Справа № 428/9160/17
Провадження №2/428/2337/2017
УХВАЛА

28 серпня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Журавель Т.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів.

Одночасно позивач звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про забезпечення позову у даній цивільній справі, в якій він просить накласти арешт на грошові кошти в межах суми позовних вимог та понесених судових витрат в розмірі 44600,00 грн., на рахунок 9 в АТ «ОСОБА_2 Аваль», МФО 380805, ідентифікаційний код юридичної особи 40481805, який належить до Товариству з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна», розташованому за адресою: м.Київ, вулиця Бориспільська, будинок № 9, корпус № 57, офіс 57/1.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості поданої заяви, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини у звязку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості потрібні для забезпечення позову.

Згідно з пунктом 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Обовязок доведення необхідності накладення арешту, а також наявності ризиків, передбачених абз. 1 ч. 2 ст. 151 ЦПК України, відповідно до положень ч. 1 ст. 151 ЦПК України покладається на особу, яка подала таке клопотання.

В даному випадку заявником не було надано жодних доказів, які б свідчили про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову в частині стягнення з відповідача 44600,00 грн. в якості реституції, оскільки сама заява про забезпечення позову обґрунтована лише припущеннями позивача.

Оскільки заявником не доведено заявником наявності реального ризику відчуження або приховування відповідачем належного йому майна, у суду відсутні обєктивні дані щодо неплатоспроможності відповідача, а відтак заява про забезпечення позову, задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 151-153, 210, 293 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня поставлення ухвали апеляційної скарги. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т. С. Журавель