БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/892/17
Провадження № 2/497/591/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2017 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

при секретарі судового засідання Бекметовій Х.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Болград цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

16.07.2017 року представник позивача ПАТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №б/н від 11.11.2010 року в сумі 31110,22грн., та судових витрат - в розмірі сплаченого позивачем судового збору - 1600грн., посилаючись на те, що відповідач не виконує зобов'язання за вказаним кредитним договором.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач до суду не з'явився, надіслав письмові пояснення, якими не заперечуючи факт заборгованості. визнав її в розмірі 8000грн., просив витребувати у позивача оригінал кредитної справи та розглянути справу за його відсутністю.

Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно матеріалів, наданих суду позивачем, 11.10.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 8000грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач, на твердження позову, підтвердив свою згоду на це, підписавши Заяву разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою між ним та Банком, що, згідно Договору, підтверджується його підписом у заяві.

Проте на ухвалу суду про витребування доказів за заявою відповідача, позивач суду не надав оригіналу кредитної справи, пояснивши письмово, що вона втрачена, надіславши суду відомості, що збереглися, на його твердження, в електронному варіанті, у тому числі, фотознімком відповідача з кредитною карткою у руці, що не свідчить про укладення опісля цієї фіксації будь-якого договору та його підписання відповідачем, а також щодо підписання ним умов, на яких він приєднався до кредитного договору з позивачем.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

На твердження позивача, у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Представник позивача стверджує у позові, що ОСОБА_3 не виконує добровільно своїх зобовязань за договором зі своєчасного повернення коштів, внаслідок чого в нього станом на 30.04.2017року виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 31110,22грн., з яких: 2780,75 грн. - заборгованість за кредитом; 23271,84грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. - штраф (фіксована частина); 1457,63грн. - штраф (процентна складова), відповідно до умов договору, надавши суду докази на підтвердження своїх доводів.

Відповідач не надав суду доказів щодо виконання ним умов договору в повному обсязі - повернення кредитних коштів, також не надав будь-яких пояснень щодо виконання своїх зобов'язань перед позивачем, але письмово визнав свою заборгованість перед позивачем в розмірі 8000грн.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 525 ЦК України регламентується недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання; відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору, зобов'язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1ст.1054 ЦК України), а відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог УПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.57); належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. (ст.58). Належність доказів це якість доказу, що характеризує точність, правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування. Належним є той доказ, який містить інформацію, що має значення для справи. Коло фактів, які необхідно доказати по конкретній справі називається предметом доказування. Відповідно до ст. 179 ЦПК предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сукупність обставин, які доказує позивач, створює основу позову, факти, які необхідно доказати відповідачу, складають основу заперечення проти позову.

У ч. 13 Постанови Пленуму ВС України № 5 від 12.06.2009 р. Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду розяснено, що докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстав позову). Тому, вирішуючи питання про виклик свідків, в усіх випадках потрібно вимагати від сторін пояснення, які саме обставини вони можуть підтвердити. Це ж стосується й вирішення питання про витребування інших доказів (письмових, речових). Суд не має приймати доказів, які не стосуються справи і предмета доказування; одержаних з порушенням порядку, встановленого законом, або доказів, якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи.

Факти, що входять в предмет доказування, ще не встановлені, і їх наявність до винесення судового рішення лише припускається.

Предмет доказування складається з обставин, які мають значення для справи і які необхідно довести для її вирішення. Факти, що входять в предмет доказування, можна класифікувати на: основні матеріально-правові факти; допоміжні факти (факти, встановлення яких необхідне для винесення окремої ухвали); процесуальні факти, що мають значення для завершення справи; перевірочні факти.

Кожна особа, що бере участь у справі, повинна доказувати ті обставини, які входять в предмет доказування. Ті факти та обставини, які не входять в предмет доказування не можуть бути доказами, оскільки не стосуються справи, яка розглядається.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 р. Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Якщо при поданні доказів суду виникають заперечення щодо їх долучення до справи, сторона, зацікавлена в цьому доказі, має право обґрунтовувати належність цього доказу, а саме: яке значення він має для справи і які обставини з числа тих, які входять до предмету доказування, він доводить. Таке обґрунтування може бути як усним, так і письмовим.

Згідно з п. 26 Постанови Пленуму ВС України № 2 від 12.06.2009 р. Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції докази, які не стосуються предмета доказування, суд не бере до розгляду. Це означає, що ці докази, якщо це, наприклад, документи, до справи не долучаються, не досліджуються в судовому засіданні, і на них суд не покликається у рішенні. В разі необхідності суд сприяє особі, яка зробила заяву, у збиранні доказів. Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим, суд має у мотивувальній частині рішення зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє (ст.59).

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.60).

Таким чином, доказування це пізнавальна і розумова діяльність субєктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на зясування дійсних обставин справи, прав і обовязків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Отже мета доказування зясування дійсних обставин справи.

Змагальність один із найбільш важливих конституційних принципів сучасного судочинства, зокрема, викладений у ст.10 ЦПК України. Він розкриває джерело енергії процесу та створює умови для всебічного та повного дослідження обставин справи та постановлення судом обґрунтованого та законного рішення. В силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобовязані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, що б переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

У цивільному судочинстві змагальність виявляється в тому, що: дії суду залежать від вимог позивача та заперечень відповідача; суд вирішує справу в межах заявлених вимог та на підстав наданих йому доказів; особи, які беруть участь у справі, займають активне становище щодо інших учасників процесу та суду; сторони самостійно визначають які саме докази подавати суду, а які притримати; особи, які беруть участь у справі можуть брати участь у справі особисто або через представників; кожна особа зобовязана доказати факти, на які вона покликається; в разі невиконання процесуальних обовязків або нездійснення процесуальних прав для особи настають небажані для неї правові наслідки.

Диспозитивність, про яку йдеться у ст.11 ЦПК України (від лат. Dispono розпоряджаюся) це надання особам, які беруть участь у справі можливості вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Зміст принципу диспозитивності розкривають через такі положення: хто хоче здійснити свої права, повинен сам потурбуватися про це; особа, якій належить право, може від нього відмовитися; нікого не можна примушувати предявити позов проти своєї волі; суд не має виходити за межі вимоги сторін, за винятками, встановленими законом; сторона може розпорядитися обєктом процесу.

З наданих суду представником позивача відомостей та документів на підтвердження вимог позову, - не вбачається наявність переконливих доказів, що підтверджували б наявність між позивачем та відповідачем кредитних правовідносин та наявність у відповідача заборгованості, за ними, оскільки надані суду розрахунки заборгованості та копії "Анкети-заяви" надані суду зацікавленою особою в її інтересах, - не містять оригіналу підпису відповідача на підтвердження фактів, викладених у цих доказах, а копія анкети-заяви про видачу кредиту взагалі є нечитабельною світлокопією з погано видимим змістом.

Проте, враховуючи, що відповідач факт кредитних правовідносин з позивачем визнав, визнав також наявність в нього боргу перед позивачем - в розмірі 8тис. грн., тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, але лише в частині, що не заперечуються та не спростовані відповідачем, а тому підлягають в цій частині задоволенню.

Керуючись ст.ст.526,1049,1050,1054 ЦК України, ст.ст.10,11,60,88,130,131,212-215, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Cтягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання якого зареєстроване за адресою: 68721, Одеська область, м.Болград, вул.Заводська,43, НОМЕР_1, виданий 26.04.2004 року Малиновським РВ ОМУУМВС України в Одеській області, ІПН НОМЕР_2), - на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (скорочено ПАТ КБ ПриватБанк, код ЄРПОУ 14360570, МФО №305299, р/рах.№3111, юридична адреса: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги,50, адреса для листування: 49094, м.Дніпро, а/с1800), - заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.11.2010 року, - в розмірі 8 ( вісім тисяч) гривень та 640 (шістсот сорок) гривень судових витрат, а всього - 8640 (вісім тисяч шістсот сорок) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене зацікавленими особами шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя А.В.Кравцова