Київський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Нев'ядомського Д.В.
при секретарі Коломойцеві М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Єврокар Україна»про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,-
Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з»явився. Про час і місце розгляду справи він був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними, відповідач не подав відзив,суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних чи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з відомостями із Єдиного державного реєстру підприємств, організацій України ТОВ « Єврокар Україна» є юридичною особою, основним видом економічної діяльності якої є КВЕД 64.91 фінансовий лізинг ( основний) .
Судом встановлено, що 15 березня 2017 року між ТОВ « Єврокар Україна» і позивачем ОСОБА_1 був укладений договір № 642 фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб автомобіль ЗАЗ Sens.
Згідно з п. 3.1.1 ст. 3 Договору, укладеного між сторонами, лізингодавець зобов»язаний придбати предмет лізингу, який визначений лізингоодержувачем, в порядку та на умовах даного Договору та інших письмових домовленостей між сторонами.
Пунктом 4.1 ст.4 Договору фінансового лізингу № 642 передбачено, що лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності оплатити різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного Договору з урахуванням умов, викладених в п. 1.7 ст. 1 Договору.
Згідно із вимогами п. 10.3. ст. 10 укладеного між сторонами Договору, на момент його укладення попередній розмір щомісячного періодичного платежу у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, становить 152.74 доларів США , що еквівалентно 4139 грн. 25 коп на дату укладення цього договору.
Статтею 806 ЦК України встановлено, що за договором лізингу одна сторона ( лізингодавець ) передає або зобов»язується передати другій стороні ( лізингоодержувачу ) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі) (ч. І); до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 Глави 58 ЦК України та законом; до відносин, пов»язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом (ч. 2); особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ч. 3).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ « Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу ( строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має буто досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
В свою чергу, згідно із ст. 220 ч. 1 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України .
Згідно із ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2766 цс 15.
Окрім того, ч. 1 ст. 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу ( ліцензії ) може бути визнаний судом недійсним.
Необхідність наявності ліцензії у правовідносинах, що склались між сторонами, випливає із змісту п.4 ч. 1 ст. 34 ЗУ « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг » від 12.07.2001 року, за яким діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Положення ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» містять самостійні підстави визнання угоди ( чи її умов) недійсною .
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача ( ч. 1, ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»).
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця ( виконавця, виробника ) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобо'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов»язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов»язків споживача, тоді, як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця ( п. 2, п. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця ( виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконання ним договору ( п.4 ч. 3 ст. 18 Закону ).
За змістом ст. 808 ЦК України , якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов»язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов»язанням щодо продажу ( поставки ) предмета лізингу.
В договорі, укладеному між сторонами, відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування, місце знаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості комплектності та інших умов з продажу товару, звужені обов»язки лізингодавця, розширені його права (п. 3.1 , 3.2 ст. 3 Договору); до того ж , Договір не містить положень дострокової сплати лізингових платежів, що є обмеженням принципів справедливості, розумності та добросовісності, та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».
Наведені вище обставини в своїй сукупності свідчать про наявність підстав для визнання укладеного між сторонами договору недійсним .
Разом з тим, у частинах 2,3 ст. 216 ЦК України зазначено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а винна сторона зобов»язана відшкодувати іншій стороні завдані вчиненням недійсного правочину збитки .
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
У січні 2017 року прожитковий мінімум складав 1600,00грн., тому 40% від цієї суми становлять 640,00 грн. за кожну годину роботи. Сума витрат на правову допомогу не перевищує суму, розраховану з урахуванням граничного розміру компенсації цих витрат, передбаченому законом.
На підставі викладеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1, на користь якого ухвалюється рішення, понесені ним та належним чином підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00грн, відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера №27/06 від 27.06.2017 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи.
Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати.
Керуючись ст. ст. 16, 22, 203, 215, 216, 227, 628, 799, 806-808 ЦК України, ст.ст. 18,21,22, ЗУ „Про захист прав споживачів, ст. 34 ЗУ „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, ст. ст. 1, 4, 11, 17 ЗУ „Про фінансовий лізинг ст. ст. 7, 10, 76, 141, 244-245,280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Єврокар Україна»про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів - задовільнити в повному обсязі.
Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 642 від 15 березня 2017 року, укладений між ТОВ «Єврокар Україна» та ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1.
Стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» ( код 40481805) на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 1280 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят гривень ) у рахунок відшкодування понесених судових витрат
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його оголошення та в порядку ст. 354 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача з додержанням вимог ст. 284 ЦПК України.
Суддя Д.В. Нев'ядомський