АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 661/3904/16-ц Головуючий в І інстанції Чирський Г.М. Номер провадження 22ц - 791/1489/2017 Доповідач Бугрик В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Бугрика В.В.

Суддів: Базіль Л.В.,

Семиженко Г.В.,

Секретаря Рябченко А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 13 липня 2017 року за позовом представника ОСОБА_4, який діє в інтересах позивача ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом в інтересах ОСОБА_5, посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі з 21 серпня 1993 року. Заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 07 липня 2016 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 розірваний в судовому порядку. В період шлюбу сторони за спільні гроші 17.10.2006 року на підставі договору купівлі-продажу купили будинок № АДРЕСА_1 Новокаховської міської ради вартістю 62870 грн. Крім того, у вересні 2014 року за спільні кошти був придбаний автомобіль ВАЗ-210994, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 за 5000 дол. США. На час судового розгляду ОСОБА_3 після розлучення мешкає з іншою жінкою за адресою: АДРЕСА_2 Новокаховської міської ради Херсонської області. Враховуючи зазначене, представник позивача просив суд, з урахуванням уточнень, визнати за позивачем ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_3 Новокаховської міської ради Херсонської області; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 середню ринкову вартість 1/2 частки автомобіля ВАЗ - 210994, 2007 випуску, згідно оцінки автотоварознавчої експертизи; зобов'язати відповідача ОСОБА_3 узаконити в установленому законом порядку самочинне будівництво об'єктів нерухомості, яке він зробив за адресою: вул. Донецька 39, с. Райське, без відповідних дозволів; стягнути з ОСОБА_3 вартість експертної оцінки автомобіля ВАЗ - 210994 у сумі 800 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача вартість перекладу документів наданих суду позивачем з італійської мови на українську у сумі 3500 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя придбане за спільні кошти та під час шлюбу.

Рішенням суду позов задоволено частково. Визнано будинок № АДРЕСА_1 Новокаховської міської ради та автомобіль ВАЗ року випуску, № кузова НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину будинку № АДРЕСА_1 Новокаховської міської ради, як об'єкту права спільної сумісної власності подружжя. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 вартість 1/2 частини транспортного засобу - автомобілю ВАЗ року випуску, № кузова НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 40530 грн. В решті вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 2655 грн. 30 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не перевірено чи підлягає оспорюваний будинок поділу, не врахував визнану сторонами провадження обставину наявності у складі спірного об'єкта самовільно збудованих площ, посилався на недопустимий доказ визначення вартості автомобіля, а в цілому неповно встановив обставини, що мають значення.

Вислухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували між собою у шлюбі з 21.08.1993 р. до 18.07.2016 року, що сторонами визнано та підтверджується Свідоцтвом про укладання шлюбу та заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 07.07.2016 року. Згідно договору купівлі-продажу будинку від 17.10.2006 р., який є нотаріально посвідченим, ОСОБА_3 придбав у власність будинок садибного типу по АДРЕСА_1, Новокаховської міської ради Херсонської області, загальною площею 66,5 кв.м., за згодою дружини ОСОБА_5 06.09.2014 року ОСОБА_3 зареєстрував автомобіль марки ВАЗ-210994 на підставі довідки-розрахунку № ВІА581870 від 05.09.2014 року, що вбачається з реєстраційної картки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до норм СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежного від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Спірні будинок та автомобіль придбані сторонами під час шлюбу, тому є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які мають право на поділ вказаного майна, при цьому, частки дружини та чоловіка у зазначеному майні, які являються неподільними речами, є рівними.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача на той факт, що ОСОБА_3 придбав спірний будинок та автомобіль за особисті кошти, колегія суддів відхиляє, та зазначає, що вказані доводи не містять належного обґрунтування та спростовуються матеріалами справи. Так, за нормою п. п. 2 ч.1 ст. 57 СК України, на яку посилається відповідач, хоч і передбачено право особистої приватної власності дружини, чоловіка на майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, або за кошти, які належали їй, йому особисто. Належних доказів отримання відповідачем грошових коштів у дар або придбання автомобілю та будинку за особисті кошти в матеріалах справи відсутні.

Оскільки шлюб між сторонами було припинено за заочним рішенням суду від 07.07.2016 року, на час придбання та реалізації автомобілю шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем не припинялися, при цьому доказів на підтвердження того, що відчуження автомобіля відбувалося за згодою ОСОБА_5 та в спільних інтересах подружжя відповідачем та його представником у встановленому законом порядку не надано, отже, виходячи із роз'яснень, наданих у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, позовні вимоги щодо поділу автомобілю є обґрунтованими та є необхідність стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок компенсації 1/2 частини вартості автомобілю.

Але в частині суми стягнення - 40530 грн., виходячи з вартості автомобіля станом на день реалізації відповідачем, що підтверджено висновком судової автотоварознавчої експертизи № 23/05-17 від 22.05.2017. (а.с. 98), як вказав суд першої інстанції, колегія суддів погодитися не може виходячі з наступного.

Колегія суддів зазначає, що судова експертиза є опосередкованим засобом доказування, проводиться спеціальним суб'єктом з метою отримання фактів, які можуть бути встановлені лише за допомогою експертного дослідження, результати якого оформлюються спеціальним документом - висновком експерта. Мета експертизи полягає у проведенні експертом спеціального дослідження. Таке дослідження передбачає отримання таких нових фактичних даних, які досі суду не були відомі та які іншим способом встановити неможливо. Тобто експертиза спрямована на виявлення саме фактичних даних, які можуть підтвердити або спростувати факти, що мають юридичне значення. Самі по собі юридичні факти експертизою не встановлюються, оскільки право на це в процесі належить лише суду. Висновок експерта оцінюється судом в сукупності зі всіма іншими зібраними по справі доказами та не є обов'язковим для суду. Отже провівши експертну оцінку проданого автомобіля, судом була встановлена середня ринкова вартість ціни автомобіля, але зазначене не дає можливості стверджувати, що за зазначений автомобіль, було або могло бути виручені з продажу, зазначені у експертному досліджені кошти, адже об'єктом дослідження був не певний автомобіль, а попит на ринку та ринкову вартість аналогічного автомобіля без врахування його індивідуального стану. Так, ОСОБА_3 продав автомобіль за 20000 гривень відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 868 від 21.04.2016 року. Договір дійсний на час ухвалення судового рішення і ніким не скасований. Суд не дав оцінки зазначеному договору, як доказу. Таким чином, колегія суддів вважає, що в даній частині рішення суду підлягає зміни, суму компенсації слід рахувати з оцінки автомобіля згідно договору купівлі продажу від 21.04.2016 року і яка становить 10000 гривень.

Стосовно доводів апеляційної скарги відносно поділу нерухомого майна колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, судом застосовано положення частин 4-5 статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Питання про реальний поділ будинку № АДРЕСА_1 Новокаховської міської ради в позовній заяві не встановлювалось. Відповідно до доводів апеляційної скарги відносно самочинних добудов колегія суддів зазначає, що згідно ч.1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Класифікація об'єктів нерухомих речей є різною. Так, ЦК України поділяє нерухоме майно на житлові будинки, будівлі, споруди тощо (частина друга статті 331), тобто ця норма ЦК України закріплює невичерпний перелік об'єктів нерухомого майна. За Цивільним Кодексом право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 Цивільного кодексу України). Окрім Цивільного кодексу України існують й інші нормативні акти (спеціальне законодавство), які визначають статус того чи іншого виду нерухомого майна. Водночас низка нормативних актів не містять конкретних посилань відносно належності того чи іншого об'єкта до нерухомого майна, однак, аналізуючи в комплексі норми, які регулюють відносини стосовно цих об'єктів, можна дійти висновку про їх правовий статус. Вказане визначення нерухомої речі за Кодексом є універсальним, оскільки воно містить ознаки нерухомого майна, які повинні бути притаманні тому чи іншому об'єкту при визначенні його належності до нерухомого майна. До об'єктів нерухомого майна ЦК відносить житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно (статті 331, 376). Закон України від 10 квітня 1992 р. № 2269-ХІІ «Про оренду державного та комунального майна» поділяє нерухоме майно на будівлі, споруди, приміщення (ст. 4). Відповідно до Закону № 1952-IV об'єктами нерухомого майна є житлові будинки; квартири; будівлі, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва; споруди (інженерні, гідротехнічні тощо) - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій; приміщення -частини внутрішнього об'єму житлових будинків, будівель, квартир, обмежені будівельними елементами (ст. 5). Визначення житлового будинку, квартири, садиби міститься також у главі 28 ЦК та об'єктів житлової нерухомості - у Податковому кодексі України: житловий будинок, житловий будинок садибного типу, прибудова до житлового будинку, квартира, котедж, кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах, садовий і дачний будинки (ст. 14.1.129.). Незважаючи на відсутність у ЦК загального визначення поняття «об'єкта нерухомості», перелік об'єктів нерухомого майна, який міститься в ст. 5 Закону № 1952-IV, в сукупності з положеннями ст. 181 ЦК, дають підстави для висновку про те, що поняття «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна», які вживаються у цивільно-правовому розумінні, є ідентичними і повинні сприйматися в розумінні поняття, викладеного в ч. 1 ст. 181 ЦК. Разом з тим у ЦК, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» ( п. 6 ч. 1 ст. 346, статті 350, 351), вживаються і інші поняття, як-то: «об'єкт незавершеного будівництва» (ст. 331), «об'єкт будівництва» (статті 875, 876, 877, 879, 880, 881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є:

· майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. З ст. 368 ЦК, ст. 60 СК);

· майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч. 4 ст. 368 ЦК).

· майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів (ст. 175 СК);

· земельні ділянки членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними (ст. 89 ЗК);

· квартира (будинок), передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ч. 2 ст. 8 Закону № 2482-ХІЇ);

· приміщення загального користування, опорні конструкції багатоквартирного будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у багатоквартирному житловому будинку -належать співвласникам будинку (ч. 2 ст. 382 ЦК);

· майно, набуте жінкою та чоловіком за час спільного проживання однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (ст. 74 СК).

Тому колегія суддів приходить до висновку, що зазначені добудови, на які посилається апелянт, відносяться до домоволодіння та також підлягають поділу як майно набуте подружжям під час шлюбу. Посилання апелянта, щодо поліпшення зазначеного вище домоволодіння, ремонт, будування додаткових площ за його власний кошт колегію суддів відхилено за недоведеністю.

В інший частині доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається, окрім зменшення суми компенсації за проданий автомобіль і зменшення суми судових витрат до пропорційної суми стягнутих коштів і витрат на проведення оцінки автомобіля у сумі 800 грн. тому рішення суду першої інстанції підлягає зміни відповідно до норм ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 13 липня 2017 року по даній справі змінити в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 вартості ? частини транспортного засобу автомобілю ВАЗ 21099, 2007 року випуску, зменшивши суму стягнення з 40530 грн. до 10000 грн.

Зменшити суму стягнутих судових витрат з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 з 2655 грн. 30 коп. до 1550 грн.

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з цього дня безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий: (підпис) В.В. Бугрик

Судді: (підпис) Л.В. Базіль (підпис) Г.В. Семиженко

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлене 23 серпня 2017 року

Рішення набрала законної сили 17 серпня 2017 року

Суддя В.В. Бугрик

Секретар судового засідання А.А. Рябченко