ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5250/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Даниленко В.В.

при секретарі Слаква О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив стягнути з відповідача на його користь: суму матеріальних збитків в розмірі 8 138,42 грн.; пеню в розмірі 4 098,63 грн.; інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 1624,12 грн.; 3% річних в розмірі 360 грн.; судові витрати у розмірі 640 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 01.11.2010 року з вини водія ОСОБА_3 сталася ДТП. Внаслідок якої автомобіль позивача зазнав пошкоджень, що складають 8 138,42 грн. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 03.10.2014 року його позовні вимоги були задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 витрати по сплаті експертизи в розмірі 5155,20 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн., витрати на телеграму 91,97 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Дане рішення було вмотивовано тим, що Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта». 29.04.2015 року позивачем, як потерпілим, до відповідача було подано всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування, у відповідь 25.08.2015 року отримав повідомлення, що розгляд справи зупинено. Відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування в строк встановлений законом, тому повинен сплатити штрафні санкції. Тому, позивач був вимушений звернутися до суду.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 03.10.2014 року Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, НАСК "Оранта" про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити частково. Судом вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті експертизи у розмірі 5155, 20 грн., витрати по сплаті правової допомоги у розмірі 2000, 00 грн., витрати за проведення експертизи у розмірі 1200, 00 грн., витрати на телеграму у розмірі 91, 97 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 229, 40 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Даним рішенням суду встановлено, що 01.11.2010 року на перехресті вул. Радунської та вул. Будищанської у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2

Після ДТП протокол був складений відносно позивача ОСОБА_2 за ст.. 124 КпАП України. Але постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 29.08.2012 року провадження по справі було закрито за відсутністю складу правопорушення у діях ОСОБА_2 Також постановою судді було встановлено, що водій ОСОБА_3 під час руху не дотримався вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху, внаслідок чого і сталося зіткнення.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована в НАСК "Оранта", що підтверджується Полісом страхування.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до постанови ВСУ у справі №6-309цс15 від 11.11.2015 року про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, суд, при розгляді цієї справи, зробив правовий висновок про початок перебігу позовної давності у справах про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Позивач дізнався про порушення свого права 01.11.2010 року, тобто в день, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди, і саме із цього часу в нього виникло право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди, так і до страхової компанії, відповідальної за останнього. До суду за захистом свого порушеного права позивач звернулась 06.06.2017 року - зі спливом позовної давності.

Зазначена правова позиція спростовує доводи представника позивача про те, що строк позовної давності підлягає відрахуванню з часу винесення постанови, де встановлено винуватця ДТП, тобто відповідача.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як зазначено вище, позивач скористалась своїм абсолютним правом вибору особи, яка має відповідати за заподіяну шкоду і обираючи страхову компанію пропустила строк звернення з вимогами до суду про стягнення з відповідача тієї частини шкоди, яку просила стягнути із страховика.

Враховуючи вище наведену правову позицію, а також з урахування іншої правової позиції, яка міститься у постанові ВСУ у справі 6-192 цс16 від 29.06.2016 року, вбачається що відступаючи від правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 11.11.2015 року у справі № 309цс15, зокрема про те, що саме із часу скоєння ДТП у потерпілого виникає право вимоги до страхової компанії, відповідальної за безпосереднього заподіювача шкоди, та починається перебіг позовної давності, необхідно дійти висновку про те, що право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права виникає (та відповідно перебіг позовної давності починається) з моменту, коли право цієї особи порушене (особа довідалася про порушення свого права), тобто з моменту відмови страховика у виплаті страхового відшкодування.

Зазначені правові висновки обидва підтверджують ту обставину, що перебіг позовної давності починається з часу коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У даному випадку позивач довідався про порушення свого права з часу коли мало місце ДТП, складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та оформлення інших матеріалів.

Розбіжності у даних правових позиціях мають місце виключно щодо початку перебігу строку позовної давності щодо відносин, які виникають між страховиком та потерпілою особою, початком якого слід рахувати відмову страховика у здійсненні страхової виплати, в разі коли потерпіла особа звернулась до страховика про таку виплату у передбачений законом строк.

Оцінюючи належність допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємних зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні вимог позивача слід відмовити у зв'язку із спливом строку позовної давності для їх пред'явлення.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 208, 209, 212 - 218,

ЦПК України, , ст.ст. 253, 256, 257, 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_2 до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: В.В. ДАНИЛЕНКО