Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 313/1054/15-ц Головуючий у 1-й інстанції:Калабухова О.А.
Провадження № 22-ц/778/1934/17 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Крилової О.В.,

Воробйової І.А.,

За участю секретаря: Бєлової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 24 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2013 року представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 24.01.2007 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 014/17-32/6022-83 про надання кредиту в сумі 17 500 грн. у вигляді невідновлювальної кредитної лінії під 18 % відсотків річних, строком погашення до 24.01.2017 року.

Відповідно до п. 3.1. кредитного договору Банк надає відповідачу кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування.

Згідно п. 5.1. кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно, до 15 числа кожного місяця, здійснювати часткове погашення кредиту та відсотків за фактичне використання кредитних коштів, остаточне погашення кредиту - до 24.01.2017 року.

За положеннями п. 6.5. кредитного договору, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за кредитним договором, за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом.

Такому праву кредитора, відповідно до п. 5.5. кредитного договору, кореспондує обов'язок позичальника достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені кредитним договором, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Кошти мають бути повернуті протягом 30 календарних днів з моменту надіслання Банком на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення.

Згідно п. 10.1. кредитного договору за порушення строків повернення заборгованості, процентів за користування кредитом, передбачених положеннями кредитного договору, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Таким чином, заборгованість відповідача перед Банком за кредитним договором станом на 09.04.2013 року становить 143 774,56 грн. з них: заборгованість за кредитом - 16 930,57 грн.; відсотки за користування кредитом - 17 081,07 грн.; пеня - 109 762,92 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, Банк просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 143 774,56 грн., з них: заборгованість за кредитом - 16 930,57 грн.; відсотки за користування кредитом - 17 081,07 грн.; пеня - 109 762,92 грн., та судовий збір в розмірі 1 437,75 грн.

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 24 вересня 2015 року в задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За положеннями п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За нормами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив одночасно з відсутності правових підстав для задоволення позову, а також із того, що позивач пропустив строк позовної давності.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, за укладеним між сторонами по справі кредитним договором № 014/17-32/6022-83 від 24.01.2007 року, Банк надав позичальнику кредит в сумі 17 500 грн. у вигляді невідновлювальної кредитної лінії під 18 % відсотків річних, строком погашення до 24.01.2017 року (включно) (т. 1, а.с. 4-5).

Відповідно до п. 3.1. кредитного договору Банк надав позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування.

Згідно п. 5.1. кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, здійснювати часткове погашення кредиту та відсотків за фактичне використання кредитних коштів, остаточне погашення кредиту до 24.01.2017 року (включно).

За положеннями п. 6.5. кредитного договору кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за кредитним договором, за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом.

Такому праву кредитора, відповідно до п. 5.5. кредитного договору, кореспондує обов'язок позичальника достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені кредитним договором, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Кошти мають бути повернуті протягом 30 календарних днів з моменту надіслання Банком на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення.

Згідно п. 10.1. кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом та комісії, передбачених положеннями кредитного договору позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, заборгованість відповідача перед Банком за кредитним договором станом на 09.04.2013 року становить 143 774,56 грн. з них: заборгованість за кредитом - 16 930,57 грн.; відсотки за користування кредитом - 17 081,07 грн.; пеня - 109 762,92 грн. (т. 1, а.с. 6-7).

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 09 листопада 2009 року, яке набрало законної сили 10.12.2009 року, з ОСОБА_4 на користь Банка було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 014/17-32/6022-83 від 24.01.2007 року за період з 15.06.2007 року по 20.02.2009 року в сумі 21 996,95 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 16 930,57 грн., заборгованість за відсотками - 275,52 грн., пеня - 4 790,86 грн. (т. 2, а.с. 133-134, 140-141).

Отже, частина заявлених позивачем у травні 2013 року вимог вже була предметом розгляду і щодо них було ухвалено рішення.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За змістом ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Враховуючи, що по заявленим у даній справі вимогам Банку про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором № 014/17-32/6022-83 від 24.01.2007 року за період з 15.06.2007 року по 20.02.2009 року в сумі 21 996,95 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 16 930,57 грн., заборгованість за відсотками - 275,52 грн., пеня - 4 790,86 грн., вже існує судове рішення, то оскаржуване рішення суду в цій частині позовних вимог підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст. 205 ЦПК Кодексу.

Щодо вимог Банку про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором за період з 21.02.2009 року по 09.04.2013 року, то вони підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 611, 623, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 09 листопада 2009 року, яке набрало законної сили 10.12.2009 року, встановлено, що Банк правомірно застосував право на повернення кредиту достроково.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Необхідно зазначити, що дострокове присудження до виконання основного зобов'язання не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку).

Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника.

Лист приватного нотаріуса вих. № 2 від 20.02.2008 року не можна вважати пред'явленням вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки він був направлений не позивачем, а приватним нотаріусом.

Далі, згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначалося вище, сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, позичальник здійснював платежі в рахунок погашення заборгованості до червня 2007 року, останній платіж ним було здійснено 08.06.2007р. В подальшому відповідач припинив оплату чергових платежів.

Банк звернувся до суду з позовом 20.05.2013 року (т. 1, а.с. 11).

Представником відповідача до ухвалення рішення судом першої інстанції зроблено заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (т. 2, а.с. 19-20).

Оскільки умовами кредитного договору (пункт 5.1) установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за пунктом 5.1 кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, здійснювати часткове погашення кредиту та відсотків за фактичне використання кредитних коштів, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Отже, аналізуючи умови кредитного договору та зміст зазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення періодичних щомісячних платежів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зважаючи на заяву представника відповідача про застосування позовної давності, колегія приходить до висновку про наявність підстав для застосування строку позовної давності відповідно до положень ст.ст. 257, 258, 261 ЦК України.

У зв'язку з чим, з відповідача підлягає стягненню заборгованість в межах строку загальної позовної давності - за період з 20.05.2010 року по 09.04.2013 року (в межах заявлених позовних вимог): за відсотками - 8 791,83 грн.

У задоволенні вимог Банку про стягнення заборгованості за відсотками за період з 21.02.2009 року по 20.05.2010 року слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Далі, відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості, заборгованість за пенею за період з 20.05.2012 року по 09.04.2013 року (в межах заявлених позовних вимог) становить: пеня за тілом кредиту - 15 415,81 грн., пеня за відсотками - 23 349,47 грн., а всього - 38 765,28 грн.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

За встановлених обставин, ураховуючи правову позицію Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100 цс 14, з огляду на те, що нарахована позивачем пеня значно перевищує суму заборгованості, враховуючи ступінь виконання своїх зобов'язань боржником, наявність на утриманні у відповідача малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру пені до суми, яка відповідає розміру заборгованості за відсотками (за період з 20.05.2010 року по 09.04.2013 року) - 8 791,83 грн.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із встановлених ст. 526 ЦК України загальних умов виконання зобов'язання і передбаченого ст. 629 ЦК України принципу обов'язковості договору, з відповідача на користь Банку підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 17 583,66 грн., з яких: заборгованість за відсотками - 8 791,83 грн., пеня - 8 791,83 грн.

Крім іншого, як зазначалося вище, суд відмовив у задоволенні позову виходячи з відсутності правових підстав для задоволення позову, та у зв'язку з тим, що на момент звернення позивача з даним позовом сплив строк позовної давності.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові.

Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення в цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже з викладеного слідує, що рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, в зв'язку з закінченням строків позовної давності, може бути ухвалено судом лише у випадку доведеності вимог позивача та відсутні причини для його поновлення.

Таким чином, суд помилково відмовив у задоволені позову і за відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог, і одночасного у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Встановлено, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» сплачено судовий збір при поданні позову в сумі 1 437,75 грн. (т. 1, а.с. 1) та апеляційної скарги в розмірі 1 581,53 грн. (т. 2, а.с. 79).

Апеляційним судом позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольняється частково, що становить 12,23 відсотки.

За таких обставин, відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає стягненню з відповідача судовий збір в загальній сумі 369,26 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 24 вересня 2015 року у цій справі скасувати.

Провадження у цій справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за період з 15.06.2007 року по 20.02.2009 року в сумі 21 996,95 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 16 930,57 грн., заборгованість за відсотками - 275,52 грн., пеня - 4 790,86 грн., закрити.

В решті позовних вимог ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 17 583,66 грн. та суд збір в сумі 369,26 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: