Справа № 761/4652/17
Провадження № 2/761/3719/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Триндюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Прогресивної соціалістичної партії України до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна», 3-тя особа - ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 28.10.2016 року Прогресивна соціалістична партія України (далі - ПСПУ), яка орендує у ТОВ «Сівер Україна» нежитлове приміщення АДРЕСА_1, протиправною діяльністю гр. ОСОБА_1 позбавлена права користування приміщенням. Такі дії відповідача порушують право позивача вільно здійснювати свою діяльність, що є Конституції України та Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод, Закону України «Про політичні партії в Україні». Політична партія ПСПУ, виконує умови договору оренди, який укладений 01.04.2012 р. і є чинним. Договір не розірваний сторонами, не визнаний недійсним в судовому порядку. Угода була укладена з ТОВ «Сівер Україна», який є власником приміщення на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 22.07.2003 р. В орендованому приміщенні розташований центральний офіс позивача, в якому знаходились статутні документи позивача (оригінали), партійна символіка, списки керівного складу партії та її осередків, архівні матеріали, інформація на електронних носіях, комп'ютерна і копіювальна техніка, оригінали документів, пов'язаних з діяльністю партії тощо. 28.10.2016 р. ОСОБА_1 силовим шляхом захопив приміщення і не допускає ПСПУ до користування приміщенням. Зважаючи на викладене, представник позивача просить суд зобов'язати ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» усунути перешкоди Прогресивній соціалістичній партії України в користуванні нежитловим приміщенням АДРЕСА_1 шляхом надання фактичного доступу до вказаного приміщення.

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги, просили задовольнити.

Представники відповідача ТОВ «Сівер України» визнали позов в повному обсязі. Пояснили, що дійсно з 28.10.2016 р. позивач позбавлений можливості користуватися предметом оренди, оскільки ОСОБА_1 здійснює перешкоди в цьому. Укладений договір оренди з Прогресивною соціалістичною партією України є чинним, не змінювався, не розривався сторонами у судовому порядку. Також не ставив питання про розірвання договору або і визнання його недійсним і ОСОБА_1, якщо він вважає себе власником приміщення. Наголосили, що ТОВ «Сівер Україна» вважає себе єдиним законним власником спірного приміщення. Так рішенням Господарського суду м. Києва від 22.07.2003 р. визнано за Товариством право власності на приміщення площею 286,3 кв. м. та площею 278,4 кв. м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які зазначені на плані БТІ під літерою «А», дане рішення залишено без змін і набрало чинності. 18.01.205 р. ТОВ «Сівер Україна» зареєстроване як власник даних житлових приміщень та 01.01.2012 р. уклало договір оренди з позивачем на спірне нежитлове приміщення.Проте, відповідач, як сторона договору оренди позбавлений можливості виконувати умови угоди у зв'язку із діями ОСОБА_1, тому вимоги позивача є законними.

Представник ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Направив в адресу суду заперечення на позов та просив розглянути справу за його відсутності.

У запереченнях представник відповідача зазначив, що договір оренди, укладений між ТОВ «Сівер Україна» та Прогресивною соціалістичною партією України є нікчемним, оскільки Товариство не було власником даних приміщень або їх законним користувачем. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.10.2016 р. в частині скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04.2007 р. ухвалене у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Благодійна організація «Благодійний фонд Християнський», Прогресивна соціалістична партія України про визнання недійсним договору купівлі - продажу. В частині вимог ТОВ «Сівер Україна» до відповідачів щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень в тому числі і того, що є предметом спору відмовлено. ОСОБА_1 25.11.2013 р. зареєстрував право власності на нежитлові приміщення на підставі договору купівлі-продажу, реєстрація права власності ТОВ «Сівер України» була скасована.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 01.04.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» та Прогресивною соціалістичною партією України було укладено договір оренди № 16 за умовами якого Товариство передало, а позивач прийняв у тимчасове платне користування нежиле приміщення АДРЕСА_1

Як свідчать умови договору, переданий в оренду об'єкт належить наймодавцю на праві колективної власності на підставі реєстраційного посвідчення НОМЕР_1 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 18 січня 2005 року за реєстровим № 5227-П.

Відповідно до приписів ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно користування за плату на певний строк.

За умовами договору нежитлове приміщення, строк угоди становить п»ять років з моменту її підписання.

Також не заперечувалось в судовому засіданні представниками сторін, що строк дії договору оренди було продовжено до 01.04.2017 р. відповідно до п.п. 4.2., 4.3., 4.4. договору відповідно до листа - повідомлення ПСПУ від 01.03.2016 р.

Представники позивача, представники ТОВ «Сівер Україна» пояснили в судовому засіданні, що ПСПУ здійснює користування орендованим приміщенням, пов'язане з діяльністю позивача, в останньому перебувають правовстановлюючі документи партії, техніка та інше.

Як зазначили представники позивача, представники ТОВ «Сівер Україна» в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 з 28.10.2016 р. чинить перешкоди у користуванні ПСПУ орендованим приміщенням, не допускає позивача у спірне приміщення.

Представник відповідача зазначає, що договір оренди є нікчемним, оскільки ТОВ «Сівер Україна» ніколи не був власником приміщення чи особою, яка мала право користування приміщенням, оскільки єдиним власником майна є саме відповідач - ОСОБА_1

З іншого боку представники ТОВ «Сівер Україна» вказували на те, що саме Товариство є власником спірного приміщення на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 22.07.2003 р. Реєстрація же права власності за ОСОБА_1 оскаржується у судовому порядку.

За наявними в матеріалах справа доказами, Господарським судом м. Києва 22.07.2003 року задоволено позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» до Благодійного фонду «Християнський» про визнання права власності та виселення.

За ТОВ «Сівер Україна» визнано право власності на приміщення площею 286,3 кв. м. та 278,4 кв. м., які розташовані в АДРЕСА_1, які зазначені на плані БТІ під літерою «А»та виселено відповідача з займаних приміщень.

18.01.2005 р. ТОВ «Сівер України» зареєструвало право власності на зазначені приміщення у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності за реєстровим номером № 5227-П.

Як свідчить надана представником ОСОБА_1 копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, станом на 25.10.2016 р. нежилі приміщення за адресою АДРЕСА_1,25.11.2013 р. зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 27.09.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В.

Копія правовстановлюючого документа на нежитлові приміщення представником відповідача не надана.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.10.2016 року було задоволено апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2007 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Благодійна організація «Благодійний фонд «Християнський», Прогресивна соціалістична партія України про визнання недійсним договору купівлі-продажу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на майно.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04.2007 року скасовано в частині вирішення вимог ТОВ «Сівер Україна» про визнання недійсним договору купівлі-продажу та в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04.2007 року залишено без змін.

Як вбачається з рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.10.2016 р., Шевченківським районним судом м. Києва 10.04.2007 р. визнано недійсним договір купівлі - продажу нежилих приміщень № 97,98,102 загальною площею 564,50 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, укладений 27 вересня 2004 року між ОСОБА_3 особисто та як представником ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В.

В задоволенні зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на майно відмовлено.

При цьому судом встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 22 липня 2003 р. за ТОВ «Сівер Україна» визнано право власності на приміщення площею 286,3 кв. м. та 278,4 кв. м., які розташовані в АДРЕСА_1, які зазначені на плані БТІ під літерою «А».

Постановою Вищого господарського суду України від 16.02.2004 року вказане рішення залишено без змін.

Також зазначено, що в подальшому ТОВ «Сівер Україна» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом про зобов'язання БТІ зареєструвати за ним право власності на зазначені приміщення. Рішенням Господарського суду м. Києва від 29.12.2004 р. позовні вимоги ТОВ «Сівер Україна» задоволені. Постановою Вищого господарського суду України від 06.04.2005 року вказане рішення скасовано, а провадження по справі припинено.

Крім того, судом було встановлено, що рішеннями Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2004 року були задоволені позови ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Благодійної організації «Благодійний фонд «Християнський» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Ухвалами Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2004 року змінено спосіб і порядок виконання рішень, а саме визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 права власності кожного на 1/3 частину нежилих приміщень АДРЕСА_1

На підставі даних ухвали суду ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 07 вересня 2004 року були видані реєстраційні посвідчення.

27 вересня 2004 року між ОСОБА_3, який діяв особисто та як представник ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу нежилих приміщень. За умовами договору ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_1 купив нежилі приміщення №№ 97, 98, 102 загальною площею 564,50 кв.м., що складає 50/100 частин від нежилих приміщень площею 1 134.70 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2672. Право власності ОСОБА_7 на зазначені приміщення 04 жовтня 2004 року було зареєстроване БТІ, про що зроблений запис в реєстрову книгу № 57П-53 за реєстровим № 5227-П.

16 листопада 2004 року ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2004 року скасовані за нововиявленими обставинами, одночасно скасована реєстрація приміщень в БТІ на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4

Дані обставини, зважаючи на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

При цьому колегією суддів зазначено: як вбачається з наданого апелянтом документу, а саме копії свідоцтва про шлюб від 25 березня 1994 року, виданого Відділом РАЦС Радянського РВК м. Мінськ на час укладання оспорюваного договору купівлі-продажу нежилих приміщень №J 97, 98, 102, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, від 27 вересня 2004 року, відповідач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 За правилами ст.60 CK України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведені домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Порушуючи питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень, TOB «Сівер Україна» не заявило вимог до ОСОБА_2, яка співвласником набутого за договором майна та суб'єктом оспорюваних правовідносин. Вказані обставини є підставою для відмови у задоволенні позовні вимог TOB «Сівер Україна» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2017 року залишено без змін, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень загальною площею 564,50 кв.м., які складаються з: приміщення №102 цьокольного повреху, приміщення №97, приміщення №98 1 поверху, що складає 50/100 частин від нежилих приміщень площею 1134,70 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 укладеного 27.09.2004 року між ОСОБА_3 осоюисто та як представником ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В., зареєстрованого в реєстрі №2672.

На думку представника ОСОБА_1 на день укладання договору оренди з позивачем у ТОВ «Сівер України» були відсутні зареєстровані права власності на спірне приміщення, договір нікчемний.

Проте, суд не може погодитися з такими доводами, викладеними у запереченнях, зважаючи на наступне.

Приписами ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно до положень 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,п'ятою та шостої статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання правочину недійсним не вимагається.

В свою чергу Пленум Верховного суду України в постанові № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними роз'яснив, що відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резулятивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про визнання договору оренди нікчемним (недійсним), також не було отримано доказів, які б свідчили про розірвання договору оренди.

Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку, що договір оренди, укладений між ТОВ «Сівер Україна» та Прогресивною соціалістичною партією України є чинним, а отже позивач має право на користування орендованим приміщенням та вимагати усунення порушення його прав.

Положеннями ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема відносяться, припинення дії яка порушує право і відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Беручи до уваги вищенаведене, зважаючи на те, що виконання умов договору є обов'язком його сторін, з огляду на те, що представником ОСОБА_1 не доведено, що його дії по здійсненню перешкод ПСПУ відповідають вимогам закону, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3, 11, 57, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 204, 529, 759 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Зобов'язати ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» не чинити перешкод Прогресивній соціалістичній партії України у користуванні нежитловим приміщенням АДРЕСА_1 шляхом надання фактичного доступу до вказаного приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» на користь Прогресивної соціалістичної партії України в рівних частинах судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а в разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його отримання копії цього рішення.

Суддя