Єдиний унікальний номер 233/1210/17 Номер провадження 22-ц/775/1344/2017

Суддя-доповідач Мальований Ю.М.
категорія 34
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2017 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Соломахи Л.І., Корчистої О.І.,

за участю секретарів Кіпрік Х.В., Ситнік Д.Л., Марченко Я.О.,

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача Дікалова А.В., Кисіль Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області у залі № 4 цивільну справу № 233/1210/17 за позовом ОСОБА_2 до військової частини польова пошта НОМЕР_1 про відшкодування шкоди внаслідок ушкодження здоров`я та майна, за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2017 року (суддя Наумик О.О.), -

В С Т А Н О В И В :

7 березня 2017 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до військової частини польова пошта (надалі ВЧ п/п) НОМЕР_1 , з якої просить стягнути на свою користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 149 000 грн., а також відшкодувати спричинену моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 29 серпня 2015 року ОСОБА_3 на підставі усного договору представництва видав йому довіреність на право розпорядження та управління автомобілем «Audi» н/з НОМЕР_3 , № шасі НОМЕР_4 , з огляду на що вказаним автомобілем він керував на законній підставі.

21 жовтня 2016 р. приблизно о 07 год. 15 хв. в районі буд. АДРЕСА_1 військовослужбовець ВЧ п/п НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 , керуючи автомобілем ГАЗ-66, військовий номер НОМЕР_5 , перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, здійснив маневр зі своєї смуги руху ліворуч на смугу руху, по якій рухався позивач у попутному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення з його автомобілем «Audi», н/з НОМЕР_3 , який отримав механічні пошкодження, а також завдано позивачу легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Цей факт було внесено в ЄРДР за № 0001263, але кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення.

Неправомірними діями військовослужбовця ОСОБА_4 , який на той час проходив службу в лавах ЗСУ, а саме в ВЧ п/п НОМЕР_1 , позивачу було завдано матеріальних збитків пов`язаних з проходженням лікування в сумі 1 250 грн., втратами у зв`язку з пошкодженням автомобіля 146 920 грн., та вартістю робіт оцінювача, що складає 830,00 грн. Зазначена шкода відповідачем на теперішній час не відшкодована.

Крім того, у зв`язку з ушкодженням здоров`я та втратою майна йому була завдана моральна шкода, яку просив стягнути з відповідача у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2017 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ВЧ п/п НОМЕР_1 про відшкодування шкоди внаслідок ушкодження здоров`я та майна. Суд визнав вину учасників ДТП обоюдною та виходячи з обсягу вини водія ВЧ п/п НОМЕР_1 ОСОБА_5 , яку визнав встановленою на 70%, відповідно поклав на відповідача обов`язок відшкодувати на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП у розмірі 102 844 грн. 00 коп., суму понесених витрат на проведення експертного авто товарознавчого дослідження транспортного засобу у розмірі 581 грн. та суму понесених витрат на проведення комп`ютерної томографії у розмірі 875 грн. В рахунок відшкодування моральної шкоди стягнув 4 000 грн. Суд ухвалив також передати ВЧ п/п НОМЕР_1 після відшкодування ОСОБА_2 збитків пошкоджене майно, що не може використовуватись за призначенням у вигляді 70 відсотків автомобіля «Audi» A6 реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на істотне порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, ухвалити нове законне та обґрунтоване рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в підтвердження провини ОСОБА_4 у ДТП 21 жовтня 2016 року суд наводить висновки автотехнічної експертизи № 3370 від 16 лютого 2017 року відповідно до якої технічна можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді зі сторони водія «ГАЗ-66» в/н НОМЕР_5 визначалась одностороннім виконанням пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України. Вказана невідповідність склала одну із необхідних умов для створення дорожньо-транспортної пригоди відповідно до вищевказаної експертизи. Проте, ухвалюючи рішення, суд не прийняв до уваги, що згідно з п. 1.4 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці правила.

Згідно висновків автотехнічної експертизи фактична швидкість руху автомобіля АUDI А6 р/н НОМЕР_3 дорівнювала не менш як 75 км/год. та судом не взято до уваги, що відповідно до п. 1.10 «Про правила дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, безпечна дистанція - це відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру. Зазначені вимоги чинного законодавства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху не були враховані судом в достатній мірі, що в подальшому призвело до ухвалення незаконного рішення по суті.

Також судом допущено істотне порушення щодо застосування абз. 2 п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року № 4. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд без заяви заподіювача шкоди вирішив передати 70 відсотків автомобіля «АUDI А6» р/н НОМЕР_3 після відшкодування збитків військовій частині польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).

Крім того, судом не врахована правова природа загально цивільного представництва, яке регулюється положеннями глави 17 ЦК України. Довіреність видана власником автомобіля ОСОБА_3 29 серпня 2015 року свідчить про те, що між сторонами є представницькі відносини. Проте цією довіреністю ОСОБА_3 не наділив позивача правом на звернення до суду від його імені за відшкодуванням шкоди, завданої автомобілю. За таких обставин ОСОБА_2 не є належним позивачем по справі та не має права на отримання відшкодування матеріальної та моральної шкоди та судових витрат в інтересах власника автомобіля.

Вислухавши суддю-доповідача, представників відповідача військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) Дікалова А.В. та ОСОБА_6 , які наполягали на доводах апеляційної скарги, представника позивача Ружицького В.В., який проти скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим рішенням є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_2 є належним позивачем за вимогами про відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, та відшкодування шкоди, спричиненої пошкодженням автомобілю. Вирішуючи питання щодо обсягу відшкодування спричиненої позивачу шкоди, суд врахував наявність обоюдної вини водіїв - учасників ДТП та виходив з обсягу вини водія в/ч пп НОМЕР_1 ОСОБА_4 , яку суд вважав встановленою на 70%, та поклав відповідальність за матеріальну шкоду, завдану позивачу внаслідок ДТП на військову частину НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) в пропорційному до вини водія ОСОБА_4 розмірі.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається.

Згідно довіреності від 29 серпня 2015 року ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 розпоряджатись: в тому числі продати, обміняти, передати в оренду (в позичку, в лізінг), заставити, - транспортним засобом марки «Audi» A6, 1994 року випуску, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_4 , тип - легковий седан, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , дата первинної реєстрації 04 травня 2012 року (а.с.12).

21 жовтня 2016 приблизно о 07 год. 15 хв. по вул. Мірошніченко в м. Костянтинівці Донецької області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «AUDI», р/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу ГАЗ-66, військовий номер НОМЕР_5 , під керуванням військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) старшого солдата ОСОБА_4 .

Факт ДТП підтверджений довідкою № 104525239 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.11), постановою слідчого військової прокуратури Донецького гарнізону «Про закриття матеріалів кримінального провадження» від 28 лютого 2017 року, відповідно до якої ДТП сталося за участі старшого солдата військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) ОСОБА_4 під час виконання ним обов`язків військовослужбовця (а.с.4-8).

Згідно з висновком експерта № 149 від 28 листопада 2016 року у відповідності до наданої історії хвороби у потерпілого ОСОБА_2 малась закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, яка утворилася від дії тупих предметів, якими могли бути часті салону автомобіля, що виступають, можливо в строк та за обставин, зазначених в постанові, та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я (а.с.25-26).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаних з захистом Вітчизни (стаття 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу).

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

За змістом ч.ч. 1,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

З огляду на цю норму суд в кожному конкретному випадку повинен з`ясувати, який саме державний орган є уповноваженим органом.

Статтею 3 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

На Міністерство оборони України як на центральний орган управління Збройними силами України покладено обов`язок здійснювати від імені держави управління військовим майном , зокрема військовою технікою, що є джерелом підвищеної небезпеки, та здійснювати контроль за використанням цієї техніки, у тому числі у разі закріплення військового майна за військовими частинами, а також забезпечувати комплектування Збройних Сил України особовим складом та його підготовку.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України" майно, закріплене за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.

За приписами ст. 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка.

Згідно ст. 2 вказаного Закону до компетенції Міністерства оборони України як центрального органу управління Збройними Силами України належить управління військовим майном, у тому числі закріплення військове майна за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Відповідно до пункту 1 " Положення про Міністерство оборони України ", від 06 квітня 2011 року № 406/2011, Міноборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Відповідно до підпункту 77 пункту 4 вказаного Положення Міноборони України відповідно до покладених на нього завдань здійснює у Збройних Силах державний нагляд за безпекою експлуатації машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва.

Отже, обов`язок держави відшкодувати шкоду, завдану майну інших осіб, що заподіяно внаслідок незаконних дій військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління, що судом першої інстанції не враховано та призвело до неправильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Саме така правова позиція висловлена ВСУ в постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 922/95/13-г/3-86 гс на спільному засіданні Судових палат у господарських справах, у цивільних справах і у кримінальних справах.

Враховуючи те, що спір між ОСОБА_2 та військовою частиною НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) про відшкодування шкоди було вирішено без залучення належного відповідача по справі, рішення суду слід скасувати, а в задоволенні заявлених вимог до військовою частиною НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) позивачу відмовити.

Керуючись ст.ст. 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2017 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) про відшкодування шкоди внаслідок ушкодження здоров`я та майна відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосереднього до Верховного Суду.

Головуючий: Ю.М. Мальований

Судді: Л.І. Соломаха

О.І. Корчиста