. 203 Цивільного Кодексу України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 207 ч.2 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як передбачено п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року, враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки з спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст. 257 ЦК України і становить три роки.

За змістом ст. 259 ч. 2 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що початком строку позовної давності у межах якого ПАТ КБ "Приват Банк" мав би звернутися до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 04.08.2010 року є дата закінчення терміну дії платіжної картки, а отже і кредитного договору, а саме: серпень 2011 року, разом з цим, позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом тільки 08 грудня 2017 року, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності.

Згідно ст.261 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом при цьому, установлено, що клопотання про поновлення строку від позивача не надходило, у той же час, відповідачем відповідно до вимог ст. 267 ч.3 ЦК України до суду була подана заява про застосування строку позовної давності.

Отже, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦПК України).

Таким чином, суд з врахуванням встановлених обставин справи, досліджених доказів по справі в їх сукупності, при системному аналізі з вимогами чинного закону, відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості виходить із того, що позивачем було пропущено строк позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 256, ч.2, 266, 259, 527, 530, 611, 612, 1048-1050, 1054 ЦК України, п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року, ст.ст. 19, 89, 95, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул.. Грушевського, 1-Д, ) до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця м Чернівці, вул. Вільнюська, буд.8кв.2, ІПН: НОМЕР_1) про стягнення заборгованості за кредитним договором Б/Н від 04 серпня 2010 року відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ Семенко О.В.