________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-7389/11
Провадження № 2/520/1968/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі: судді Пучкової І.М.

за участю секретаря Бродецької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, про зменшення обов'язкової частки у спадщині, визнання права власності та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2, про встановлення факту належності частки у спадщині, визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2010 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовною заявою, яка згодом уточнювалась, про зменшення обов'язкової частки у спадщині, визнання права власності, в якій просив визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований у АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6.

Ухвалою суду Київського районного суду м. Одеси від 20.08.2013 року провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_5 до Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, про зменшення обов'язкової частки у спадщині, визнання права власності в порядку спадкування за законом, закрито у зв'язку зі смертю позивача.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2013 року у частині закриття провадження скасовано та в зазначеній частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 24 червня 2015 року до участі в справі в якості правонаступника позивача ОСОБА_5, було залучено ОСОБА_1.

Надалі ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги, та в останній редакції від 15 липня 2015 року просила визнати за нею право власності в поряду спадкування за заповітом після смерті чоловіка, ОСОБА_5, на 11/27 у частин будинку АДРЕСА_2 та зменшити розмір обов'язкової частки спадщини ОСОБА_2 після смерті батька до 1/27 частки будинку АДРЕСА_3

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_6, на той час дружина її померлого чоловіка. Після смерті ОСОБА_6 залишилось спадкове майно - будинок АДРЕСА_4, з надвірними спорудами. ОСОБА_5, як спадкоємець першої черги, прийняв спадщину, проте не зміг її оформити через вчинення перешкод з боку іншого спадкоємця, ОСОБА_2 Це стало приводом для його звернення до суду з відповідним позовом. 13 вересня 2012 року ОСОБА_5 склав нотаріально посвідчений заповіт, за умовами якого заповів ОСОБА_1 все належне йому майно. Однак, оскільки на момент смерті батька ОСОБА_2 була інвалідом 2 групи, то ОСОБА_1, просила зменшити розмір обов'язкової частки ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_5 до 1/27 частки будинку АДРЕСА_5, та визнати за нею, ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на 11/27 частин у зазначеному будинку.

Представник відповідачки ОСОБА_2 пред'явлений позов не визнав. Просив у його задоволенні відмовити через пропуск строку позовної давності та неприйняття спадщини з боку ОСОБА_5

Законний представник ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до Одеської міської ради, треті особи, що заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_1, ОСОБА_2, про встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно. Просив суд встановити факт належності ОСОБА_7 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_6, визнати за малолітнім ОСОБА_4 право власності на 1/3 частку будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 Пред'явлений позов просив розглядати без його участі.

Ухвалою суду від 21.12.2015 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3, що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, прийнято до провадження для спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надалі докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов - задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що 29 березня 1969 року було укладено шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Від шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_3 року народились доньки - ОСОБА_7 та ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_6 та після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_7 Зазначений будинок належав померлій ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право спадкування за заповітом.

Відповідно до вимог статті 529 ЦК УРСР (що діяла на момент відкриття спадщини) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі, усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Після смерті ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини до Третьої державної нотаріальної контори міста Одеси 27 травня 2002 року звернулась дочка ОСОБА_7 В якості інших спадкоємців ОСОБА_7 зазначила свого батька ОСОБА_5 та свою сестру ОСОБА_2, які також також звертались з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, вважаючи себе спадкоємцями, які прийняли спадщину.

На час відкриття спадщини до майна ОСОБА_6, чинними були норми ЦК УРСР, які передбачали здійснення певних дій, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Відповідно до вимог статті 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), що діяла на момент смерті ОСОБА_6, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він :

-фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

-подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Фактичний вступ у володіння спадковим майном це конклюдентні дії, які підтверджують волю особи прийняти спадкове майно. Таким чином, прийняття спадщини могло бути підтверджено будь-якою дією спадкоємця. В зазначеному сенсі під сутністю володіння приймається відношення до майна, як до свого.

До ІНФОРМАЦІЯ_4 року, тобто на день відкриття спадщини, ОСОБА_5 мав єдине житло - спадковий будинок за адресою: АДРЕСА_8, у якому він проживав та був зареєстрований з дружиною ОСОБА_6 Продовжуючи проживати в цьому будинку після ІНФОРМАЦІЯ_4 року, ОСОБА_5 вступив в управління та володіння спадковим майном.

З довідки № 816, виданої в серпні 2003 року на ім'я ОСОБА_5, вбачається, що останній був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_9. Разом із ОСОБА_5 мешкала його дружина ОСОБА_6 з 21.04.1938 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тобто, по день смерті. В заяві про прийняття спадщини ОСОБА_5 також зазначив адресу свого проживання - АДРЕСА_10, як місце проживання ОСОБА_5, зазначена у нотаріальній довіреності ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_5

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року ( справа 6-1397цс15) зроблений наступний висновок щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме, статті 549 ЦК УРСР. Відповідно до п. 124 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР» від 31 жовтня 1975 року та п. 113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 14 червня 1994 року (які були чинними на момент відкриття спадщини), доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка, що «спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним».

Доказів, які б свідчили, що ОСОБА_5 не проживав в будинку АДРЕСА_11, протягом 6 місяців після смерті дружини ОСОБА_6, що не вступив в управління та володіння спадковим майном, стороною відповідача не надано. Посилання представника відповідачки на акти сусідів, датовані 2011 роком, та довідки суд не приймає до уваги, оскільки в них йдеться про непроживання ОСОБА_5 в спірному будинку станом на момент складання документів, тобто, на 2011 рік, а не на момент відкриття спадщини.

Тому, суд вважає доведеним факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 у встановлений законом спосіб.

Відповідачка ОСОБА_2 також мешкала в спадковому будинку після смерті матері та продовжує мешкати в спірному будинку зараз. В зв'язку з цим, суд вважає, що вона також прийняла спадщину у встановлений законом спосіб.

Таким чином, після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли в рівних частинах, тобто по 1/3, чоловік померлої ОСОБА_5, їх доньки ОСОБА_7 та ОСОБА_2

Проте, в нотаріальному порядку спадкові права після смерті ОСОБА_6 належним чином оформлені не були в зв'язку з неможливістю проведення інвентаризації приміщення.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_7 Оскільки вона не залишила заповіту, після її смерті спадкоємцями за законом залишились батько ОСОБА_5, чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 28 листопада 2011 року ОСОБА_3 подав до нотаріальної контори заяву, відповідно до якої відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 на користь малолітнього сина ОСОБА_4 ОСОБА_5 не прийняв спадщину після смерті доньки, оскільки на момент смерті з нею не проживав та не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким сином, малолітній син ОСОБА_7 - ОСОБА_4 - в установленому законом порядку успадкував, як спадкоємець першої черги за законом, належну матері 1/3 частину спірного будинку.

Позивачка ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 з 30 квітня 2004 року та разом мешкала з ним в будинку АДРЕСА_12

13 вересня 2012 року ОСОБА_5 склав заповіт, який був нотаріально посвідченим за вказаною адресою, за умовами якого, все належне йому майно заповідав ОСОБА_1 Зазначений заповіт на час судового розгляду справи є чинним, ніким не оскаржувався та не визнавався недійсним.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому, проте, не оформлену частку в будинку АДРЕСА_4.

Відповідно до вимог статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5, постійно проживаючи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Та обставина, що вони були зареєстровані у різних будинках, не свідчить про те, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину. Стаття 1268 Цивільного кодексу України вимагає, щоб спадкоємець постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не був лише зареєстрованим з ним в одному помешканні. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. ( ч. 1 ст. 29 ЦК України) Судом встановлено, що у ОСОБА_5 на день смерті єдиним місцем проживання був будинку АДРЕСА_4, де він підписав заповіт на користь дружини, з якою прожив останніх 8 років життя.

ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 Відповідно до вимог ч.2 ст.1223 Цивільного кодексу України заповіт має пріоритет перед спадкуванням за законом. В той же час, суд враховує, що на час смерті батька ОСОБА_2 була інвалідом 2 групи, а отже, відповідно до вимог ч.1 статті 1241 Цивільного кодексу України незалежно від змісту заповіту ОСОБА_2 має право на обов'язкову частку після смерті батька.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 1241 ЦК України, розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин у справі, які мають істотне значення по справі.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п. 19 постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема, майнового стану спадкоємця.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 7 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», що при вирішенні спорів про зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині (абз. 2 ч. 1ст. 1241 ЦК) встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання позивача ОСОБА_1, що ОСОБА_2 створила штучні перешкоди в отриманні батьком ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, протиправно перешкоджала йому у користуванні спадковим будинком, який на той час був єдиним місцем проживання, не знайшло свого підтвердження. До суду була надана копія позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - КП «ОМБТІ та РОН», про усунення перешкод в оформлені позовної заяви, проте з неї не вбачається, що між батьком та дочкою були неприязні стосунки. Крім того, позивачем не зазначено чим закінчився розгляд даної справи.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На думку суду, позивачкою не представлено жодного доказу, які є підставою для зменшення розміру обов'язкової частки ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_5, що помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Суд не погоджується з посиланням представника відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте, спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, про зменшення обов'язкової частки у спадщині, визнання права власності підлягають частковому задоволенню, зустрічна позовна заява ОСОБА_3, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2, про встановлення факту належності частки, визнання права власності задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3-6, 10, 11, 60, 61, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 29, 1223, 1241 ЦК України, ст. 529 ЦК УРСР, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, про зменшення обов'язкової частки у спадщині, визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_5 права власності на 5/18 частин будинку АДРЕСА_4, що в цілому складається із одного житлового будинку, загальною житловою площею 28,4 кв.м., та надвірних споруд: «Б» літня кухня, «В» сарай, «Ж» вбиральня, №1-6 огорожа, І мощення, що розташовані на земельній ділянці, розміром 886 кв м.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2, про встановлення факту належності частки, визнання права власності задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_7 права власності на 1/3 частини будинку АДРЕСА_4, що в цілому складається із одного житлового будинку, загальною житловою площею 28,4 кв.м. та надвірних споруд: «Б» літня кухня, «В» сарай, «Ж» вбиральня, №1-6 огорожа, І мощення, що розташовані на земельній ділянці розміром 886 кв м.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які були відсутніми під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Пучкова І. М.