Головуючий суду 1 інстанції - Сурніна Л.О.
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 417/2027/16-ц
Провадження № 22ц/782/485/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року місто Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах :

головуючого - Авалян Н.М.

суддів - Назарової М.В., Орлова І.В.

за участю секретаря - Подрябінкіна Я.Г.

позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - Міхальцова О.О., Труша С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Марківського районного суду Луганської області від 26 липня 2016 року в справі за позовом 1 ОСОБА_2 до Марківської районної ради Луганської області, Марківської районної державної адміністрації Луганської області, треті особи - ОСОБА_6, Марківське районне територіальне медичне об'єднання Луганської області, про поновлення на роботі; за позовом 2 ОСОБА_6 до Марківської районної ради Луганської області, третя особа - Марківське районне територіальне медичне об'єднання Луганської області, про визнання контракту недійсним; визнання працівником, який працює за безстроковим трудовим договором; про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив

22 лютого 2016 року до суду звернувся ОСОБА_2 з позовом, в якому вказав наступне.

На підставі розпорядження Марківської районної ради Луганської області та Марківської державної районної адміністрації Луганської області від 10 червня 1999 року він був призначений на посаду головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області.

22 листопада 2010 року рішенням Марківської районної ради Луганської області від 17 листопада 2010 року його було звільнено з роботи на підставі пункту 5 статті 36 Кодексу законів про працю України у зв'язку з переходом на виборну посаду голови Марківської районної ради Луганської області.

21 лютого 2011 року на підставі контракту на посаду головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області прийнято ОСОБА_6 строком на п'ять років.

17 листопада 2015 року рішенням районної ради ОСОБА_2 звільнено з посади голови Марківської районної ради Луганської області, цього ж дня він звернувся з заявою до районної ради про надання йому попередньої роботи, а саме призначити його головним лікарем Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області. Проте йому було відмовлено, оскільки голова районної державної адміністрації відмовляється звертатись до районної ради з клопотання на призначення його на вищезазначену посаду, так як контракт з ОСОБА_6 не передбачає дострокового припинення його дії.

Позивач вважав, що такими діями відповідача порушено його трудові права, оскільки він має право на працевлаштування на попередньому місці роботи, яке він займав до обрання на виборну посаду, тому просив суд зобов'язати голову Марківської районної ради Луганської області надати йому попередню роботу на посаді головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області.

21 березня 2016 року до суду звернувся ОСОБА_6 з позовом, в якому вказав наступне.

09 грудня 2010 року на підставі рішення другої сесії шостого скликання районної ради його призначено на посаду головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області безстроково.

21 лютого 2011 року між ним та районною радою укладено контракт, який не відповідає вимогам трудового законодавства. 18 лютого 2016 року рішенням районної ради сьомого скликання доручено голові ради продовжити контракт з ним, як головним лікарем, строком на три роки.

Вважає, що контракт від 21 лютого 2011 року є недійсним, оскільки погіршує становище працівника відповідно до трудового законодавства з огляду на те, що рада як роботодавець перевищила свої повноваження, застосувавши контрактну форму договору в сфері, де її застосування на момент виникнення спірних правовідносин не передбачено законодавством.

Вказував на те, що оскільки трудові відносини за безстроковим трудовим договором тривають, сторони не вимагають їх припинення, унаслідок чого необхідно укласти контракт, що відповідає законодавству.

З урахуванням наведеного та уточнених позовних вимог, просив суд визнати контракт від 21 лютого 2011 року, укладений між ним та районною радою, недійсним; визнати його працівником, який працює за безстроковим трудовим договором на посаді головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області з 9 грудня 2010 року. Також, просив зобов'язати району адміністрацію та району раду розробити контракт для головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області відповідно до Порядку укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров'я та Типової форми контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров'я.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 26 липня 2016 року відмовлено в задоволенні позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_6

З вказаним рішенням суду не погоджується позивач ОСОБА_2 В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його позову скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 03 листопада 2016 року та додатковим рішенням від 30 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 скасоване і ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову з тієї підстави, що позов пред'явлений до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем за заявленою позивачем вимогою слід вважати Марківське районне територіальне медичне об'єднання Луганської області, яке не залчалось до участі у справі в якості співвідповідача.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року вказане рішення апеляційного суду в частині вирішення позову ОСОБА_2. скасоване, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, предметом апеляційного розгляду є рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; представники відповідача Марківської районної ради Луганської області просили відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Інші особи, що беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, що відповідно до частини 2 статті 305 Цивільного процесуального кодексу України не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на те, що вони належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти, які підтверджується матеріалами справи та визнаються сторонами.

На підставі розпорядження Марківської районної ради Луганської області та Марківської державної районної адміністрації Луганської області від 10 червня 1999 року № 241 ОСОБА_2 був призначений на посаду головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області.

28 серпня 2002 року на підставі рішення Марківської районної ради Луганської області ОСОБА_2 був призначений головним лікарем комунальної установи Марківської центральної районної лікарні Луганської області.

Відповідно до пункту 1 рішення районної ради від 02 березня 2009 року "Про реорганізацію Марківської центральної районної лікарні Луганської області" надано згоду Марківській районній державній адміністрації на реорганізацію Марківської центральної лікарні Луганської області в Марківське районне територіальне медичне об'єднання Луганської області.

22 листопада 2010 року рішенням Марківської районної ради Луганської області від 17 листопада 2010 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи на підставі пункту 5 ст статті 36 Кодексу законів про працю України у зв'язку з переходом на виборну посаду голови Марківської районної ради Луганської області.

09 грудня 2010 року на підставі рішення другої сесії шостого скликання Марківської районної ради Луганської області ОСОБА_6 призначено на посаду головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області безстроково, а 21 лютого 2011 року між ОСОБА_6 та районною радою укладено контракт, строком на п'ять років.

17 листопада 2015 року рішенням Марківської районної ради Луганської області ОСОБА_2 звільнено з посади голови, у зв'язку із закінченням строку повноважень ради.

В той же день ОСОБА_2 звернувся до Марківської районної ради із заявою, в якій просив надати йому попередню роботу та призначити його головним лікарем Марківського районного територіального об'єднання, але йому було відмовлено .

На підставі встановлених фактів суд першої інстанції, виходячи з положень частини 1 статті 21 Кодексу законів про працю та статті 16 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я", дійшов висновку про те, що оскільки Марківське районне територіальне медичне об'єднання Луганської області є комунальним закладом, то призначення на посаду та звільнення з посади керівника такого закладу належить до повноважень голови відповідної районної державної адміністрації та районної ради. Тому стороною у трудовому правовідношенні з позивачем є Марківська районна рада Луганської області та Марківська районна державна адміністрація Луганської області.

У зв'язку з цим Марківська районна державна адміністраціяЛуганської області була залучена судом до участі у справі в якості співвідповідача за позовом ОСОБА_7 на підставі ухвали від 11 травня 2016 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з його необґрунтованості з нормативної точки зору, оскільки законодавством встановлено, що право на одержання попередньої роботи виборні працівники мають за умови, якщо вони звільнені з виборної посади після закінчення їх повноважень, а у підприємства ця посада є вакантною чи має стати такою з дотриманням вимог трудового законодавства

До такого висновку суд прийшов, виходячи із змісту статті 118 Кодексу Законів про працю, якою в передбачено, що працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Апеляційний суд з вказаним висновком погоджується, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи а також нормам матеріального права. Рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам статей 11,213 Цивільного процесуального кодексу України щодо законності та обґрунтованості, оскільки суд першої інстанції повно з'ясував всі обставини, що мають значення для справи та надав їм належну правову оцінку. При цьому при розгляді справи суд дотримався норм процесуального права.

Вищезазначеною нормою Кодексу законів про працю України (стаття 118) законодавець передбачив обов'язок роботодавця запропонувати звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади роботу (посаду), за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді. Рівноцінною, відповідно до чинного законодавства, є робота, яка відповідає попередній за змістом, умовами праці та кваліфікацією і знаходиться на тому самому підприємстві, установі, організації.

Як свідчать матеріали справи, позивач до обрання на виборну посаду обіймав посаду головного лікаря, однак, на момент припинення виборних пововажень ця посада не була вакантною.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зобов'язання відповідачів надати позивачу попередню роботу на посаді головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області.

Виходячи з закріпленого в статті 11 Цивільного процесуального кодексу України принципу диспозитивності цивільного процесу, позивач має право на власний розсуд обрати спосіб захисту права, який він вважає для себе найбільш прийнятним та ефективним .

За встановленим обставин обраний позивачем спосіб захисту його трудових прав не підлягає судовому захисту, оскільки відповідно до закону позивач не мав права на зайняття посади головного лікаря, якщо ця посада не є вакантною. В даному випадку позивач мав право на отримання іншої рівноцінної роботи (посади) на тому самому або, за його згодою, в іншій медичній установі, але позивач з такою заявою не звертався, наполягаючи на зайнятті посади головного лікаря, про що правильно зазначив в своєму рішенні суд першої інстанції.

Окремо слід зауважити, що під час апеляційного розгляду справи сторони в своїх поясненнях повідомили суд про те, що в серпні 2017 року ОСОБА_6 звільнено з посади головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області, а на цю посаду призначено іншу особу на підставі рішення Марківської районної ради Луганської області, прийнятого за поданням глави Марківської районної державної адміністрації Луганської області. Але ця обставина не впливає на правильність висновків суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 308 Цивільного процесуального кодексу України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 307, статтями 308, 313, 315, 317, 319, 323-325, 327 Цивільного процесуального кодексу України,

ухвалив

Апеляційнй скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 26 липня 2016 року в частині, що оскаржується, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Авалян Н.М.

Судді Назарова М.В.

Орлов І.В.