Справа № 137/804/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" серпня 2017 р.

Літинський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Гопкіна П.В.,

за участі секретаря Іванової І.О.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літин цивільну справу за позовом Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до Літинського районного суду Вінницької області із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що 29.01.2016 р. водій ОСОБА_2 (відповідач у справі) керуючи автомобілем марки Kia Sportage, д.н.з, НОМЕР_3, на перехресті вул. Черняховського та вул. Червоній у смт. Літині Літинського району Вінницької області виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

21.03.2016 р. постановою Літинського районного суду Вінницької області відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу.

В зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2І, як водія транспортного засобу Kia Sportage» д.н.з, НОМЕР_3, на момент скоєння ДТП була застрахована ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно полісу № АІ.5979143, 12.03.2016 року ПрАТ СК «Уніка» звернулася до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування у зв'язку з технічним пошкодженням автомобіля потерпілого ОСОБА_3 марки Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1.

Враховуючи вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»на підставі страхового акту та розрахунку страхового відшкодування до страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із ремонтної калькуляції № 00185986 від 29.02.2016 р. позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 9423,81 грн., що підтверджується дорученням № 41820 від 28.04.2016 р.

Відповідно до пп. 33.1.4 п. 33.1ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»на ОСОБА_2 покладався обов'язок невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Відповідач свого обов'язку не виконав та не надав жодних документів, які б підтверджували неможливість його виконання.

Тому, відповідно до пп. 38.1.1 п. 38.1ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» після виплати страхового відшкодування має право подати до ОСОБА_2, як водія забезпеченого транспортного засобу, яким було спричинено дорожньо-транспортну пригод, оскільки він не повідомив ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про настання дорожньо-транспортної пригоди у строки і за умов, визначених ст. 33 цього Закону.

22.09.2016 р. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» надсилало вимогу в порядку регресу ОСОБА_2, що підтверджує бажання ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» врегулювати спір в досудовим порядку. Відповіді на вимогу не було отримано, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 9423, 81 грн. сплаченого страхового відшкодування та судові витрати по справі.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, при зверненні до суду надав до своєї позовної заяви клопотання про розгляд справи без участі позивача за наявними в матеріалах справи матеріалами. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив (а.с. 31).

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання також не з'явився надавши через канцелярію суду свої заперечення якими просить розглянути справу у його відсутність та відмовити у задоволенні позову з підстав недоведеності вимог (а.с. 59-63) та долучив доказ на підтвердження тієї обставини, що відповідач повідомляв страхову компанію про настання страхового випадку того ж дня, коли сталось ДТП (а.с. 67).

Представник відповідача - ОСОБА_1, уповноважена представляти інтереси відповідача на підставі довіреності від 17.08.2017 р., в судовому засіданні просила відмовити у задоволені позову, оскільки, з її слів, страхова компанія повідомлялась про настання страхового випадку, а відтак позовні вимоги є безпідставними. Також повідомила суду що була присутня в той момент, коли ОСОБА_2 повідомляв страхову компанію в телефонному режимі про ДТП, та підтвердила ту обставину, що окрім повідомлення телефонним зв'язком також у день скоєння ДТП надіслалось поштовим зв'язком письмове повідомлення про настання страхового випадку.

Свідок ОСОБА_4 допитана у судовому засіданні за клопотанням відповідача повідомила суду, що гуляла з онукою та була очевидцем ДТП за участю ОСОБА_2 Оскільки у ОСОБА_2 не було номеру телефону для зв'язку зі страховою компанією, а ДТП сталось біля будинку, де проживає свідок, тому остання пішла до себе додому та за допомогою інтернету знайшла номер телефону страхової компанії на котрий ОСОБА_2 надалі повідомляв про страховий випадок у її присутності.Також стверджувала, що їй відомо про надсилання ОСОБА_2 письмового повідомлення про страховий випадок.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених свідком. Дані про його заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, її показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Дослідивши матеріали справи, доводи позивача, заперечення відповідача, заслухавши пояснення представника відповідача та свідка, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 05.02.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і ОСОБА_2 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АІ/5979143), зокрема автомобіля НОМЕР_3(а.с. 4).

29.01.2016 р. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки Kia Sportage, д.н.з, НОМЕР_3, на перехресті вул. Черняховського та вул. Червоній у смт. Літині Літинського району Вінницької області виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

21.03.2016 р. постановою Літинського районного суду Вінницької області ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини.

Згідно зі ст. 61 ч. 4 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду.

Так, представник позивача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в обґрунтування позовних вимог посилається на п.п. 38.1.1, п. 38.1.ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до вимог якого, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1статті 33 цього Закону.

Згідно підпункту 33.1.4 пункту 33.1статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Таким чином регресний позов може подати страховик за наявності двох умов: якщо страхувальник не повідомив страховика у строки про факт ДТП, і не вжив заходів з метою запобігання чи зменшення шкоди.

Крім того, відповідно до судової практики Верховного Суду України «Про умови та порядку здійснення страхових виплат у судовому порядку» коли виникає страховий випадок, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватися окремо у кожному випадку.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на єдину підставу стягнення з відповідача ОСОБА_2 в регресному порядку страхового відшкодування - не повідомлення позивача про дорожньо-транспортну пригоду на протязі трьох днів з моменту її вчинення, у зв'язку з чим, позивач вважає, що до нього перейшло право регресної вимоги саме до відповідача ОСОБА_2

Проте, суд вважає, що оскільки факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами (а.с. 7) відповідач ОСОБА_2, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності(а.с. 8); сам позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування (а.с. 28), тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Дана правова позиція міститься в Постанові судової плати у цивільних справах Верховного суду України від 16.09.2015 р. у справі № 6-284цс15, яку суд бере до уваги та вважає необхідним застосувати до даного судового рішення.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститись позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач стверджує та надає докази про повідомлення позивача про настання страхового випадку (а.с. 67). У свою чергу позивач вказує про ненадходження повідомлень про наявність страхового випадку, однак не зазначає доказів та підтвердження вищевикладеного (зокрема документу що мість облік надходжень повідомлень про настання страхових подій). Також посилання позивача про досудове врегулювання відшкодування шкоди шляхом направлення повідомлення відповідачу ОСОБА_2 не знайшло свого підтвердження, оскільки позивачем не надано суду доказів отримання відповідачем вищевказаного повідомлення.

Враховуючи наведенні вище обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого належного обґрунтування в судовому засіданні, позивачем інших підстав для задоволення своїх вимог, окрім посилання на порушення відповідачем ОСОБА_2 вимог п.п. 38.1.1, п. 38.1. ст. 38, п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не наведено та не зазначено, а тому у задоволенні позову слід відмовити

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивачу відмовлено у задоволені позову, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, ст.ст.1187,1188,1191 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», беручи до уваги правову позицію викладену в Постанові судової плати у цивільних справах Верховного суду України від 16.09.2015 р. у справі № 6-284цс15, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в порядку регресу, відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.