АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 678/393/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1509/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

за участю секретаря: Кошельника В.М.

сторін: представника апелянта - ОСОБА_1 представника прокуратури Хмельницької області Олійник І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2017 року у цивільній справі за позовом заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - відділу освіти, молоді, спорту та культури Летичівської районної державної адміністрації Хмельницької області, Летичівської районної ради Хмельницької області до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - відділу освіти, молоді, спорту та культури Летичівської районної державної адміністрації Хмельницької області, Летичівської районної ради Хмельницької області, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що діями ОСОБА_3 заподіяно шкоду відділу освіти, молоді, спорту та культури Летичівської РДА та Летичівський районній раді у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням місцевого суду від 19 листопада 2015 року поновлено ОСОБА_5 на посаді методиста математичних дисциплін районного методичного кабінету відділу освіти, молоді та спорту Летичівської РДА, стягнуто з відділу на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 5 травня по 18 листопада 2015 року.

Наказ про звільнення із займаної посади приймався безпосередньо начальником відділу освіти, молоді та спорту Летичівської РДА ОСОБА_3

Внаслідок незаконного звільнення відділ освіти, молоді та спорту Летичівської РДА виплатив ОСОБА_5 кошти у розмірі 13886,43 грн., які і на час звернення з позовом в регресному порядку ОСОБА_6 не повернуті.

У зв'язку з цим позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь відділу освіти, молоді, спорту та культури Летичівської РДА заподіяну шкоду в розмірі 13886,43 грн., судовий збір у розмірі 1378 грн. - на користь прокуратури Хмельницької області.

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2017 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь відділу освіти, молоді, спорту та культури Летичівської РДА Хмельницької області заподіяну шкоду в розмірі 13886,43 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь прокуратури Хмельницької області сплачений судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його змінити. Позов заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_3 заподіяну шкоду в розмірі 2677,34 грн.

Вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що місцевим судом повністю проігноровано роз'яснення, викладені в постанові Пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року №14 „Про судове рішення у цивільній справі", рішенні КСУ від 9 лютого 1999 року №1-7/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

На думку апелянта, судом першої інстанції безпідставно та помилково зроблено висновок про регулювання спірних правовідносин виключно трудовим законодавством, зокрема, Кодексом законів про працю України.

Станом на день прийняття скасованого наказу №75-к від 5 травня 2015 року про звільнення ОСОБА_5 та ухвалення місцевим судом рішення від 19 листопада 2015 року, ОСОБА_3 працював начальником відділу освіти, молоді та спорту Летичівської РДА, відповідно на нього поширювалась дія Закону України „Про місцеві державні адміністрації" від 9 квітня 1999 року №586-XIV, а відтак, суд мав застосувати до цих правовідносин норми вказаного Закону, які стосуються матеріальної відповідальності посадових осіб місцевих державних адміністрацій, зокрема, ч. 4 ст. 49 ЗУ „Про місцеві державні адміністрації", яка набрала чинності з 1 травня 2016 року, яка наголошує, що посадові особи місцевих державних адміністрацій несуть матеріальну відповідальність в порядку, передбаченому Законом України „Про державну службу". Вказані Закони є спеціальними відносно правових норм КЗпП України, які є загальними.

Як стверджує апелянт, ним вчинено саме матеріальний проступок, який відноситься до правопорушень, а тому до даних правовідносин повинна застосовуватись ст. 58 Конституції України, в частині зворотної дії в часі ч. 4 ст. 81 ЗУ „Про державну службу", оскільки вони пом'якшують відповідальність особи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Загальні підстави й умови матеріальної відповідальності працівників передбачені у ст. 130 КЗпП України, відповідно до якої працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

За шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність, відповідно до ст.132 КЗпП України, у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, відповідно до п. 8 ст. 134 КЗпП України, несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2015 року скасовано наказ №75-к відділу освіти, молоді та спорту Летичівської районної державної адміністрації Хмельницької області від 5 травня 2015 року „Про звільнення ОСОБА_5.", поновлено його на посаді методиста математичних дисциплін Районного методичного кабінету Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської РДА Хмельницької області, стягнуто з Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської РДА Хмельницької області на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 5 травня по 18 листопада 2015 року в сумі 18397,73 грн., без утримання податків та інших обов'язкових платежів, заборгованість по витратах на відрядження в розмірі 2036,17 грн., 1000 грн. моральної шкоди (а. с. 6-10).

Наказом Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської РДА Хмельницької області №218-к «Про поновлення на роботі» від 19 листопада 2015 року, на виконання рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2015 року постановлено скасувати наказ від 05 травня 2015 року №75-к про звільнення ОСОБА_5 (п. 1). Поновлено його на посаді методиста математичних дисциплін районного методичного кабінету відділу освіти, молоді та спорту Летичівської РДА Хмельницької області (п. 2). Економісту відділу доручено внести відповідні зміни в штатний розпис РМК (п. 3). Головному бухгалтеру відділу доручено виплатити ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу (п. 4) (а. с. 12).

Довідкою-розрахунком сплачених коштів за рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2015 року Відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради Летичівського району Хмельницької області від 10 жовтня 2016 року, розрахунковою відомістю нарахування заробітної плати за грудень 2015 року, січень та березень 2016 року, платіжними дорученнями №237 від 24 грудня 2015 року, №2 від 28 січня 2016 року, №23 від 28 березня 2016 року підтверджується виплата коштів ОСОБА_5 за рішенням суду в сумі 13886,43 грн. (22-29).

Листом Летичівської районної державної адміністрації Хмельницької області від 23 вересня 2016 року проінформовано Летичівський відділ Хмельницької місцевої прокуратури, що Відділом освіти, молоді, спорту та культури Летичівської районної державної адміністрації Хмельницької області та Летичівською районною державною адміністрацією Хмельницької області заходи по відшкодуванню шкоди, завданої особами, якими прийнято незаконні рішення про звільнення працівників методичного кабінету (методистів ОСОБА_5 та ОСОБА_7.) не здійснювалися. (а. с. 30).

Листом Летичівської районної ради Хмельницької області від 17 жовтня 2016 року проінформовано Летичівський відділ Хмельницької місцевої прокуратури, що районною радою не вживалися заходи щодо стягнення шкоди з винних осіб, з вини яких її спричинено (а. с. 31-32).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ОСОБА_3 виносив наказ про звільнення ОСОБА_5, який за рішенням суду скасований. Суд встановив, що з мотивувальної частини рішення суду від 19 листопада 2015 року вбачається, що звільнення ОСОБА_5 відбулось з порушенням трудового законодавства, а відтак, обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної відділу освіти, молоді, спорту та культури Летичівської РДА у зв'язку з виплатою коштів незаконно звільненому працівнику під час вимушеного прогулу в сумі 13886,43 грн. покладається саме не керівника на той час вказаної установи ОСОБА_3

Суд не взяв до уваги доводи відповідача та його представника про те, що до спірних правовідносин має бути застосовано Закон України „Про державну службу", оскільки такі правовідносини регулюються нормами трудового законодавства. Крім того, дослідивши матеріали справи, суд встановив наявність розпорядження Летичівської селищної ради Летичівського району Хмельницької області №210 „Про звільнення з посади ОСОБА_3Г." від 21 листопада 2016 року, а тому, на час звільнення з посади ОСОБА_3 на нього положення Закону України „Про державну службу", який набрав чинності з 1 травня 2016 року, не поширювались (п. 11 ч. 3 ст. 3), в тому числі й ст. ст. 80-82, на які є посилання в письмових запереченнях.

Для зменшення суми, яка має бути стягнута з відповідача законних підстав, навіть враховуючи його майновий та сімейний стан, суд не знайшов.

З таким висновком погоджується колегія суддів Апеляційного суду Хмельницької області.

Посилання апелянта на те, що судом повністю проігноровано роз'яснення, викладені в постанові Пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року №14 „Про судове рішення у цивільній справі", в рішенні КСУ від 9 лютого 1999 року №1-7/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), не можуть бути підставою для скасування рішення суду. Суд мотивував своє рішення про стягнення коштів на відшкодування збитків.

Посилання апелянта на положення ст. ст. 80-82 Закону України „Про державну службу", як на підставу для зменшення суми відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача, є необґрунтованим. Зазначені статті не містять зобов'язання для суду зменшити розмір відшкодування.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/ А.В. Купельський

Суддя /підпис/ Т.В. Спірідонова

Суддя /підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом:

суддя Апеляційного суду

Хмельницької області А.В. Купельський

________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Ходоровський І.Б. Категорія: 30

Доповідач - Купельський А.В.