Справа № 360/591/17-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Міланіч А.М.

при секретарі Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Славянка» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що за наказом № 01/17-о від 13 січня 2017 року його було прийнято на роботу в ТОВ «Славянка» на посаду водія-експедитора.

Наказом № 07/17-о від 28 лютого 2017 року його (позивача) було звільнено з роботи на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України у звязку з вчиненням дій, які дають підстави для втрати довіри.

Крім того, при звільненні з нього (позивача) утримано 1344,24 грн. для відшкодування заподіяної товариству шкоди

Вважав вказаний наказ про його звільнення винесеним всупереч вимогам діючого законодавства, оскільки він (позивач) фактично виконував обовязки водія, ніякої шкоди підприємству не завдав, про проведене службове розслідування дізнався лише в день звільнення.

Тому просив визнати незаконним та скасувати наказ №07/17-о від 28 лютого 2017 року про звільнення з роботи, поновити його (позивача) на посаді водія-експедитора ТОВ «Славянка», стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 54 243 грн., утриману заробітну плату для відшкодування заподіяної шкоди в сумі 1344,24 грн. та на відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, викладене підтвердили.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, вважала звільнення позивача з роботи та здійснення утримання із заробітної плати правомірними.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, покази свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що за наказом ТОВ «Славянка» № 01/17-о від 13 січня 2017 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в дане товариство на посаду водія-експедитора з 16 січня 2017 року (а.с.4,58).

16 січня 2017 року між ТОВ "Славянка" та ОСОБА_1 був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно якого позивач прийняв на себе повну матеріальну відповідальність по збереженню ввірених йому підприємством матеріальних цінностей та зобовязався дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків, своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей (а.с.22).

8 лютого 2017 року за товарно-транспортною накладною № ОС-0000230 ОСОБА_1 прийняв від ТОВ «Овочева скарбниця», з яким ТОВ «Славянка» уклало договір про надання транспортних послуг, вантаж у вигляді товару з овочів для доставки його до ТОВ «Новус Україна», що підтверджується матеріалами справи (а.с.44-45) та визнається сторонами.

Згідно з актом від 8 лютого 2017 року ТОВ «Новус Україна» не прийняло від позивача частину вказаного товару на загальну суму 1344,24 грн. у звязку з розвакуумом його упаковки (а.с.46).

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.25,27-31,37), показів свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, та що визнається самим позивачем, ОСОБА_1, повернувшись на територію ТОВ «Славянка» із вантажем неприйнятого ТОВ «Новус Україна» товару, не повернув цей товар на виробництво ТОВ «Овочева скарбниця» та залишив його (товар) в автомобілі на вулиці при мінусових значеннях температури, внаслідок чого даний товар (овочі) став непридатним для продажу та подальшої переробки (замерз) та за актом ТОВ «Овочева скарбниця» від 23 лютого 2017 року був списаний.

На підставі претензії ТОВ «Овочева скарбниця» від 23 лютого 2017 року ТОВ «Славянка» 28 лютого 2017 року перерахувала ТОВ «Овочева скарбниця» на відшкодування вартості втраченого товару 1344,24 грн. (а.с.26,33).

Наказом ТОВ «Славянка» № 07/17-о від 28 лютого 2017 року за результатами службового розслідування по вищезазначеному факту ОСОБА_1 було звільнено з роботи у звязку з вчиненням ним винних дій, які дають підстави для втрати довіря до нього на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, а також утримано з його (позивача) заробітної плати 1344,24 грн. для відшкодування заподіяної товариству шкоди (а.с.34).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Як встановлено судом, позивач працював на посаді водія-експедитора, безпосередньо обслуговував товарно-матеріальні цінності, які доставляв в місця призначення, та в звязку з цим з ним було укладено договір про його повну матеріальну відповідальність за збереження даних цінностей. 8 лютого 2017 року позивач, отримавши за товарно-транспортною накладеною товар для перевезення, не здав неприйнятий магазином залишок цього товару відправнику ТОВ «Овочева скарбниця», не забезпечив збереження цього товару, внаслідок чого той був зіпсований, що завдало збитків даному товариству, відшкодовані ТОВ «Славянка».

Враховуючи викладене, суд вважає, що втрата товару сталася саме з вини позивача, який в порушення покладених на нього договором про повну матеріальну відповідальність обовязків по забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей, не здійснив жодних дій для цього, не здав товар на виробництво, залишив його в автомобілі при несприятливих для нього умовах, навіть не повідомивши про це керівництво одного чи іншого товариства.

При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що товар зіпсувався не з його вини, так як він повідомив працівників ТОВ «Овочева скарбниця» про повернення частини товару та необхідність його вигрузки з автомобіля, оскільки дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, жодних доказів щодо цього суду не надано. Крім того, дана обставина не спростовує того факту, що вказаний товар позивач не повернув відправнику та не відзвітувався за нього.

Таким чином, суд вважає, що у ТОВ «Славянка» були достатні підстави для втрати довіри до позивача та звільнення його з роботи за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Оскільки суду не надано доказів наявності в ТОВ «Славянка» профспілкового органу, що представник відповідача заперечує, і, як визнав в судовому засіданні позивач, він не є членом профспілки, то суд вважає, що відповідачем правомірно здійснено звільнення позивача з роботи без згоди на те профспілкового органу.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що звільнення позивача з роботи здійснене правомірно, у відповідності до вимог діючого законодавства, підстав для скасування оспорюваного наказу та поновлення ОСОБА_1 на посаді водія-експедитора не вбачається, а тому в цій частині в позові необхідно відмовити.

Так як судом відмовлено в скасуванні наказу про звільнення та поновленні позивача на роботі, то не підлягають до задоволення і вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодуванні моральної шкоди, а тому в цій частині в позові також необхідно відмовити.

Що ж стосується вимог щодо стягнення утриманих з позивача коштів на відшкодування завданої ним товариству шкоди, то суд вважає, що дані вимоги також не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Згідно п.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1,2 ст.136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

Як встановлено судом, з вини позивача ТОВ «Славянка» були завдані збитки в розмірі 1344,24 грн. внаслідок перерахування ТОВ «Овочева скарбниця» коштів у вказаній сумі на відшкодування вартості втраченого товару.

Так як з ОСОБА_1 було укладено договір про його повну матеріальну відповідальність, то він має нести відповідальність в повному розмірі завданої шкоди, а, оскільки розмір спричинених ним збитків не перевищує його середньомісячного заробітку (а.с.83), то ТОВ «Славянка» правомірно утримано із заробітної плати позивача кошти в сумі 1344,24 грн. на покриття цієї шкоди за наказом від 28 лютого 2017 року.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, в цій частині позову суд визнає за необхідне також відмовити.

Керуючись п.2 ст.41,43,130,134-136,233,237-1 КЗпП України, ст.10,11,209,212,215,218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Славянка» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Бородянський районний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддяОСОБА_7