АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/2142/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1187/К/17 ОСОБА_1
Категорія - 2 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

Іменем України

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар: Видрик А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Асоціації фермерських господарств «Ольвія» про визнання права власності у порядку набувальної давності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Асоціації фермерських господарств «Ольвія» (далі АФГ «Ольвія») про визнання права власності у порядку набувальної давності.

В обґрунтування позову зазначив, що з 2000 року він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, який належить на праві приватної власності відповідачу.

Посилаючись на те, що фактично вказаний будинок він побудував самостійно разом зі своєю родиною, але, будучи одним із засновників АФГ «Ольвія», він у 2001 році включив його до статутного фонду АФГ «Ольвія» та зареєстрував право власності на нього за вказаним господарством, вважає, що він добросовісно володіє цим будинком та земельною ділянкою площею 0,1189 га, яка виділена для його будівництва та обслуговування і є приватною власністю відповідача.

Оскільки у 2016 році він звертався до керівництва АФГ «Ольвія» з проханням переоформлення права власності на будинок та земельну ділянку на своє імя, що було проігноровано останнім, просив суд в порядку ст. 344 ЦК України визнати за ним право власності на будинок, що розташований в с. Мала Костромка, вул. Миру, 52, Апостолівського району, та земельну ділянку, площею 0,1189 га за вказаною адресою.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на наявність підстав, передбачених ст. 344 ЦК України, для визнання за ним права власності на будинок та земельну ділянку в порядку набувальної давності, оскільки з 2000 року він добросовісно заволодів спірним майном на засадах відкритості, безперервності та безтитульності володіння.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, письмових заперечень на неї і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач АФГ «Ольвія» є власником домоволодіння № 52 по вул. Миру в с. Мала Костромка Апостолівського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом на право приватної власності, виданого виконкомом Зеленодольської міської Ради народних депутатів 05 березня 2001 року на підставі рішення виконкому № 23/1 від 12 лютого 2001 року (а.с. 7).

Вказане домоволодіння зареєстровано за АФГ «Ольвія» 05.03.2001 року в Апостолівському державному БТІ та записано в реєстрову книгу за № 3-36 (зв. а.с. 7).

Також на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 008064, виданого Зеленодольською міською радою 09.06.2010 року, відповідач АФГ «Ольвія» є власником земельної ділянки площею 0,1189 га, що розташована в с. Мала Костромка, вул. Миру, б.52, Апостолівського району Дніпропетровської області (а.с. 11).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався ст. 344 ЦК України та виходив з відсутності у позивача законних підстав для набуття права власності за набувальною давністю, оскільки власник спірного будинку та спірної земельної ділянки відомий позивачу та з його волі позивач володів спірним майном, починаючи з 2001 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Враховуючи зміст вимог ст. 344 ЦК України, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Безтитульне володіння це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Як встановлено судом та не заперечувалося позивачем, він був обізнаний відносно того, що власником домоволодіння № 52 по вул. Миру в с. Мала Костромка Апостолівського району Дніпропетровської області та земельної ділянки площею 0,1189 га за вказаною адресою, на які він просить визнати право власності за набувальною давністю, є відповідач АФГ «Ольвія».

Отже, встановлені обставини свідчать про те, що не можна вважати володіння позивачем нерухомим майном АФГ «Ольвія» у праві власності на нерухомість добросовісним.

Правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами ст. 212 ЦПК України, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк користування позивачем нерухомим майном АФГ «Ольвія» не є строком давнісного володіння за ст. 344 ЦК України, позивачем не доведено всіх обставин, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги позивача про наявність підстав для визнання за ним права власності за набувальною давністю в порядку ст. 344 ЦК України жодними доказами не підтверджуються.

За таких обставин, враховуючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а рішення суду першої інстанції залишає без змін згідно ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: