Справа № 438/1157/14 Головуючий у 1 інстанції: Посисень Л.М.
Провадження № 22-ц/783/6336/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участі: ОСОБА_2, адвоката Романського С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 19 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи Бориславська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 15.11.2004 року державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 після смерті його матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на житловий будинок з господарськими спорудами - дерев'яний сарай, позначений літ. «Г», цегляний гараж, позначений літ. «Д», який розташований по АДРЕСА_1. Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 243 грн. 60 коп. сплаченого нею судового збору та 450 грн. 24 коп. оплати вартості судової технічної експертизи документів, а всього стягнуто 693 грн. 84 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу.

Вказує, що рішення суду є необґрунтованим, незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального права та на основі неповного і неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи. Посилається на те, що на час смерті матері ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_1, який є об'єктом спадщини, був повністю збудований, прийнятий в експлуатацію, право власності на цей об'єкт нерухомого майна було зареєстровано у встановленому порядку в бюро технічної інвентаризації, до житлового будинку згідно з відомостями інвентаризаційної справи належали сарай «Г» і гараж «Д». Зазначає, що після смерті матері він звернувся в Бориславську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини на підставі чого йому 15.11.2004 року державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані на АДРЕСА_1. Не погоджується з висновком суду про те, що внесенням неправдивих відомостей та підробкою одного з оригінальних примірників акту державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об'єктів садибної забудови до експлуатації від 02 грудня 1999 року, який знаходиться в інвентаризаційній справі №462 на будинок на вул. Луговій, 14а у м. Бориславі Львівської області, та який був підставою видачі оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.2004 року, істотно порушуються права позивача ОСОБА_4 на право власності на ідеальну частину житлового будинку на АДРЕСА_1. Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам, при яких позивачем ОСОБА_4 набуто право власності на ідеальну частину житлового будинку з господарським будівлями на АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_7 та не визначено яким обсягом прав на нерухоме майно на АДРЕСА_1 володів спадкодавець ОСОБА_7 на момент відкриття його спадщини. Вважає, що оцінка судом першої інстанції схеми-плану земельної ділянки по АДРЕСА_1 Львівської області від 13.12.1988 року як належного і допустимого доказу, яким підтверджується право позивача на гараж літ. «Д» розміром 3,8 х 4,8 м. та сарай літ. «Г» розміром 6,5 х 5,5 м, не має під собою жодного правового обґрунтування. Зазначає, що суд першої інстанції, взявши до уваги висновок експерта №6/312 від 04.08.2016 року Львівського НДЕКЦ належним чином не дослідив, як саме виконання додрукованого тексту «гараж літ. «Д» 3,8 х 4,8 м.», «сарай літ. «Г» 6,5 х 5,5 м.», в одному з оригінальних примірників акту державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об'єктів садибної забудови до експлуатації від 02.12.1999 р. вплинуло на зміст права власності позивача на ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями на АДРЕСА_1 Львівської області. Вважає, що суд неправильно застосував до спірних правовідносин норми ЦК України, не врахувавши того, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Крім того зазначає, що рішенням суду визнано недійсним свідоцтво в цілому, а не лише в частині господарських будівель.

Просить рішення Бориславського міського суду Львівської області від 19 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 19 жовтня 2016 року скасувано. Ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 15.11.2004 року державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 після смерті його матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в частині віднесення до будинку господарських споруд - дерев'яного сараю, позначеного літ. «Г», цегляного гаража, позначеного літ. «Д».

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року скасовано рішення апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року, справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи Бориславська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що ОСОБА_6 на час смерті на праві власності належав лише одноповерховий житловий будинок на АДРЕСА_1 до якого не належало жодних господарських будівель, оскільки в один з оригінальних примірників акту державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об»єктів садибної забудови до експлуатації від 02 грудня 1999р., який міститься в інвентаризаційній справі №4621 на будинок на АДРЕСА_1, внесено неправдиві відомості, і він не відповідає змісту першого примірника оригіналу акта державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об»єктів садибної забудови до експлуатації від 02 грудня 1999 р., який зберігається в міському державному архіві Бориславської міської ради та рішенню виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області від 16.12.1999 року №605 на підставі якого видано правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на житловий будинок від 27.04.2000 р.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори 17 лютого 2006 року на праві спільної часткової власності належить ? ідеальна частина житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 Львівської області. Відповідачу належить ? частка вказаного житлового будинку на праві власності в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6

Житловий будинок по АДРЕСА_1 Львівської області є дерев'яним, складається з п'яти житлових кімнат, площею 81,2 кв.м, двох кухонь, загальна площа будинку становить 135,3 кв. До будинку відносяться такі господарські споруди: дерев'яні сараї позначені на схемі-плані літ. «Е», літ. «В», літ. «Г», літ. «Є», вбиральні, позначені на схемі-плані літ. «У», літ. «З», гараж-сарай, позначений на схемі-плані літ. «Ж», металева огорожа літ. «1-5» та бетонний колодязь, позначений на схемі-плані літ. «К».

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори 15.11.2004 року спадкоємцем майна померлої ОСОБА_6, є її син ОСОБА_2 Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований на АДРЕСА_1 Львівської області і належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 27.04.2000 року, виконавчим комітетом Бориславської міської ради, зареєстрованого в Дрогобицькому ДК МБТІ та ЕО за №3851. До даного житлового будинку відноситься дерев»яний сарай позначений літ.«Г» та цегляний гараж, позначений літ.«Д».

Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Бориславської міської ради 27 квітня 2000 року ОСОБА_6 на праві особистої власності належав житловий будинок, який розташований на АДРЕСА_1 Львівської області. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Бориславської міської ради від 16.12.1999 року №605.

Згідно із висновком експерта від 4 серпня 2016 року Львівського НДЕКЦ в одному з оригінальних примірників акту державної технічної комісії про готовність незакінчених будівництвом об'єктів садибної забудови до експлуатації від 2 грудня 1999 року, який знаходиться в інвентаризаційній справі на будинок по АДРЕСА_1 має місце виконання нижче графи «Житлова площа» тексту «гараж літ. «Д» 3,8х4,8 м.» та «сарай літ. «Г» 6,5х5,5 м та графі «Опалення» - виконання тексту «гараж, сарай», які до друковувалися на одному друкарському пристрої пізніше, не одночасно з основним текстом документу».

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо, разом з тим таких обставин судом не встановлено.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

ОСОБА_4 указуючи на те, що ОСОБА_2 безпідставно успадкував дерев'яний сарай позначений літ. «Г» та цегляний гараж, позначений літ. «Д», оскільки вказані приміщення не належали на праві власності його матері та не могли бути включені до спадкової маси після її смерті, просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, в частині віднесення до будинку спірних господарських споруд.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Районний суд не перевірив, чи порушує права та обов'язки позивача свідоцтво про право власності на спадщину, видане на ім'я відповідача, в частині віднесення до спадкової маси зазначених господарських споруд, оскільки як убачається із свідоцтва про право власності на спадщину, видане на ім'я позивача, спірний цегляний гараж під літ. «Д» у вказаному свідоцтві про право на спадщину не значиться.

Окрім того районний суд не з'ясувавши та не зазначивши технічні характеристики (зовнішні розміри) дерев'яного сараю літ. «Г», дійшов передчасного висновку, що вказане спірне приміщення відноситься до житлового будинку по АДРЕСА_1 Львівської області, оскільки вказані дерев'яні сараї розміром 6,5х5,5 м, позначені літ. «Г», значаться за обома житловими будинками № АДРЕСА_1. Разом із тим, за життя спадкодавців - батьків сторін по справі було внесено зміни Дрогобицьким МБТІ та ЕО в частині спірних об'єктів нерухомого майна і відкрито окрему інвентаризаційну справу на житловий будинок по АДРЕСА_1 Львівської області, де з квітня 2000 року значиться житловий будинок, дерев'яний сарай літ. «Г» розміром 6,5х5,5 і гараж літ. «Д».

Покликання суду проте, що спірні приміщення не введено в експлуатацію, тому вони є самочинним будівництвом та не могли належати спадкодавцю на праві власності не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно з п. 16 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1999 року (втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року), документами, що встановлюють право власності, є свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів.

Суд не зазначив якими законодавчими актами передбачено обов'язок здачі в експлуатацію, окремо від будинку, господарських будівель, розташованих на одній з будинком земельній ділянці, не врахував, що спірні господарські споруди відносились до будинку, який на праві власності належав спадкодавцю.

Посилання суду на вищевказаний висновок експерта, як на підставу для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, є помилковими, оскільки правовстановлюючі документи, видані на ім'я спадкодавця є чинними, в судовому порядку недійсними не визнавалися, та не є предметом розгляду зазначеної справи; судом не зазначені належні докази про порушення спадкових прав позивача, не враховано, що в останньої відсутні правовстановлюючі документи на вказане майно, позовні вимоги фактично зводяться до ухвалення преюдиційного рішення для узаконення останньою земельної ділянки.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, тому рішення районного суду слід скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи Бориславська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 19 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи Бориславська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Головуючий

Судді