Справа № 738/1546/17
№ провадження 2/738/576/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року Менський районний суд

Чернiгiвської областi

в складi:

головуючого - суддi Сова Т.Г.

секретаря судового засідання Бреус Н.В. за участю сторін :

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі суду м. Мена Чернiгiвської областi цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1,

В С Т А H О В И В:

В жовтні 2017 року до Менського районного суду Чернігівської області звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивовано тим, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Подружжя має сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 02 грудня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина залишилась проживати з матір'ю. Рішенням Деснянського суду м. Чернігова з відповідача ОСОБА_4 стягнено аліменти на користь позивача на утримання дитини - ОСОБА_5, в розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте аліменти відповідач сплачує несвоєчасно, має заборгованість. Останнім часом ОСОБА_4 самоусунувся від виховання сина, не турбується про стан здоров'я дитини, його інтереси, фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя. В зв'язку з цим, позивач звернулась до суду та просить позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно його сина - ОСОБА_5.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та дала суду наступні покази. Після розлучення відповідач підтримував стосунки з сином, але з часом все рідше і рідше, крім цього відповідач нерегулярно сплачує аліменти на утримання сина за рішенням суду і має заборгованість. Останнім часом відповідач самоусунувся від виховання їх сина, не турбується про стан здоров'я дитини, його інтереси, фізичний і духовний розвиток. Але найголовнішою метою позбавлення відповідача батьківських прав, зі слів позивача, є те, щоб батько в майбутньому не міг одержати ті майнові права, які він міг би мати у разі своєї працездатності. Крім цього, позивач доповнила, що дитина не знає про розгляд даної справи, бо це буде для нього психологічною травмою.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи тільки з його участю суду не надав.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та надав суду наступні покази. Обставини вказані позивачем в позовній заяві є недостовірними, оскільки відповідач належним чином виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до свого сина ОСОБА_5. Достовірним є лише те, що відповідач бачиться з дитиною раз на шість місяців, але це пов'язано з специфікою його працевлаштування за межами території України. Проте, коли відповідач повертається додому, він забирає сина до себе, купує йому подарунки, вони разом відвідують різні розважальні дитячі місця. Аліменти відповідач також сплачує, коли повертається із заробіток, зокрема останній його платіж становив 6000 грн. Також представник відповідача просив суд врахувати факт вирішення питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача на засіданні служби у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради, а саме те, що відповідач з'явився до Деснянської районної у місті Чернігові ради на засідання комісії, проте на саме засідання комісії його не запросили, участі він не приймав, тому рішення комісії прийнято односторонньо, без врахування всіх обставин. Вказані факти можуть підтвердити свідки, явку яких представник відповідача забезпечив в судове засідання.

На підтвердження своїх показів, представник відповідача надав суду копії фотокарток, на яких зображені відповідач разом зі своїм сином, також скріп-шот з «Вайбер» по листуванню між сторонами щодо їх сімейних відносин, зокрема, відносин відповідача з його сином, та квитанції про розмір сплачених відповідачем аліментів у жовтні 2017 року.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що вона є матір'ю відповідача. Між її сином та онуком добрі стосунки, коли син свідка повертається з роботи, він відразу телефонує до свого сина, забирає його до себе, купує подарунки, вони разом проводять час. Дитині подобається бувати у них. Свідок також дитині передає гостинці. З невісткою свідок не розмовляє вже близько трьох років.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що вона є сестрою відповідача і їй відомо про стосунки її брата з колишньою дружиною та їх дитиною. Так, брат свідка їздить на заробітки, тому не має можливості часто зустрічатись з дитиною, але коли приїжджає, то забирає сина до себе, вони разом проводять час, купує йому подарунки, дитині подобається, між ними добрі сімейні відносини. Бувало також, що брат жалівся, що його колишня дружина чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною, причини цього свідкові не відомі.

Заслухавши думку позивача, представника відповідача, враховуючи покази свідків, дослідивши письмові докази справи, суд дійшов наступного висновку.

За приписами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані: піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Згідно норми ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Як встановлено в судовому засіданні батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4, матір'ю - ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції 22 квітня 2009 року (а.с.7).

З рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 грудня 2013 року слідує, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.8).

Згідно довідки № 4151 від 26.09.2017, виданої ОСОБА_2, дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає разом з матір'ю (а.с.9).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 квітня 2014 року з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 стягнено аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.03.2014 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.12).

З доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості по аліментам, станом на 31.08.2017 розмір заборгованості по аліментам відповідача становив 13270,5 грн. (а.с.16-19).

Проте, з приводу звернення позивача ОСОБА_2 до правоохоронних органів з заявою про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за несплату аліментів, слідчим Менського ВП ГУНП в Чернігівській області 06 вересня 2017 року винесена постанова про закриття кримінального провадження, у зв'язку з відсутністю складу злочину (а.с.15).

Наданий позивачем висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до малолітнього сина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд визнає недопустимим доказом, оскільки він прийнятий поверхнево, на підставі доказів лише матері дитини, батько участі в засіданні комісії не приймав, будь - які причини цього у висновку не вказано, тому є незрозумілим, чи він взагалі повідомлявся про засідання комісії, не з'ясовано його відношення до даного питання, і причини невиконання батьківських обов'язків, про що наголошується в самому висновку.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи, що судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також встановлені судом обставини, які не узгоджуються з доводами позивача, суд дійшов висновку, що відповідач не ухиляється від виконання обов'язків по утриманню та вихованню своєї дитини, в силу об'єктивних на те причин бачиться з дитиною не часто, проте ці зустрічі є радісними, приємними і позитивними як для батька, так і для дитини, допомагає позивачці матеріально утримувати дитину, тому суд не вбачає жодних підстав для позбавлення його батьківських прав і задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 164 Сімейного кодексу України, ст.ст. 60, 209, 213-215 ЦПК України,

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.Г. Сова