22-ц/775/872/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Шатілова Л.Г.
Доповідач Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Мироненко І.П., Баркова В.М.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» міста Маріуполя, третя особа: ОСОБА_2, про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» міста Маріуполя на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області, ухвалене 15 листопада 2017 року у м. Маріуполі Донецької області,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати наказ №107-ос, виданий 21.06.2017 року Підприємством електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» м. Маріуполя (далі - ПЕМЗО «Міськсвітло» м.Маріуполя), про її звільнення з 30.06.2017 року з посади головного економіста на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату працівників; поновити її з 01.07.2017 року на посаді головного економіста ПЕМЗО «Міськсвітло» м.Маріуполя; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.07.2017 року по день винесення судом рішення із розрахунку середнього заробітку в розмірі 10648,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 12.03.1998 року працювала на посаді головного економіста ПЕМЗО «Міськсвітло» м. Маріуполя. 24.04.2017 року відповідачем був виданий наказ №70 «Про зміну структури підприємства і скорочення штату», яким внесені зміни до структури та штатного розпису підприємства з проведенням скорочення штату робітників у звязку зі змінами в організації виробництва і праці та скорочено посаду головного економіста. Того ж дня від роботодавця вона отримала «Попередження» від 24.04.2017 року про скорочення з 01.07.2017 року посади головного економіста і про її майбутнє звільнення з зазначеної посади з 30.06.2017 року на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Одночасно з попередженням про звільнення їй не було запропоновано жодної вакантної посади при їх фактичній наявності. 07.06.2017 року позивач звернулася з письмовою заявою про надання їй переліку вакантних посад для її можливого переводу на одну з них з причини скорочення посади головного економіста. Листом від 08.06.2017 року відповідач повідомив її про введення до нового штатного розпису нових посад «Технік з планування 1 категорії» та «Економіст бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності», які їй не можуть бути запропоновані. На нову посаду «Технік з планування 1 категорії» надав згоду провідний економіст ОСОБА_3, посада якого також була скорочена. Перевагу ОСОБА_3 відповідач надав з причини того, що він має вищу освіту та достатній досвід; у нього є дружина, яка знаходиться у декретній відпустці, та дитина віком до трьох років, а тому у відповідності до ст.42 КЗпП України він має переважне право на залишення на роботі при вивільнені працівників у звязку зі зміною в організації виробництва і праці. Посада «Економіст бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності» введена до фінансово-економічного відділу, створеного на базі бухгалтерського відділу підприємства, який підпорядкований головному бухгалтеру ОСОБА_4, яка є рідною сестрою позивачки, то відповідно до п.1 ст.1 Закону України від 14.10.2014р. №1700-VІІ «Про запобігання корупції» вони не можуть перебувати у безпосередній службовій підпорядкованості одна до одної. Позивач письмово заперечувала в заявах від 12.06.2017 року, 15.06.2017 року та наполягала на тому, щоб їй були запропоновані вказані нові посади «Технік з планування 1 категорії» та «Економіст з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності», які відповідають її кваліфікації. Однак 13.06.2017 року адміністрація підприємства письмово запропонувала їй тільки вакантні посади, які не відповідали її кваліфікації, обмеживши строк надання відповіді двома днями з дня отримання попередження. При цьому, не пропонувалися посади, які б вона могла зайняти. Свою згоду на запропоновані вакантні посади чи відмову від них вона відстрочила до отримання від відповідача рішення щодо запропонування їй вакантних посад «Технік з планування 1 категорії» та «Економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності», які відповідали її професії, кваліфікації, досвіду та продуктивності роботи, про що повідомила письмовою заявою від 13.06.2017 року. Але й в подальшому інші вакантні місця їй запропоновано не було. Всупереч вимог закону відповідач наказом від 21.06.2017 року №107-ос, за погодженням з профспілковим комітетом, звільнили її з посади головного економіста підприємства з 30.06.2017 року на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату працівників. Насправді скорочення штату не відбулося. Абсолютне зменшення на 0,6 штатних одиниць відбулося за рахунок зменшення штатних одиниць для некваліфікованих посад. Група техніко-економічного планування, до якої за штатним розписом станом на 01.02.2017р. входив головний економіст 1 шт. од. та провідний економіст 1 шт.од., посади яких займали відповідно вона та ОСОБА_3, була розформована. До нового штатного розпису введені дві вакантні посади техніко-економічного спрямування: «Технік з планування 1 категорії» - включений до штату виробничо-технічного відділу, та «Економіст з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності», введений до штату фінансово-економічного відділу підприємства. При цьому відбулося збільшення фонду заробітної плати відповідача, що також підтверджує відсутність скорочення штату. З огляду на викладене, вважає наказ протиправним, оскільки фактично скорочення штату ПЕМЗО «Міськсвітло» м.Маріуполя не відбулося, а її звільнення проведено з порушенням вимог ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПЄМЗО «Міськсвітло» м. Маріуполя про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ ПЕМЗО «Міськсвітло» м. Маріуполя №107-ос від 21.06.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного економіста ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя 30 червня 2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату працівників.

Поновлено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на посаді головного економіста ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя з 01 липня 2017 року.

Стягнуто з ПЕМЗО «Міськсвітло» міста Маріуполя на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.07.2017 року по 15.11.2017 року в розмірі 46748 гривень 23 копійки.

Стягнуто з ПЕМЗО «Міськсвітло» міста на користь держави судовий збір у розмірі 1280 гривень 00 копійок

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у сумі 10 382 гривень 58 копійок піддано негайному виконанню.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що суду по справі не було надано належних доказів для висновку про відсутність змін в організації виробництва, тому робити такі висновки тільки на аналізі документів, долучених до матеріалів справи, суд не мав права.

Належним чином не оцінивши надані докази, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що відповідачем при звільненні позивачки із займаної посади головного економіста за скороченням штату працівників підприємства не були виконані вимоги ч.2 ст. 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника. У звязку із зазначеним, рішення суду є незаконним і підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ПЕМЗО «Міськсвітло» м.Маріуполя ОСОБА_5, діючої на підставі довіреності, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, заперечення позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_6, які просили залишити рішення суду без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно зі ст.264 ЦПК України, суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими ґрунтувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розділити між сторонами судові витрати та інше.

ОСОБА_6 рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що фактично звільнення позивачки 30.06.2017 року з посади головного економіста у звязку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України відбулось у відсутність скорочення штату ПЕМЗО «Міськсвітло» м. Маріуполя та з порушенням і вимог ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що наказ №107-ос, винесений відповідачем 21.06.2017 року, підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку зі час вимушеного прогулу - задоволенню.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір з працівником у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею ст.42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Згідно з пп.1, 3 ч.1 цієї статті при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається сімейним при наявності двох і більше утриманців; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Звертаючись до суду із вимогами про визнання наказу про звільнення незаконним і поновлення на роботі, позивач вказувала, що її незаконно звільнено, оскільки не запропоновано усі вільні вакансії, на які вона мала претендувати, крім того, на підприємстві фактично не було скорочення штату, а посада, яку вона займала, була тільки перейменована, а не скорочена.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 12.03.1998 року по 30.06.2017 року, займала посаду головного економіста (а.с. 12-19).

24.04.2017 року директором ПЕМЗО «Міськсвітло» м. Маріуполя ОСОБА_2 видано наказ №70 «Про зміну структури підприємства і скорочення штату», відповідно до якого з 01.07.2017р. затверджена нова структура підприємства: адміністративно- управлінський апарат, виробничо-технічний відділ (ВТО), електро-технічна лабораторія (ЕТЛ), аварійно-диспетчерська служба (АДС), фінансово-економічний відділ; експлуатаційно-технічні дільниці №№1-4, гараж: служба охорони праці і техніки безпеки, склад; затверджена підпорядкованість підрозділів; внесені з 01.07.2017 р. зміни в структурі та штатному розпису підприємства: проведено скорочення штату робітників, а саме: головного економіста 1 шт.од.; провідного економіста 1 шт.од.; інспектора з кадрів 0,1 шт.од.; скорочені у складі гаражу наступні посади: машиніста автовишки та автогідропідйомника 1 шт.од.; машиніста крана автомобільного 6 розряду - 0,5 шт.од.; водія автотранспортних засобів (легкового автомобіля) 1 шт.од.; водія автотранспортних засобів (вантажного автомобіля) 0,5 шт.од.; тракториста 0,5 шт.од.; прибиральника виробничих приміщень 0,5 шт.од.; лікаря 0,25 шт.од.; скорочена у складі аварійно-диспетчерської служби посада начальника аварійно-диспетчерської служби 1 шт.од.; скорочені у складі виробничо-технічного відділу наступні посади: інженер з організації керування виробництвом 1 шт.од.; інженер з підготовки виробництва 1 шт.од.; введено до штату гаража наступні посади: сестра медична 0,25 шт.од.; слюсар з ремонту автомобілів 1 розряду 0,5 шт.од.; вантажник 2 шт.од.; введено до штату аварійно-диспетчерської служби наступні посади: оператор пульту керування 1 шт.од.; водій транспортних засобів 1 шт.од.; введено до штату виробничо-технічного відділу наступні посади: інженер-енергетик 1 категорії 1 шт.од.; інженер з проектно-кошторисної роботи 1 категорії 1 шт.од.; технік з планування 1 категорії 1 шт.од.; проведена реорганізація відділу бухгалтерського обліку, перетворено його у фінансово-економічний відділ та затверджено його штат в наступному складі: головний бухгалтер 1 шт.од.; бухгалтер 1 шт.од.; бухгалтер (з дипломом спеціаліста) 1 категорії 2 шт.од.; економіст з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності 1 шт.од. (а.с. 21-23).

Судом встановлено, що відповідач одночасно зі скороченням певних посад додав до штатного розпису нові вакантні посади. Це підтверджується штатними розписами ПЕМЗО «Міськсвітло» м. Маріуполя станом на 01.02.2017р. та станом на 01.07.2017р., відповідно до яких при скороченні таких посад: головного економіста (1 шт.од.), провідного економіста (1 шт.од.), інспектора з кадрів (0,1шт.од.), машиніста автовишки та автогідропідіймача (1 шт.од.), машиніста крана автомобільного 6 розряду (1 шт.од.), водія легкового транспорту (1 шт..од.), водія вантажного транспорту (0,5 шт.од.), тракториста (0,5 шт.од.), прибиральника виробничих приміщень (0,5шт.од.), лікаря (0,25 шт.од.), начальника аварійно-диспетчерської служби (1 шт.од.), інженера з організації виробництва (1 шт.од.), інженера з підготовки виробництва (1 шт.од.), а всього при скороченні 9,35 шт. од., з 01.07.2017 року було утворено нові посади: сестра медична (0,25 шт.од.), слюсар з ремонту автомобілів 1 розряду (0,5 шт.од.), вантажник (2 шт.од.), оператор пульту керування (бригадир) (1 шт.од.), водій автотранспортних засобів 2-го класу (1шт.од.), інженер енергетик 1 категорії (1 шт.од.), інженер з проектно-кошторисної документації (1шт.од.), технік з планування (1 шт.од.), економіст з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності (1шт.од.), а всього утворено нових вакантних посад - 8,75 шт.од. Абсолютне число скорочених посад склало 0,6 шт.од..

Такі обставини сторони не оспорювали.

16.06.2017 року профспілковим комітетом розглянуто подання адміністрації підприємства та надана згода на звільнення головного економіста ОСОБА_1 (а.с. 38).

Наказом №107-ос від 21.06.2017 року ОСОБА_1 звільнена з посади головного економіста у звязку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 40).

Як розяснено в абз.1 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП, суди зобовязані зясувати, чи насправді відбулися зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників.

Між тим, всупереч встановленим обставинам, незважаючи на те, що судом встановлений факт зменшення кількості штатних одиниць, в то у числі, скорочення посад головного економіста, провідного економіста, із введенням до штату одної вакансії економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність змін у відповідача в організації виробництва і праці, що обумовило скорочення чисельності або штату працівників.

В обгрунтування такого висновку суд послався на збільшення фонду заробітної плати, що відбулося після скорочення. Суд при цьому спирався на дані штатних розписів: станом на 01.02.2017р., на 01.05.2017р., на 01.07.2017р., в ПЕМЗО «Міськсвітло» м.Маріуполя внаслідок внесення змін у структуру підприємства і скорочення штату у відповідності до наказу №70 від 24.04.2017р. відбулося збільшення фонду заробітної плати. Так, станом на 01.02.2017р. він становив 530 494,5 грн.; станом на 01.05.2017р. (збільшення заробітної плати) 559 470,43 грн.; станом на 01.07.2017р. 591 645,01 грн., тобто збільшення фонду заробітної плати відповідача відбулося на 61 150,51 грн. або на 11,5%. Однак суд не прийняв до уваги збільшення тарифів на підприємстві, внаслідок чого відбулося збільшення окладів та фонду оплати труда працівників.

Отже, висновок суду про відсутність фактичного скорочення штату працівників відповідача є помилковим, а відтак є неправильним і висновок про відсутність підстав для звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Проте суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув. Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов невірного висновку про наявність вакантних посад, які відповідали кваліфікації, освіті, досвіду роботи позивача, у звязку із чим, вважав, що такі посади протиправно не були запропоновані позивачу, що є обовязком роботодавця відповідно до вимог статті 492 КЗпП України.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 24.04.2017 року відповідач листом від 24.04.2017р. за вих. №519 попередив ОСОБА_1 про скорочення посади головного економіста ПЕМЗО «Міськсвітло» м. Маріуполя, яку вона на той час займала, та про її наступне звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України 30.06.2017 року, про що позивач була письмово попереджена (а.с. 20).

В наказі від 24.04.2017 року крім посад, що скорочуються, були вказані посади, що вводяться до штату (а.с.22-23). Позивач була ознайомлена із наказом, що вона не оспорювала.

Однак 07.06.2017 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача і з письмовим запитом про вакантні посади. (а.с.24)

08.06.2017 року директор ПЕМЗО «Міськсвітло» м.Маріуполя письмово повідомив її, що введена новим штатним розписом з 01.07.2017р. посада «Технік з планування 1 категорії» запропонована працівнику ОСОБА_3, який працював на посаді провідного економіста, що також підлягає скороченню. Працівник надав згоду на роботу на новій зазначеній посаді. ОСОБА_3 має вищу освіту та достатній досвід для виконання обовязків на посаді «Технік з планування 1 категорії». Він є сімейною особою, що має двох утриманців (дружину, яка знаходиться у декретній відпустці, та дитину віком до трьох років), тому, відповідно до ст.42 КЗпП України має переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці. Посаду «Економіста бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності» позивачу не пропонували, оскільки вважали це порушенням вимог Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014р. №1700-VІІ. (а.с.25).

Заявою від 12.06.2017 р. ОСОБА_1 вказала адміністрації ПЕМЗО «Міськсвітло» на недотримання трудового законодавства України, оскільки вважала, що пропозиція посади «Технік з планування 1 категорії» лише ОСОБА_3, є порушенням її трудових прав: одночасно така посада мала бути запропонована і їй. Також вказала на відсутність перешкод для неї на зайняття посади «Економіст з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності» (а.с.26-27).

13.06.2017 року ПЕМЗО «Міськсвітло» м. Маріуполя запропонувало позивачу вакантні посади станом на 13.06.2017р.: прибиральника виробничих приміщень (ЕТД-1) 0,23 шт.од.; електромонтера оперативно-виїзної бригади (АДС) 1 шт.од.; машиніста автовишки та автогідропідіймача (гараж) 1 шт.од.; водія автотранспортних засобів (гараж) 1 шт.од.; водія автотранспортних засобів (гараж) 0,5 шт.од.; врача (гараж) 0,25 шт.од.; електромонтера з експлуатації розподільних мереж ІІІ групи 1 шт.од.; електромонтера з експлуатації розподільних мереж ІV групи 1 шт. од., з проханням повідомити про можливе переведення у дводенний строк з дня отримання попередження, про що позивач розписалася (а.с.28).

В наданий строк позивач не надала згоду на переведення, і не відмовилася від запропонованих посад, а 13.06.2017 року письмово повідомила відповідача про те, що до отримання нею відповіді стосовно пропозиції вакантних посад «Технік з планування 1 категорії» і «Економіст з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності» вона не має можливості розглянути інші вакантні посади, запропоновані їй листом від 13.06.2017 року, що неможливо розцінювати як конкретну позицію. (а.с. 29). Також свої претензії на посади «Технік з планування 1 категорії» і «Економіст з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності» ОСОБА_1 виклала у заяві на імя директора ПЕМЗО «Міськсвітло» м. Маріуполя від 15.06.2017 року (а.с.35).

Таким чином, неможливо погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не відмовилася від переведення на одну з запропонованих їй інших вакантних посад, а лише утрималася від відповіді, оскільки мала намір погодитись із зайняттям вказаних у її заяві посад , які, на її думку, відповідали її освіті, кваліфікації та досвіду, оскільки відповідач в період часу до її звільнення пропонував їй можливі наявні посади, згоди на зайняття яких вона не надала, і надав їй письмове розяснення про відсутність підстав для зайняття нею будь-яких інших посад. Отже, ОСОБА_1 відмовилася від запропонованих їй посад. Про наявність усіх вільних вакансій і відсутність інших пропозицій ОСОБА_1Р знала достеменно до моменту звільнення, про що свідчать її вищевказані заяви, тому твердження позивача про порушення з боку відповідача положень ст. 492 КЗпП України є безпідставним.

Отже, неправильним є висновок суду про те, що відповідачем при звільнені позивачки із займаної посади головного економіста за скороченням штату працівників підприємства не були виконані вимоги ч.2 ст.40, частини 3 статі 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ОСОБА_1, на його думку, відповідала кваліфікаційним вимогам для зайняття посади «Технік з планування 1 категорії»: базова або неповна вища освіта відповідного напряму підготовки, стаж роботи за професією не менше одного року; курси підвищення кваліфікації, що підтверджується її документами про освіту та записами в трудовій книжці про перебування на посаді головного економіста 19 років.

А застосування відповідачем до ОСОБА_3 приписів ст.42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі при вивільнені працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці, на думку суду, є безпідставним, оскільки він займав посаду провідного економіста, а позивач посаду головного економіста, що виключало будь-яку конкуренцію між ними при вирішенні питання про заміщення вакантних посад.

Дійсно, як вбачається з наданої відповідачем порівняльної таблиці, ОСОБА_3 мав досвід роботи відповідного напряму 4 місяці, що не відповідало кваліфікаційним вимогам щодо посади «Технік з планування 1 категорії», але разом з тим, він має повну вищу освіту за відповідним фахом, є сімейною особою, що має двох утриманців. У той же час, у цій таблиці вказано про наявність у позивача неповної вищої освіти, що відповідало кваліфікаційним вимогам зазначеної посади, з урахуванням посилань позивача на Довідник кваліфікаційний характеристик професій працівників житлового та комунального господарства населених пунктів. Неможливо погодитися із твердженнями позивача про те, що ОСОБА_3 не має бути конкурентом ОСОБА_1, оскільки їх посади були одиничні на підприємстві, оскільки посади головного економіста (яку займала ОСОБА_1Р.) та провідного економіста (яку займав ОСОБА_3С.) відносилися до однієї групи техніко-економічного планування (а.с.101), мають загальні кваліфікаційні вимоги (а.с.114, 122). Тому відповідач діяв правомірно, у відповідності до правил статті 42 КЗпП України при вирішенні щодо переважного права на залишення на роботі ОСОБА_7, і саме у відповідності до ст.2-1 КЗпП України, надав обґрунтовану перевагу ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 при вирішенні питання про переведення на вакантну посаду «Технік з планування 1 категорії».

Крім того, згідно з «Посадовою інструкцією головного економіста», затвердженою 07.11.2016 року директором ПЕМЗО «Міськсвітло» м.Маріуполя, кваліфікаційними вимогами до особи, яка може працювати головним економістом, є повна вища освіта відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст); післядипломна освіта в галузі управління; стаж економічної роботи за процесіями керівників нижчого рівня: для магістра не менше двох років, спеціаліста не менше 3 років (а.с.114-117).

ОСОБА_1 має диплом Жданівського будівельного технікуму про навчання в 1974-1977 роках за фахом бухгалтерський облік в будівництві, отримана кваліфікація бухгалтер (а.с.86)

Згідно з свідоцтвом про підвищення кваліфікації позивач з 18.11.2002 року по 22.11.2002 року пройшла курси підвищення кваліфікації у навчальному центрі «Сетевая академия «АМИ» за спеціальністю бухгалтер, користувач ІС: Бухгалтерія (а.жс.121) .

В 2009 році ОСОБА_1 пройшла атестацію, за результатами якої визнана такою, що відповідає займаній посаді головного економіста ПЕМЗО «Міськсвітло» м.Маріуполя, але надана рекомендація пройти курси підвищення кваліфікації. В атестаційному листі освіта ОСОБА_1, отримана в Жданівському будівельному технікумі, визначена, яка базова вища.(а.с.85)

На час проведення атестації позивача в 2009 році структура вищої освіти в Україні включала освітні рівні (неповна вища освіта, ІНФОРМАЦІЯ_2, повна вища освіта) та освітньо-кваліфікаційні рівні (молодший спеціаліст, бакалавр, спеціаліст, магістр) (Закон України «Про вищу освіту» зі змінами 19.02.2009 року).

Як встановлено «Посадовою інструкцією головного економіста» від 07.11.2016 ПЕМЗО «Міськсвітло» м.Маріуполя від 07.11.2016 року, кваліфікаційними вимогами до особи, яка може працювати головним економістом, є повна вища освіта. «Посадовою інструкцією економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності» від 30.06.2017 року ПЕМЗО «Міськсвітло» м.Маріуполя затверджена у якості кваліфікаційної вимоги повна вища освіта, а не базова, яку має позивач (а.с.74).

Підтверджень підвищення кваліфікації у відповідності до рекомендацій кваліфікаційної атестації 2009 року ОСОБА_1 суду не надано.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги про невідповідність позивача кваліфікаційним вимогам, вона надала колегії суддів сертифікати про курси навчання щодо державної і комерційної закупівлі (тендерів) в Україні за період 2008-2913 роки (а.с.168-175), між тим, таке навчання проводилося у звязку із перебуванням ОСОБА_1 в тендерному комітеті підприємства, що не оспорював і відповідач, але не може слугувати фактом належного підвищенням кваліфікації для займаної посади, оскільки такі функції не входять до прямих посадових обовязків головного економіста або економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності

При зверненні до суду з позовними вимогами, ОСОБА_1 вказувала, що відповідач неправомірно не пропонував їй при скороченні посаду «Економіста бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності», оскільки вважав це порушенням вимог Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014р. №1700-VІІ. Неможливо не погодитися з тим, що таке обгрунтування підприємством свої дій щодо відсутності пропозиції даної посади не відповідає положенням Закону України «Про запобігання корупції». Але, як вбачається з обставин справи, позивач в будь-якому випадку не може претендувати на вказану посаду, оскільки не має відповідного освітнього рівня, тому колегія суддів вважає переконливими доводи апеляційної скарги про те, що суд зробив неправильні висновки про порушення вимог закону при звільненні позивача за скороченням штату.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається зі справи, позивач була своєчасно попереджена про звільнення, їй у період часу до звільнення були запропоновані усі можливі вільні вакансії, які відповідали її рівню кваліфікації та на які вона не погодилася, і наданими суду доказами ОСОБА_1 такі обставини не спростувала.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що підприємством-відповідачем було дотримано положення ч.2 с.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо звільнення позивача, і підстав для поновлення її на роботі немає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду не відповідають викладеним у рішенні обставинам справи, і суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог позивача про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення її на роботі, та, відповідно, про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, на підставі статті 376 ЦПК України, рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 15 листопада 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 у вказаних позовних вимога

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» міста Маріуполя задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2017 року скасувати.

В позовних вимогах ОСОБА_1 до Підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» міста Маріуполя, третя особа: ОСОБА_2, про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 січня 2018 року.

Судді :

ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10