Справа № 734/1130/17 Провадження № 22-ц/795/1596/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Іванюк Т.І. Доповідач - Євстафіїв О. К.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Петрівської сільської ради про визнання частково недійсними рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку, треті особи: відділ у Козелецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_5 предявила позов до ОСОБА_6 й Петрівської сільської ради, в якому просила визнати частково недійсними рішення 12 сесії Петрівської сільської ради 24 скликання від 24.06.2004 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 108069 від 21.01.2005 в частині виділення та передачі у власність ОСОБА_7 1/2 частини земельної ділянки розміром 0,3155 га, яка розташована біля житлового будинку № 29 по вул. Запорізька у с. Петрівське з надвірними будівлями. Позовні вимоги обґрунтовуються наступним. ОСОБА_5 належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані по вул. Запорізька, № 29, у с. Петрівське, а інша 1/2 їх частина належить її братові ОСОБА_6 Рішенням 12 сесії Петрівської сільської ради 24 скликання від 24.06.2004 матері позивача й відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 безкоштовно передано у власність земельну ділянку площею 0,90 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі згаданого рішення за рішенням Петрівської сільської ради від 21.01.2005 ОСОБА_7 був виданий державний акт серії ЧН № 108069 на право власності на земельну ділянку розміром 0,8946 га, до складу якої увійшла і спірна земельна ділянка площею 0,3155 га. Рішення 12 сесії Петрівської сільської ради 24 скликання від 24.06.2004 в оспорюваній позивачем частині є незаконним, так як на його підставі уся спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_7, незважаючи на те, що за життя їй на праві власності належала тільки 1/2 частина розташованого на цій ділянці домоволодіння. Згодом ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_6 1/2 частину даного домоволодіння і всі земельні ділянки, загальна площа яких становить 0,8946 га, у тому числі й спірну, площею 0,3155 га. У звязку з цим ОСОБА_6 видано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку площею 0,3155 га серії ЯА № 406288. Внаслідок вищеописаного належна ОСОБА_5 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані по вул. Запорізька, № 29, у с. Петрівське, знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у власності ОСОБА_6, який перешкоджає ОСОБА_5 належно володіти, користуватися та розпоряджатися її нерухомим майном. Крім того, в оспорюваній частині рішення 12 сесії Петрівської сільської ради 24 скликання від 24.06.2004 невірно вказано прізвище матері «Пономарчук» замість «Панамарчук» та невірно зазначено цільове призначення спірної земельної ділянки площею 0,3155 га. Так, цільовим її призначенням є для будівництва і обслуговування жилого будинку з надвірними будівлями й спорудами, але у рішенні сільради в оспорюваній частині зазначено, що цільовим призначенням цієї ділянки є для ведення особистого селянського господарства.

Оскаржуваним рішенням у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати дане рішення та ухвалити рішення про задоволення її позовних вимог. Доводи скарги зводяться до наступного:

- посилання місцевого суду на рішення Козелецького районного суду від 29.12.2015, яким ОСОБА_5 відмовлено у поділі спірної земельної ділянки з мотивів законності набуття ОСОБА_6 права власності на неї, є неспроможним, так як згадане рішення суду не стосується предмета спору по цій справі,

- в оскаржуваному рішенні суд І інстанції зазначив, що питання регулювання земельних відносин відноситься виключно до компетенції органів місцевого самоврядування. Проте ОСОБА_5 не зверталася до суду з питань регулювання земельних відносин, а просила визнати рішення органу місцевого самоврядування та державний акт недійсними,

- вирішуючи спір, суд виходив з того, що Петрівська сільська рада не порушила норми земельного законодавства. Проте це не є вірним, оскільки місце розташування спірної земельної ділянки площею 0,3155 га не відповідає вимогам ст.ст. 21, 38, 39, 40, 118, 121 ЗК України,

- встановлюючи цільове призначення спірній земельній ділянці площею 0,3155 га для ведення особистого селянського господарства, Петрівська сільська рада не могла не знати, що відповідно до плану села її частину площею 0,2500 га було відведено для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, про що у справі маються докази. Але місцевий суд їх проігнорував,

- рішення Петрівської сільської ради в оспорюваній позивачем частині суперечить ч. 4 ст. 120 ЗК України й ч.ч. 2, 3 ст. 1225 ЦК України, так як на його підставі у власність ОСОБА_7 передано як частину спірної земельної ділянки, на якій була розміщена належна їй 1/2 частина домоволодіння № 29 по вул. Запорізька у с. Петрівське, так і частина цієї ділянки, на якій розміщена інша 1/2 частина цього домоволодіння, що їй не належала,

- суд не врахував позицію Петрівської сільської ради, яка заперечень проти позову не мала,

- зазначення в оспорюваному рішенні ради прізвища ОСОБА_7 «Пономарчук» замість «Панамарчук» суд розцінив як друкарську помилку, яку опісля було виправлено у ході виготовлення технічної документації на спірну землю і державного акту на право власності на неї. Проте суд не вказав, яким законом передбачено виправлення вказаної помилки у такий спосіб,

- постановою Верховного Суду України від 23.10.2013 у справі № 6-93цс13, на яку послався місцевий суд в оскаржуваному рішенні, не охоплюються правовідносини, що є обєктом розгляду по даній справі. Ці правовідносини можуть бути врегульовані на підставі п. 10 ч. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008,

- суд І інстанції при вирішенні справи помилково застосував позовну давність, оскільки порушення відповідачами прав позивача відбувається постійно та має триваючий характер, що виражається у вчиненні позивачеві перешкод у потраплянні до належної їй частини будинку.

У судовому засіданні ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що рішення Петрівської сільської ради від 24.06.2004 в частині передачі у власність ОСОБА_7 спірної земельної ділянки є законним, що зазначення в ньому її прізвища «Пономарчук» замість «Панамарчук» є друкарською помилкою, яку було виправлено у ході виготовлення технічної документації та державного акта на право власності останньої на землю, та що ОСОБА_5 пропущено строк позовної давності. З цими висновками частково не погоджується апеляційний суд.

Так, по справі встановлено наступне.

Рішенням 12 сесії Петрівської сільської ради Козелецького району 24 скликання від 24.06.2004 ОСОБА_8 передано безкоштовно у власність земельну ділянку розміром 0,90 га для ведення особистого селянського господарства у с. Петрівське Козелецького району, що підтверджується архівним витягом з цього рішення № С-210/07-07 від 12.10.2012, який виготовлено Архівним відділом Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області (арк. 11).

Згідно з копією договору дарування від 01.06.2005, ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_6 1/2 ідеальну частину будинку № 29 по вул. Запорізька у с. Петрівське Козелецького району з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,8946 для ведення особистого селянського господарства на території с. Петрівське без зміни її цільового призначення. У даному договорі зазначено, що згадана земельна ділянка належала ОСОБА_7 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЧН № 108069, виданого 21.01.2005 Петрівською сільською радою на підставі рішення цієї ж ради 12 сесії 24 скликання від 24.06.2004 і зареєстрованого за № 09 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Цей договір 01.06.2005 посвідчено приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за № 2063 (його копія на арк. 28).

На підставі вказаного договору дарування Петрівською сільською радою 16.08.2005 видано ОСОБА_6 державний акт серії ЯА № 406288 на право власності на земельну ділянку площею 0,3155 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: вул. Запорізька, № 29, у с. Петрівське Козелецького району. Даний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 33 (його копія на арк. 29).

Рішенням Козелецького районного суду від 01.07.2008 по справі № 2-1159/2008 за позовом ОСОБА_5 до Петрівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, яке набрало законної сили 27.08.2008, за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку № 29 по вул. Запорізька у с. Петрівське Козелецького району з надвірними будівлями (копія даного рішення на арк. 19). Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20025793 від 27.08.2008, який виготовлено КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння у Книзі за № 10769549 (арк. 20).

Згідно з виготовленою управлінням Держкомзему у Козелецькому районі копією плану зовнішніх меж земельної ділянки, яка надана у власність ОСОБА_7 рішенням Петрівської сільської ради 12 сесії 24 скликання від 24.06.2004, належний їй та ОСОБА_6 будинок № 29 по вул. Запорізька у с. Петрівське Козелецького району з надвірними будівлями знаходяться на земельній ділянці площею 0,3155 га, яка за названим вище договором дарування перейшла у власність ОСОБА_6 (арк. 14).

Рішенням Козелецького районного суду від 29.12.2015 по справі № 734/1768/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ домоволодіння та ін., яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24.02.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2016, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виділено в натурі окремі частини будинку № 29 по вул. Запорізька у с. Петрівське Козелецького району і надвірні будівлі. В ухвалі суду касаційної інстанції зазначено, що в результаті поділу цього будинку й надвірних будівель у власність ОСОБА_5 відійшло 12/25, а у власність ОСОБА_6 відійшло 13/25 їх частин (копії згаданих рішення та ухвал на арк. 21-23, 24-27, 43-45).

Факт неприязних відносин між сторонами по справі підтверджується витягом з Журналу єдиного обліку Подільського управління поліції Головного управління поліції у м. Києві, згідно з яким у цьому Журналі за № 42560 від 15.09.2016 зареєстровано заяву ОСОБА_5 про вчинення щодо неї ОСОБА_6 погрози вбивством (арк. 89).

Із встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

ОСОБА_5 обґрунтовує позовні вимоги неможливістю користуватися набутими нею у власність 12/25 частинами будинку № 29 по вул. Запорізька у с. Петрівське й надвірних будівель у звязку з тим, що вони розташовані на земельній ділянці, що є власністю ОСОБА_6, який чинить їй відповідні перешкоди. З цього випливає, що спірні правовідносини між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 слід врегулювати на підставі ч. 1 ст. 120 ЗК України. Ця норма права не передбачає, що з переходом у власність ОСОБА_5 12/25 частин вказаного будинку й надвірних будівель документи про право власності попередніх власників земельної ділянки, на якій вони розташовані (ОСОБА_7 та ОСОБА_6В.), підлягають визнанню повністю або частково недійсними. Отож позивач вимагає застосувати до відповідачів наслідки, які не передбачені нормою права, що регламентує спірні правовідносини, та які у звязку з цим не можуть бути до них застосовані судом. Оскільки відповідно до ст. 11 ЦПК України обрання способу захисту порушених прав належить виключно позивачеві, а суд лише перевіряє можливість його застосування до відповідача, то розгляд цієї справи не може закінчитися задоволенням позову.

Поряд з вищенаведеним апеляційний суд вважає за необхідне зазначити й наступне.

Висновки місцевого суду про те, що оспорюване рішення сільської ради законним і що у ньому прізвище матері сторін зазначено «Пономарчук» замість «Панамарчук» внаслідок друкарської помилки, є вірними і доказів іншого у ході розгляду справи не встановлено.

Висновок суду І інстанції про початок перебігу строку позовної давності по справі з 2013 року - з дати подання ОСОБА_5 позову до ОСОБА_6 про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку № 29 по вул. Запорізька у с. Петрівське Козелецького району з надвірними будівлями, є помилковим. Перебіг цього строку розпочався з 24.02.2016 з дати набрання законної сили рішенням суду про поділ між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 вказаного будинку й надвірних будівель. Крім того, спірні правовідносини мають триваючий характер. Тож є помилковим і посилання місцевого суду на пропуск ОСОБА_5 строку позовної давності.

/Таким чином, висновок місцевого суду про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_5В є вірним, але мотиви, з яких він дійшов такого висновку, є хибними. Отож оскаржуване рішення підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову. В іншій частині дане рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ч. 1 п. 4, 314, 316 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 липня 2017 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову та залишити його без змін в іншій частині.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але воно може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: