печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Москаленко К.О.,

при секретарі - Березовській К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк», Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс», третя особа: Печерський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на майно і про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до відповідачів ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк», ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс», третя особа: Печерський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, просить визнати право власності позивача на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1, літера Б., та зняти арешт, накладений на вказане майно постановою Печерського РВ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві №51727101 від 25.07.2017 на виконання ухвали Господарського суду м. Києва від 18.11.2015 у справі №910/28036/15.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 15.04.2016 є законним власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (далі по тексту - Квартира). Зазначає, що 30.03.2017 їй випадково стало відомо про те, що її квартира знаходиться під арештом, який накладено на підставі постанови Печерського РВ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві №51727101 від 25.07.2017, на виконання ухвали Господарського суду м. Києва від 18.11.2015. Позивач вважає, що накладення арешту на Квартиру, що належить їй на праві власності, є неправомірним та безпідставно обмежує її права щодо власного майна, у зв'язку з чим, просить суд визнати за нею право власності на зазначену квартиру та зняти з квартири арешт.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому.

У судовому засіданні представник відповідача ПАТ «АБ «Укргазбанк» позов не визнав, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи Печерського РВ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача ПАТ «АБ «Укргазбанк», з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У ст. 328 Цивільного кодексу України зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Так, в матеріалах справи міститься Договір купівлі-продажу від 15.04.2016, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., зареєстрований в реєстрі за №2675, відповідно до якого позивач набула право власності на спірну Квартиру і на підставі якого в державному реєстрі зареєстровано право власності позивача.

Поряд з тим, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 30.03.2017, 16.01.2017 було здійснено державну реєстрацію обтяжень на підставі постанови Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ в м. Києві №51727101 від 25.07.2016.

Як вказано у зазначеній інформаційній довідці, особа, майно якої обтяжується - ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс».

Так, ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.11.2015 в порядку забезпечення позову у господарській справі №610/28036/15 накладено арешт, в тому числі і на спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

При цьому, як вбачається зі змісту зазначеної ухвали, суд наклав арешт, в тому числу і на спірну Квартиру, виходячи з того, що спірна квартира виступає предметом за Договором іпотеки від 22.07.2004, зареєстрованим в реєстрі за №2906, що був укладений в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №65/04 від 16.07.2004, які укладені за участю відповідачів.

В порядку виконання зазначеної ухвали суду у виконавчому провадженні постановою державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ в м. Києві №51727101 від 25.07.2016 було накладено арешт на спірну Квартиру.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, судом встановлено, що оскаржуваний позивачем арешт державного виконавця, накладений в порядку примусового виконання ухвали суду про забезпечення позову у господарській справі шляхом арешту спірної квартири як предмету оспорюваного за цим позовом правочину.

За таких обставин, відсутні підстави стверджувати про безпідставність арешту спірної квартири в порядку ч. 1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено право власника майна оскаржити його арешт як належного боржнику.

Відповідно до ст. 68 ГПК України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Водночас, згідно з п. 4 ст. 43-9 ГПК України, запобіжні заходи припиняються у разі винесення господарським судом ухвали про скасування ухвали про вжиття запобіжних заходів.

Доводи позивача на те, що предметом іпотеки за оспорюваним в порядку господарського судочинства у зазначеній господарській справі №610/28036/15 була не спірна квартира, а майнові права на неї, що є окремим об'єктом цивільного обороту та не ототожнюються з правом власності на саме майно - спірну квартиру, не можуть бути прийняті до уваги судом при даному судовому розгляді, оскільки згаданою ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.11.2015 було накладено арешт саме на спірну Квартиру, а не майнові права на неї.

А відтак, ці доводи не вказують на безпідставність оскаржуваного арешту, накладеного в порядку примусового виконання зазначеної ухвали суду.

По суті, ці доводи стосуються встановлених зазначеним судовим рішенням обставин і мотивів суду, які, приймаючи до уваги встановлені ГП України порядок зміни та скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, а також порядок апеляційного оскарження судових рішень, не можуть бути переглянуті при даному судовому розгляді.

Отже, судом встановлено, що оспорюваний арешт на спірну Квартиру було накладено державним виконавцем в порядку примусового виконання ухвали Господарського суду м. Києва від 28.11.2015 про забезпечення позову, а тому відсутні підстави для його скасування та захисту прав позивача як власника спірної квартири на підставі ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, суд приймає до уваги, що право власності позивача на спірну квартиру зареєстроване у встановленому законом порядку на підставі зазначеного вище договору купівлі-продажу спірної квартири, дані, які б давали підстави стверджувати про його недійсність на підставі закону чи рішення суду відсутні.

В цьому аспекті суд, приймаючи до уваги, що майнові права на квартиру і квартира є окремими самостійними об'єктами права власності, не приймає і доводів відповідача про неправомірність набуття позивачем права власності на спірну квартиру з посиланням на нікчемність правочинів щодо передачі майнових прав на спірну квартиру як безпідставні, разом з тим, ці обставини не є предметом даного судового розгляду з приводу наявності підстав для скасування арешту майна в порядку ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи з встановлених судом обставин справи та виходячи з вимог чинного законодавства, якими регламентовані спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають як безпідставні.

Виходячи з вищевикладеного і керуючись ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.3-4, 10-11, 57-61, 208-209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк», Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс», третя особа: Печерський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на майно і про зняття арешту з майна, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду міста Києва К.О. Москаленко