Апеляційний суд міста Києва
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8212/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Сидорчука Романа Анатолійовича - представника Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Тимофєєвої Тетяни Миколаївни - представника Державної казначейської служби України, ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність та досудове розслідування.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

13.12.2016 позивач ОСОБА_6 звернулася у суд з позовом до відповідачів Держави Україна в особі Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 745000 грн. та моральної шкоди 300000 грн., завданої незаконним рішенням діями та бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове слідство.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17-18.03.2016 в рамках кримінального провадження №0000258 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 26.02.2016 №757/8756/16-к, у якій зазначено, що клопотання про проведення обшуку в частині вилучення коштів не підлягає задоволенню (абз.5 сторінка 2). Не дивлячись на застереження в ухвалі слідчого судді, та письмові заяви учасників обшуку, старшим слідчим Слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві Лушпієнко В.М. прийнято незаконне рішення про вилучення грошових коштів у сумі 766 000 (сімсот шістдесят шість тисяч) доларів США, 1850000 (один мільйон вісімсот п'ятдесят тисяч) гривень та 20 100 (двадцять тисяч сто) євро.

22.03.2016 слідчому слідчої групи Федосову М.В. направлено заяву про повернення вилученого майна (вх.№87/Х від 22.03.2016).

Слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва 14.04.2016 відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС Федосова М.В. про накладання арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000258.

Обґрунтування нанесених ОСОБА_6 збитків підтверджується: Договором резервування від 26.02.2016 укладеного нею, як Резервувальником, на резервування земельних ділянок для укладання в подальшому договорів купівлі- продажу (основний договір). Резервування передбачало внесення ОСОБА_6 грошової суми, в розмірі 145000,00 грн., вказані кошти передані нею власнику земельних ділянок в повному обсязі 26.02.2016. Згідно п. 5 Договору резервування укладання Основного договору мало б відбутися не пізніше 23.03.2016, а п.6 передбачено, що вразі відмови від укладання Основного договору Резервувальник зобов'язується сплатити штраф власнику земельних ділянок, протягом п'яти робочих днів з моменту подання ним претензії у розмірі 1200000,00 грн.

24.03.2016 ОСОБА_6 отримано претензію від власника земельних ділянок ОСОБА_10 щодо сплати штрафу в розмірі 1200000,00 грн. згідно п.6 договору Резервування від 26.02.2016 . Це стало наслідком незаконного вилучення її коштів, якими вона мала розрахуватись зі ОСОБА_10

25.03.2016 підписано Додаткову угоду до Договору резервування щодо зменшення суми штрафу до 600000,00 грн. Штрафні санкції ОСОБА_6 сплачені згідно платіжних доручень від 23 та 24 травня 2016 року в повному обсязі.

Внаслідок незаконного вилучення коштів слідчими СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві, ОСОБА_6 не змогла виконати і свої зобов'язання за договором Резервування, та вимушена була сплатити штрафні санкції.

Окрім того, ОСОБА_6 укладено договір про надання юридичної допомоги з адвокатом Хайнаком T.Л. та сплачено за надання юридичної допомоги суму 30000 грн.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року позов ОСОБА_6 до Держави Україна в особі Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням діями та бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове слідство задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_6 з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України матеріальну шкоду в розмірі 745 000,00 грн.

Стягнуто на користь ОСОБА_6 з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України моральну шкоду в сумі 15 000,00 грн.

В задоволенні інших позовних вимогах відмовлено.

На зазначене рішення подано три апеляційні скарги Сидорчук Романом Анатолійовичем - представником Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Тимофєєвою Тетяною Миколайовичем - представника Державної казначейської служби України, ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6.

Не погодившись із рішенням суду в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 30 000 грн., а також заперечуючи розмір стягнутої суми у відшкодування моральної шкоди 15000 грн. ОСОБА_5 - представник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. З приводу цього зазначав,що моральні страждання його довірительки викликані тим , що вона тривалий час не мала можливості користуватися своїми коштами та проводити відповідні розрахунки. При цьому судом не враховано та не надано правової оцінки Висновку соціально-психологічної експертизи №17-02-17 від 17.02.2017 року (а.с. 56-65). Просив рішення суду змінити та стягнути на користь ОСОБА_6 з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України у відшкодування моральної шкоди 300 000,00 грн., замість 15 000 грн., яку стягнув суд. Щодо витрат на правову допомогу, то в цій частині апеляційну скаргу не підтримав.

Оскаржуючи рішення суду Тимофєєва Тетяна Миколаївна - представник Державної казначейської служби України зазначала, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, яке не ґрунтується на належних та допустимих доказах. Судом допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; не застосовано закон, який поширюється на спірні правовідносини. Оскільки не існує жодного судового рішення, яким би дії органів досудового розслідування були визнані незаконними, а тому, на її думку, позивач не має права на відшкодування шкоди відповідно до застосованого судом Закону. Визначений судом розмір моральної шкоди у 15000 грн. ґрунтується на припущеннях. Просила рішення суду на підставі ст. 309 ЦПК України скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Сидорчук РоманАнатолійович - представник Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві оскаржуючи рішення суду в частині задоволених позовних вимог, посилався на його необ'єктивність, необґрунтованість, ухваленням з грубим порушенням матеріального та процесуального законодавства. З приводу цього зазначав, що 19 квітня 2016 року у справі №757/18211/16-к на речові докази, а саме: грошові кошти в розмірі 1 850 000 гривень, 20 100 євро та 766 000 доларів США, вилучені в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 накладено арешт, що підтверджується відповідною ухвалою. Проте, співробітниками слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві жодних незаконних дій, які могли б завдати матеріальну та моральну шкоду, в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000258 не здійснювалось. Всі процесуальні дії здійснювались виключно у відповідності до норм Кримінально-процесуального кодексу. Жодним рішенням суду не визнано незаконним проведення у ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, або здійснення інших незаконних процесуальних дій, які здійснювались у кримінальному провадженні. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_6 та представник відповідача Державної казначейської служби в судове засідання не з'явились, повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. При цьому позивач направила для участі у справі свого представника.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до вимог вищезазначеної норми, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, визнавши їх неявку до суду не поважною.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а апеляційні скарги Сидорчука Романа Анатолійовича - представника Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Тимофєєвої Тетяни Миколаївни - представника Державної казначейської служби України підлягають задоволенню виходячи з наступного.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України матеріальну шкоду в розмірі 745 000,00 грн. та 15000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог в такій частині.

Проте, погодитись з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

В силу частин 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає; суд недоведеність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, вважав встановленими при цьому порушив норми як процесуального, так і матеріального права.

Судом встановлено, що 17-18.03.2016 року в рамках кримінального провадження №0000258 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 на праві приватної власності. В ході обшуку у ОСОБА_6 було вилучено грошові кошти у сумі 766 000 (сімсот шістдесят шість тисяч) доларів США, 1 850 000 (один мільйон вісімсот п'ятдесят тисяч) гривень та 20 100 (двадцять тисяч сто) євро.

Обшук проведено на підставі Ухвали Печерського районного суду міста Києва від 26.02.2016 року №757/8756/16-к.

Позовні вимоги ОСОБА_6 зводяться до того, що в період, коли у неї були вилучені кошти, вона 26.02.2016 уклала з гр. ОСОБА_10 (а.с.34 т.1) у простій письмовій формі договір резервування щодо купівлі-продажу 3-х земельних ділянок.

Пунктом 3 зазначеного договору передбачено, що резервування передбачає внесення резервувальником грошової суми в розмірі 145000 грн. Зазначена сума є засобом забезпечення виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. При укладенні основного договору дана сума підлягає пропорційному зарахуванню до загальної суми такого договору.

Пунктом 5 визначено укладення основного договору не пізніше 23 березня 2016 року.

Пункт 6 передбачає для резервувальника штрафні санкції у розмірі 1 200 000 грн. у разі відмови від укладення договору та втрачає право вимоги повернення забезпечувальної суми (145 000 грн.).

Сума коштів у 145000 грн. - забезпечувальна сума передана відповідно до письмової розписки (а.с.38 т.1) 26.02.2016.

Додатковою угодою б/н від 25 березня 2016 року до договору резервування від 26 лютого 2016 року пункт 6 був змінений і розмір штрафу зменшений до 600 000 грн. Суму штрафних санкцій у розмірі 600 000 грн. ОСОБА_6 перерахувала через банківську установу відповідно до платіжних доручень (а.с.41-42 т.1).

Позивач зазначала, що оскільки у неї були вилучені кошти правоохоронними органами, вона була позбавлена фінансово оформити договори купівлі-продажу земельних ділянок та понесла збитки у розмірі 145000 грн. засіб забезпечення виконання договору та 600 000 грн. штрафні санкції, що на її думку є збитками, які їй повинні відшкодувати відповідачі.

Зі змісту договору резервування земельних ділянок (укладаються відповідно до Господарського кодексу між юридичними та фізичними особами) вбачається, що за формою і змістом цей договір є попереднім (ст. 635 ЦК України).

Положенням ч.1 ст. 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі.

Частина 3 ст.640 ЦК України встановлює,що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно ч.1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Стаття 220 ЦК України визначає, що у разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Проведений аналіз вищезазначених норм дає можливість дійти висновку, що за своєю правовою природою договір резервування земельних ділянок, за формою і змістом є попереднім договором, нотаріально не посвідчений, а тому він є неукладеним, як і додаткова угода до договору резервування і такими, що не породжують для сторін права та обов'язки.

Відповідно до статті 55 Конституції України права, свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, у разі закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину слідчий зобов'язаний роз'яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував фактичних обставин справи, вимог закону, не надав оцінку всім доказам у справі і прийшов до помилкового висновку про задоволення позову, як матеріальної, так і моральної шкоди.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку,що судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6 відхилити.

Апеляційні скарги Сидорчука Романа Анатолійовича - представника Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, ТимофєєвоїТетяни Миколаївни - представника Державної казначейської служби України задовольнити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному провадженні протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий

Судді