Справа № 567/467/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Стаднікова А.Г.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Острог справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики,

встановив:

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики звернулась ОСОБА_4

У своїй позовній заяві вказує, що 07.06.2014 він позичила для ОСОБА_3, грошові кошти у розмірі 8000 доларів США, які він зобовязувався повернути до 01.10.2014, проте у вказаний строк відповідач боргу не повернув, а отже свої зобовязання за договором не виконав.

Вказує, що станом на 19.04.2017 заборгованість за договором позики становить 12249,54 доларів США, що включає: 8000 доларів США залишок боргу, 3710,25 доларів США пеня, 539,29 доларів США 3% річних від суми боргу.

Зазначає, що він 17.02.2017 письмово, звертався до відповідача із проханням повернути вказаний борг, проте відповідач звернення проігнорував і на даний час борг не повернув. Просить стягнути з відповідача вищевказані кошти.

В судове засідання позивач не зявився, подав заяву у якій просить справу розглядати за участі його представника.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини викладені в позові. Пояснив, що невиконання відповідачем своїх обовязків про повернення позивачу наданих за договором позики грошових коштів порушує його законні права та інтереси та змушує його звернутися у суд за їх захистом. Просилв стягнути з ОСОБА_3 на кориться ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 12249,54 доларів США.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду був повідомлений у встановленому законом порядку. Заперечення проти позову не подавав, а тому, керуючись ст. 224 ЦПК України, суд прийшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне.

Згідно розписки від 07.06.2014, яка була підписана сторонами по справі у присутності двох свідків встановлено, що ОСОБА_3 позичив 07.06.2014 у ОСОБА_2, грошові кошти у розмірі 8000 доларів США, які він зобовязувався повернути до 01.10.2014 у повному обсязі. (а.с.5)

17.02.2017 позивач письмово, звертавсь до відповідача із проханням повернути борг протягом 20 днів з дня отримання даної вимоги у розмірі 8000 доларів США. Вказану вимогу ОСОБА_3 не отримав, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с.10,11)

Заслухавши пояснення представника позивача, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у сумі 8000 доларів США, які ОСОБА_3 зобовязувався повернути 01.10.2014. На підтвердження укладення договору позики грошей, 07.06.2014 відповідачем (позичальником) було надано позивачу (позикодавцю) письмову розписку, яка надана позивачем суду.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладений з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та двох чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо; або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки відповідач в добровільному порядку свої зобовязання не виконує і грошові кошти не повертає, то вони підлягають стягненню на користь позивача в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він відповідно до ст. 625 ЦК України зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого відповідачем, 3% річних становить 539,29 доларів США.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Оскільки розпискою від 07.06.2014 розмір річних не встановлений, то з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути 3% річних.

Беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК, як особливої міри відповідальності, суд приходить до висновку, що стягнення їх повинно відбуватися виключно в національній валюті Україні гривні.

Суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 3710,25 доларів США пені, яка сплачується відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України в разі, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, оскільки грошові кошти, які отримав в позику відповідач не є речами, які визначені родовими ознаками. Окрім того, умовами договору позики стягнення пені не передбачено.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 6854 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 536, 599, 610, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,ст.ст.10, 60, 212- 215, 224-229 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 07 червня 2014 року у розмірі 8(вісім тисяч ) доларів США та 3% річних - 539 ( пятсот тридцять девять) доларів США 25 центів, що відповідно до курсу НБУ станом на 21 серпня 2017 року становить 13746 грн. 72 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2292 (дві тисячі двісті девяносто дві) грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_5