АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Гарматюк О.Д.

за участю: позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №752/21252/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/9189/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Мирошниченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, в якому просив суд стягнути з останнього на його користь відшкодування матеріальної шкоди 51 743 гривень 56 коп. та судовий збір у розмірі 517 гривень 43 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 10 листопада 2010 року приблизно о 17 год. 20 хв. Водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Hyundai» державний номерний знак НОМЕР_1 на автомобільній дорозі мала захисна дамба «Осокорки-Проців» не витримав безпечної швидкості , не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого допустив наїзд на металеву огорожу та автомобіль «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_2, який стояв, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до Постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 01.12.2010 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

На момент вчинення ДТП, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Volkswagen» був зареєстрований за ОСОБА_7 Особливі відмітки в зазначеному Свідоцтві містили відомості про те, що даний автомобіль наданий ОСОБА_7 на підставі довіреності Органом соціального забезпечення без права продажу, дарування і передачі управління іншій особі, як гуманітарна допомога.

Автомобіль «Volkswagen» був наданий ОСОБА_7, як інваліду 1 групи, в користування Головним управлінням праці та соціального захисту населення (м. Київ, вул. Комарова, 7). Зазначений автомобіль був доставлений до України в якості гуманітарної допомоги від ОСОБА_8 в дар Головному управлінню соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації з метою виділення його інваліду ОСОБА_7

Відповідно до протоколу засідання Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України від 07.09.2006 року даний автомобіль був визнаний гуманітарною допомогою.

Згідно з наказом Головного Управління соціального захисту населення №397 від 19.09.2006р. автомобіль «Volkswagen» був прийнятий в дар для виділення в користування ОСОБА_7 і переданий йому відповідно до накладної №148.

У зв'язку з вчиненням ДТП, у лютому 2011 року, ОСОБА_7 звернувся з позовом до ОСОБА_4, у якому просив відшкодувати матеріальну і моральну шкоду, заподіяну відповідачем внаслідок ДТП та пов'язані з цим витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2011 року у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4, треті особи: Головне управління соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації, Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 7 лютого 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 - 51 743 грн. 56 коп. на відшкодування майнової шкоди, 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.03.2013 року, касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення апеляційного суду м. Києва від 07.02.2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.06.2013 року, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, треті особи: Головне управління соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації, Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - закрито, у на підставі ч. 6 ст. 205 ЦПК України.

Законом України №426-19 від 14 травня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни», було внесено зміни до частини другої і третьої статті 11-1 Закону України «Про гуманітарну допомогу» та викладено в такій редакції:

«Після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід, дитина-інвалід були забезпечені через органи соціального захисту населення, за бажанням членів їхніх сімей, спадкоємців передається їм у власність безоплатно за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері соціального захисту населення, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності членів сім'ї, спадкоємців або у разі небажання членів сім'ї, спадкоємців отримати автомобіль, визначений у частині другій цієї статті, такий автомобіль повертається органам соціального захисту населення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

У зв'язку з приведенням нормативно-правових актів у відповідність із вказаним Законом, Постановою КМУ №803 від 07.10.2015 року, було внесені зміни до пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 р. № 999, і викладено абзац 7 п. 41 в наступній редакції, а саме: «Після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід, дитина-інвалід були забезпечені через головне управління соціального захисту населення, за бажанням членів їх сімей, спадкоємців передається їм у власність безоплатно за рішенням Мінсоцполітики.

У разі відсутності членів сім'ї, спадкоємців або в разі небажання членів сім'ї, спадкоємців отримати автомобіль такий автомобіль повертається головному управлінню соціального захисту населення».

Відповідно до ч.3 ст. 11-1 Закону України «Про гуманітарну допомогу», абзацу сьомого п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ від 19.07.2006 №999, у зв'язку зі зверненням членів сімей інвалідів, Наказом Міністерства соціальної політики №1151 від 26.11.2015 року «Про передачу легкових автомобілів, визнаних гуманітарною допомогою» наказано, зокрема, Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ) передати у власність членам сімей померлих інвалідів, які були забезпечені легковими автомобілями, визнаними гуманітарною допомогою, а саме: автомобіль «Volkswagen», ідентифікаційний номер НОМЕР_3, передати у власність ОСОБА_2

Департаментом соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ) видана довідка №051-47831-005-2 від 23.12.2015 року про перереєстрацію транспортного засобу, а саме видана ОСОБА_2 (позивачу) для перереєстрації у власність транспортного засобу.

24.12.2015 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позивач вважає, оскільки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, пошкодженого автомобіля видано йому лише 24 грудня 2015 року, отже і право на звернення до суду починається з 25 грудня 2015 року.

Відповідно до Постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 01.12.2010 р. відповідач був визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди і притягнутий до адміністративної відповідальності, шляхом накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн..

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 4 зазначеної статті постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, винність ОСОБА_4 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди не підлягає доказуванню.

В порядку виконання умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВЕ 2799043 від 12.03.2010 р. укладеним між Страхової компанії «Брокбізнес» з ОСОБА_4, а також згідно листа СК «Брокбізнес» від 04.01.2011 р. № ЦВ 25240/У Голова правління Загребной В.M. повідомив ОСОБА_7 про те, що виплата страхового відшкодування буде здійснена в строки, передбачені законодавством в розмірі 2.990,53 грн. (копія листа додається).

Зазначений розмір страхового відшкодування було розраховано враховуючи ринкову вартість ТЗ до ДТП, зобов'язуючу пропозицію та франшизу.

Так, відповідно до дослідження проведеного незалежною експертною компанією ТОВ Експертно-асистуюча компанія «Довіра» та складеного Звіту № 3960, вартість відновлювального ремонту пошкодженого майна в ДТП транспортного засобу «Фольцваген Пассат» д/н НОМЕР_2 станом на 23.11.2010 р. складає 54 734,09 грн., ринкова вартість даного автомобіля 49 490,53 грн.

Позивач вважає, що в порядку відшкодування матеріальної шкоди підлягає стягненню з відповідача на його користь сума, що становить різницю між розміром завданого збитку та сумою виплаченого страхового відшкодуванням, яка дорівнює 51 743, 56 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року в задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачем ОСОБА_2, подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_4, та його представник ОСОБА_5, проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Третя особа ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» в судове засідання явку свого представника не забезпечила, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином (т.2 а.с.184), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України та ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10 листопада 2010 року приблизно о 17 год. 20 хв. біля малої захисної дамби «Осокорки-Проців» відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля «Хюндай»д.н. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2010 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди ( т. 1 а.с. 12).

Як убачається з матеріалів справи, автомобіль «Volkswagen був наданий ОСОБА_7, як інваліду 1 групи, в користування Головним Управлінням праці та соціального захисту населення (м. Київ, вул. Комарова, 7). Зазначений автомобіль був доставлений до України в якості гуманітарної допомоги від ОСОБА_8 в дар Головному Управлінню соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації з метою виділення його інваліду ОСОБА_7

Відповідно до протоколу засідання Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України від 07 вересня 2006 року автомобіль «Volkswagen» державнийномерний знак НОМЕР_2 був визнаний гуманітарною допомогою.

Згідно з наказом Головного Управління соціального захисту населення № 397 від 19 вересня 2006 року, автомобіль «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_2 був прийнятий в дар для виділення в користування ОСОБА_7 і переданий йому відповідно до накладної № 148.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 червня 2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_4, треті особи: Головне Управління соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації, Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено ( т. 1 а.с. 16-20).

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 07 лютого 2012 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 червня 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7- 51 743 гривні 56 копійок на відшкодування майнової шкоди, 2 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решті позовних вимог відмовлено ( т.1 а.с. 21-25).

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2013 року, касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції ( т.1 а.с. 122-126).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 червня 2013 року Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 червня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, треті особи: Головне управління соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації, Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - закрито на підставі ч.6 ст. 205 ЦПК України (т. 1 а.с. 84-85).

Згідно частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, вищевказані рішення мають преюдиційне значення для розгляду цієї справи. Обставини, встановлені вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.

Ухвалою Голосіївського районного суду м Києва від 27.06.2016 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 12417/16-54 від 18.01.2017 року, вартість матеріальних збитків, заподіяних власнику транспортного засобу марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 10.11.2010 року, складала 23 574,73 грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на дату ДТП 10.11.2010 року, 1$=7,910700 грн., відповідно становить - 2 980,0 $, окремо на дату на дату дорожньо- транспортної пригоди, тобто станом на 10.11.2010 рок, та окремо на дату проведення експертизи, а саме, на дату проведення огляду 27.09.2016 р., складає 52 096,37 грн.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог, посилається на те, що Законом України №426-19 від 14 травня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни», було внесено зміни до частини другої і третьої статті 11-1 Закону України «Про гуманітарну допомогу» та викладено в такій редакції:

«Після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід, дитина-інвалід були забезпечені через органи соціального захисту населення, за бажанням членів їхніх сімей, спадкоємців передається їм у власність безоплатно за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері соціального захисту населення, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відсутності членів сім'ї, спадкоємців або у разі небажання членів сім'ї, спадкоємців отримати автомобіль, визначений у частині другій цієї статті, такий автомобіль повертається органам соціального захисту населення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

У зв'язку з приведенням нормативно-правових актів у відповідність із вказаним Законом, Постановою КМУ №803 від 07 жовтня 2015 року, було внесені зміни до пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 р. № 999, і викладено абзац 7 п. 41 в наступній редакції, а саме: «Після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід, дитина-інвалід були забезпечені через головне управління соціального захисту населення, за бажанням членів їх сімей, спадкоємців передається їм у власність безоплатно за рішенням Мінсоцполітики. У разі відсутності членів сім'ї, спадкоємців або в разі небажання членів сім'ї, спадкоємців отримати автомобіль такий автомобіль повертається головному управлінню соціального захисту населення».

Відповідно до ч.3 ст. 11-1 Закону України «Про гуманітарну допомогу», абзацу сьомого п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ від 19.07.2006 №999, у зв'язку зі зверненням членів сімей інвалідів, Наказом Міністерства соціальної політики №1151 від 26 листопада .2015 року «Про передачу легкових автомобілів, визнаних гуманітарною допомогою» наказано, зокрема, Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ) передати у власність членам сімей померлих інвалідів, які були забезпечені легковими автомобілями, визнаними гуманітарною допомогою, а саме: автомобіль «Volkswagen», ідентифікаційний номер НОМЕР_3, передано у власність ОСОБА_2

24 грудня 2015 року Департаментом соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ) видана довідка №051-47831-005-2 від 23 грудня 2015 року про перереєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_2 для перереєстрації у власність транспортного засобу (т.1 1 а.с. 38).

24 грудня 2015 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ( т.1 а.с. 11).

Позивач ОСОБА_2 вважає, що має право на відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП 10.11.2010 р. автомобілю VW Passat д.н.з. НОМЕР_2, який був наданий його батьку ОСОБА_7 у тимчасове користування Органом соціального забезпечення інвалідів без права продажу дарування та передачі в управління іншій особі, оскільки він є власником даного автомобіля з 24.12.2015р. згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, в якому є особлива відмітка «свідоцтво на спадщину НОМЕР_4».

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218).

Згідно ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця.

Згідно ст. 1236 ЦК України, зміст заповіту складають розпорядження заповідача відносно його майна, майнових прав та обов'язків.

Статтями 1247 та 1248 ЦК України встановлена письмова нотаріальна форма заповіту.

Главою 89 ЦК України визначено порядок оформлення права на спадщину, видачу свідоцтва та його державну реєстрацію.

Відповідно до ст. 1230 ЦК України:

1.До спадкоємця переходить право на Відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов'язаннях.

2.До спадкоємця переходить право на стягнення неустойки (штрафу, пені) у зв'язку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обов'язків, яка була присуджена судом спадкодавцеві за його життя.

3.До спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

У відповідності зі ст. 1230 ЦК України та вставлено ухвалою Апеляційного суду м.Києва у справі № 22-ц/796/7930/2013 від 05.06.2013р., яка набрала законної сили, у ОСОБА_4 не було договірних відносин з ОСОБА_7 за його життя.

Не входять до складу спадщини згідно ст. 1219 ЦК України права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. Право на користування виділеним автомобілем було нерозривно пов'язано з особою померлого ОСОБА_7, а тому це право не входить до складу його спадщини.

Зокрема, в абзаці 7 пункту 41 Порядку передбачено, що після смерті інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж десять років, може бути переданий у власність одному із членів сім'ї інваліда за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України за умов сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, які повинні бути сплачені членом сім'ї померлого інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда.

Враховуючи, що станом на час дорожньо-транспортної пригоди, позивач не був власником транспортного засобу, що зазнав пошкоджень 10 листопада 2010 року, а тому ОСОБА_2 не є належним позивачем у даній цивільній справі.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: