Справа № 682/2886/16-ц
Провадження № 2/682/95/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 року

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Мацюка Ю.І.,

з участю секретаря Захарчук С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк», в особі представника ОСОБА_2, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06 січня 2012 року, ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку.

Відповідач порушила умови договору, в результаті, чого виникла заборгованість, яка станом на 31 жовтня 2016 року становить 30036,34 гривень (1947,79 гривень заборгованість за кредитом, 22683,56 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3498,50 гривень заборгованість за пенею та комісією, 500 гривень штрафу фіксована частина, 1406,49 гривень штрафу відсоткова складова).

В зв'язку з тим, що відповідач в добровільному порядку відмовляється погасити даний борг, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання представник позивача за довіреністю не з'явився, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. 06 січня 2012 року відповідач звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою з метою відкриття рахунку і отримання дебетової особистої картки для зарахування власних коштів для їх зберігання та здійснення платежів за придбання товарів та послуг. На отримання кредитної картки вона заяв у Банку не писала, в звязку з чим заперечує отримання кредитних коштів від позивача, вказуючи на неналежні докази та безпідставність нарахування відсотків та штрафних санкцій.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються їх доводи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні обєктивно встановлено, що позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором зазначив, що 06 січня 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач порушила умови договору, в результаті, чого виникла заборгованість, яка станом на 31 жовтня 2016 року становить 30036,34 гривень (1947,79 гривень заборгованість за кредитом, 22683,56 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3498,50 гривень заборгованість за пенею та комісією, 500 гривень штрафу фіксована частина, 1406,49 гривень штрафу відсоткова складова).

Проте, з дослідженої в судовому засіданні копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку встановлено, що відповідна анкета-заява була заповнена щодо ОСОБА_1, підписана останньою та працівником банку 06 січня 2012 року, та в даній анкеті-заяві відповідач, ознайомившись із умовами та правилами банківських послуг, тарифами Приватбанку, просила надати їй послугу та видати дебетову особисту картку, про що свідчить відповідна відмітка в анкеті-заяві. При цьому дана відмітка стосується саме видачі відповідачу дебетової особистої картки, а не кредитної картки. Підписуючи вказану анкету-заяву ОСОБА_1 ознайомилась і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку та погодилась з тим, що ця заява разом з памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг за яким вона отримала дебетову особисту картку, а не кредитну картку. При цьому в анкеті-заяві від 06 січня 2012 року відсутні дані про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач не ставила свого підпису про те, що вона отримала повну інформацію про умови кредитування в банку.

За загальним правилом - кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі ), у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок у строк, протягом якого підлягає виконанню зобовязання.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Анкета-заява про приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» та отримання нею особистої дебетової картки не є кредитним договором в розумінні ст. 1054 ЦК України, оскільки вона не містить ознак такого договору.

Позивачем, на вимогу суду, не надано доказів отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів, завіреної копії наказу № СП-2010-256 від 06 січня 2010 року, яким затверджено Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою; нормативного документа банку, яким затверджені тарифи по використанню кредитної картки «Універсальна», актуальні на 06 січня 2012 року; оригіналу кредитної справи ОСОБА_1 за договором № б/н від 06 січня 2012 року, незважаючи на те, що ці обставини підлягають доказуванню позивачем оскільки вони мають значення для ухвалення рішення у справі та їх заперечує відповідач, а позовні вимоги фактично ґрунтуються на припущеннях. Факт оформлення відповідачам 06 січня 2012 року дебетової особистої картки, а не кредитної, підтверджується змістом копії відповідної анкети-заяви наданої самим позивачем, позивач не спростував належними та допустимими доказами зазначені доводи відповідача.

Крім того, суд не приймає до уваги надані позивачем додаткові матеріали, а саме, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», довідку про те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був підписаний кредитний договір № б/н від 06 січня 2012 року, за яким було надано кредитну картку, а також довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_4 за договором № б/н від 06 січня 2012 року, оскільки вказані документи не є належними та допустимими доказами, які б підтверджували факт укладення ОСОБА_1 06 січня 2012 року саме кредитного договору на підставі якого позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 січня 2012 року в розмірі 30036,34 гривень задоволенню не підлягають у звязку з необґрунтованістю заявлених позовних вимог та відсутністю належних і допустимих доказів, які б підтверджували сам факт укладення між сторонами відповідного кредитного договору та наявність заборгованості відповідача за цим кредитним договором.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526 - 527, 530, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 10-11, 15, 57-60, 88, 158, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Хмельницької області через Славутський міськрайонний суд Хмельницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення терміну подання апеляційної скарги, якщо її не було подано; після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано.

Суддя Мацюк Ю. І.