Справа № 2-7264/11
Провадження № 4-с/761/129/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання неправомірними дій Старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бойко Марії Дмитрівни, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк» (далі - Заявник), в особі свого представника, 08 грудня 2016 року звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва із скаргою на неправомірні дії та бездіяльність Старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бойко Марії Дмитрівни (далі - Державний виконавець) про скасування постанови та зобов'язання вчинити дії.

Заявник свою скаргу обґрунтовує тим, що 26 листопада 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва видано дублікат виконавчого листа у справі № 2-7264/11 на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 971 грн. 95 коп. Заявник зауважив, що 27 квітня 2016 року вказаний виконавчий лист був пред'явлений стягувачем ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» до виконання до ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва, та 17 листопада 2016 року був повернутий стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснення державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходів щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатним. Заявник вважає, що Державним виконавцем не вжито всіх заходів для розшуку майна боржника та, відповідно, захисту прав стягувача щодо повернення йому коштів. Додатково зазначив, що звертався до Державного виконавця із заявою про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, однак, Державний виконавець проігнорувала зазначені вимоги стягувача. Вважає таку бездіяльність Державного виконавця неправомірною. Просив суд ухвалити судове рішення, яким визнати незаконними дії Державного виконавця щодо невжиття передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішень, що спрямовані на неупереджене, своєчасне і повне виконання рішення суду по виконавчому провадженню № 51012179; визнати незаконними дії Державного виконавця щодо винесення постанови № 51012179 від 17 листопада 2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві; скасувати постанову Державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві № 51012179 від 17 листопада 2016 року; зобов'язати Державного виконавця вжити всіх необхідних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», по примусовому виконанню виконавчого листа у справі № 2-7267/11, виданого 26 листопада 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва.

У судовому засіданні, представник Заявника скаргу з підстав, зазначених у скарзі, підтримала. Просила суд вимоги, зазначені у скарзі, задовольнити у повному обсязі.

Повідомлена у встановленому законом порядку про місце, дату та час судового розгляду справи, Державний виконавець у судове засідання не з`явилася. Від Державного виконавця на адресу суду надійшли письмові заперечення на скаргу, де Державний виконавець зазначила, що нею вжито всіх, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для розшуку майна боржника ОСОБА_3. Посилаючись на статтю 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, додатково пояснила, що звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів та рухомого майна. Оскільки, у боржника відсутнє рухоме та нерухоме майно, та сума боргу за виконавчим документом значно менша двадцяти розмірів мінімальної заробітної плати, постанова про арешт майна боржника не виносилась. Зауважила, що станом на 31 січня 2017 року, стягував не скористався наданим йому правом та не пред'явив повторно вищезазначений виконавчий документ на виконання. Зазначила, що оскільки всі дії у виконавчому провадженні вчинено Державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», підстави для скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувану № 51012179 відсутні. Крім того, звернула увагу суду на те, що оскаржувана постанова винесена 17 листопада 2016 року, отримана Заявником 23 листопада 2016 року, однак останній звернувся до суду лише 08 грудня 2016 року, тобто з пропущенням встановленого статтею 385 Цивільного процесуального кодексу України десятиденного строку з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Враховуючи все вищевикладене, просила суд у задоволенні скарги відмовити. Водночас просила суд розглядати справу за відсутності Державного виконавця та представника Відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Відповідно до статті 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом частини 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 386 Цивільного процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа органу державної виконавчої служби, приватний виконавець не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Суд знаходить можливим розгляд справи за відсутності Державного виконавця на підставі наявних у справі доказів, необхідних для прийняття рішення по суті, враховуючи що представник Заявника не заперечував проти розгляду скарги за відсутності Державного виконавця.

Заслухавши пояснення представника Заявника, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Судом встановлено, що на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2011 року у справі № 2-7264/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 971 грн. 95 коп., Шевченківським районним судом м. Києва 26 листопада 2015 року було видано дублікат виконавчого листа (далі - Виконавчий лист) (а.с. 41-42).

За змістом частини 1, абзацу 1 частини 2, частини 5 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, винесеної старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Бойко М.Д. 05 травня 2016 року, відкрито виконавче провадження ВП №51012179 з виконання Виконавчого листа (а.с. 48).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, за змістом частини 1, абзацу 1 частини 2, пункту 3) частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

З копії матеріалів виконавчого провадження ВП №51012179 вбачається, що Державним виконавцем в межах вказаного виконавчого провадження 10 травня 2016 року, 08 липня 2016 року та 17 листопада 2016 року з метою розшуку майна та доходів боржника ОСОБА_3, було здійснено запити до Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, Єдиного державного реєстру МВС України (а.с. 49-53, 58-64).

Крім того, 20 жовтня 2016 року згідно Акту Державного виконавця, останньою було здійснено вихід за адресою місця проживання боржника, однак розшукати боржника та перевірити його майновий стан не виявилося можливим (а.с. 65).

Зважаючи на вищезазначене, суд приходить до висновку, що Державним виконавцем вжито заходів щодо розшуку майна боржника та встановлення джерела його доходів, однак за змістом відповідей на зроблені запити вказана інформація щодо боржника відсутня. Суд вважає, що Державний виконавець діяла на підставі та в межах Закону України «Про виконавче провадження», діючого на момент вчинення виконавчих дій, та не допустила порушення прав стягувача.

Державним виконавцем 17 листопада 2016 року було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, де зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с. 67-68).

Крім того, звертаючись зі скаргою до суду, Заявник зазначив, що звертався до Державного виконавця із заявою про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка, на думку Заявника, залишилася без уваги з боку Державного виконавця.

Суд критично оцінює вищезазначене, з огляду на наступне.

Так, за змістом частин 6, 7 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Враховуючи, що у боржника відсутнє рухоме та нерухоме майно, та сума боргу за виконавчим документом, що становить 4 971 грн. 95 коп., значно менша десяти розмірів мінімальної заробітної плати, у Державного виконавця не було правових підстав для винесення постанови про накладення арешту майна боржника.

Таким чином, узагальнюючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги, зазначені у скарзі є безпідставними, а скарга, в цілому такою, що задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, на підставі статті 19 Конституції України, статей 1, 6, 11, 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 383-389 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання неправомірними дій Старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бойко Марії Дмитрівни, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо вона не буде скасована.

СУДДЯ :