Справа № 675/1895/16-ц
Провадження № 2/675/36/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" листопада 2017 р. м.Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого

судді Демчука П.В.,

при секретарі Григорєвій О.С.,

за участю позивачки ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізяславі цивільну справу справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

18 серпня 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що вона із відповідачем перебували у шлюбі з 14 листопада 2004 року по 04 квітня 2012 року. У шлюбі 25 листопада 2005 року народився син ОСОБА_5.

За час перебування у шлюбі вони набули у власність житловий будинок з господарськими будівлями в с. Білогородка по вул. Котовського (тепер - Дружби) за № 11. Підставою виникнення права власності є рішення виконавчого комітету Білогородської сільської ради від 20 липня 2011 року.

Однак в подальшому сімейне життя у них не склалося і на даний час вони проживають окремо.

Крім житлового будинку до обєктів поділу входять автомобіль НОМЕР_1, млин, меблева стінка, мікрохвильова піч, корморізка, телевізор та січкарня. Зазначене майно перебуває у володінні відповідача та є спільною сумісною власністю подружжя. Майно було придбане за період перебування позивачки та відповідача у шлюбі , а тому позивачка просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку та господарських споруд, право на власності на ? частину автомобіля НОМЕР_1, виділити для неї меблеву стінку вартістю 800 грн., мікрохвильову піч вартістю 400 грн., телевізор LG вартістю 800 грн., а також для відповідача виділити млин вартістю 1200 грн., корморізку вартістю 400 грн., січкарню вартістю 400 грн.

В подальшому позивачка уточнювала свої позовні вимоги, зокрема, 20 вересня 2016 року та 01 листопада 2017 року.

Після проведеної будівельно-технічної експертизи у справі позивачки просила:

-Визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку та господарських споруд, розташованих в с. Білогородка Ізяславського району по вул. Дружби за № 11;

-Визнати за нею право власності на ? частину автомобіля НОМЕР_1;

-Поділити в натурі між позивачкою та відповідачем майно, яке знаходиться у житловому будинку № 11 по вул. Дружби в с. Білогородка Ізяславського району, виділивши для ОСОБА_1 меблеву стінку вартістю 800 грн., мікрохвильову піч вартістю 400 грн., телевізор LG вартістю 800 грн., для ОСОБА_3 виділити млин вартістю 1200 грн., корморізку вартістю 400 грн., січкарню вартістю 400 грн.;

-Визнати за позивачкою право власності на ? частину будівельних матеріалів, використаних для будівництва господарської споруди прибудови та сараю в домогосподарстві по вул. Дружби, 11 с. Білогородка Ізяславського району;

-Стягнути із відповідача на користь позивачки грошову компенсацію ? частини вартості робіт по покриттю підлоги лінолеумом та встановлення дверного блоку у розмірі 1890 грн., грошову компенсацію вартості будівельних матеріалів, використаних для ремонту житлового будинку у розмірі 1725 грн., грошову компенсацію вартості будівельних матеріалів, використаних у будівництві господарських будівель (прибудов) у розмірі 5996 грн. 54 коп., грошову компенсацію вартості будівельних робіт, використаних при будівництві господарської споруди (сараю) у розмірі 8534 грн.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та наполягають що, що вони мають бути задоволені відповідно до уточненої заяви від 01 листопада 2017 року.

Відповідач ОСОБА_3, його представник ОСОБА_4 заявлених позовних вимог заперечили, посилаючись на те, що житловий будинок та вантажний автомобіль не можуть бути спільним майном подружжя, оскільки будинок мав статус колгоспного двору, в якому проживав позивач із своїми батьками, а пізніше став проживати один, вантажний автомобіль є власністю ОСОБА_6, щодо розподілу решти майна просять застосувати строки позовної давності та із цих підстав відмовити в позові.

Суд, заслухавши сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому, ч. 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 14 листопада 2004 року по 04 квітня 2012 року, в якому 25 листопада 2005 року народився син ОСОБА_5, про що відповідно свідчать свідоцтво про одруження та свідоцтво про народження, видані Білогородською сільською радою Ізяславського району.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 12 серпня 2011 року Білогородською сільською радою Ізяславського району, ОСОБА_7 на праві приватної власності належить домоволодіння, в яке входить житловий будинок загальною площею 55,9 кв.м., житловою площею 20,9 кв.м.; погріб та сарай. Підстава набуття права власності рішення виконавчого комітету Білогородської сільської ради від 20 липня 2011 року.

Білогородська сільська рада Ізяславського району надала довідку про те, що за даними по господарського обліку за адресою с. Білогородка, вул.. Дружби (колишня Котовського) були зареєстровані: - з 1981 року по 2000 рік сімя ОСОБА_7, в якій проживав і відповідач; - з 2001 року по 22 грудня 2005 року зареєстрований ОСОБА_3; - з 22 грудня 2005 року по даний час зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (довідка за № 1172 від 03.10.2016 року).

Також довідкою від 19 жовтня 2016 року виконком Білогородської сільської ради Ізяславського району посвідчив про те, що дворогосподарство по вул. Дружби (колишня Котовського), 11, відносилося до колгоспних господарств, оскільки ОСОБА_9 працював у колгоспі трактористом, а ОСОБА_10 працювала у колгоспі дояркою.

Свідок ОСОБА_11, колишній сільський голова с. Білогородка, у своїх поясненнях зазначила, що в 2011 році до виконавчого комітету звернувся батько відповідача ОСОБА_9 та просив зареєструвати будинок на праві власності на житловий будинок по вул.. Дружби, 11 на свого сина ОСОБА_3, який залишився проживати в будинку, що раніше належав до колгоспного двору. Виконавчим комітетом сільської ради було прийняте відповідне рішення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що спірний житловий будинок вул. Дружби, 11 в с. Білогородка Ізяславскього району є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_3, а тому розподілу не підлягає та визнанні за ОСОБА_1 права власності на ? частину даного житлового будинку слід відмовити.

Позивачка ОСОБА_1 не заперечила, що після розірвання шлюбу вона змінила місце проживання, однак зазначила, що після розірвання шлюбу вона продовжує бути зареєстрованою за місцем спірного будинку.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_13 суду посвідчили, що фактично після розірвання шлюбу ОСОБА_1 забрала із дворогосподарства корову, поросята, холодильник та інші речі, при цьому ділилося майно добровільно без сварки, позивачка взяла із господарства все, що вважала за потрібне, відповідач у цьому їй не заперечував.

Після розірвання шлюбу і по даний час відповідач сплачує на утримання сина ОСОБА_5 аліменти і заборгованості по аліментах немає, що сторонами підтверджено в судовому засіданні.

Свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 у своїх поясненнях суду повідомили, що за час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 робили ремонт всередині будинку, побудували сараї. ОСОБА_17 - батько позивачки - вказав, що автомобіль «Москвич» та корова подружжям були придбані у шлюбі, пізніше автомобіль продали, а за виручені кошти придбали холодильник. Корову та холодильник після розірвання шлюбу дочка забрала із собою.

За клопотанням сторони позивача у справі проводилася будівельно-технічна експертиза щодо кількості та вартості проведених робіт у спірному домоволодінні, якою визначено, зо за період спільного проживання подружжя ОСОБА_3 у житловому будинку було влаштоване покриття підлоги лінолеумом без основи у кімнаті площею 20,9 кв.м., та замінено деревяні двері площею 1,72 кв.м., також самочинно були збудовані прибудова до сараю розміром 6,0 х 4,0 м; деревяна дровітня розміром 8,0 х 2,40 м., літня клітка для птиці із азбестоцементних листів розмірами 3,6 х 2,0 м.

Також на праві власності за відповідачем 24 грудня 2010 року зареєстровано автомобіль ГАЗ-5204, 1975 року випуску.

Щодо придбання вантажного автомобіля ГАЗ-5204, 1975 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого на праві власності за ОСОБА_3 в період перебування із позивачкою у шлюбі, суд вважає його спільною власністю подружжя, доводи позивача та свідків, що в дійсності зазначений автомобіль є власністю родича відповідача ОСОБА_6 - суд вважає нікчемними.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Виходячи із суті даної статті; передбачається, що перебіг строку позовної давності починається з моменту розірвання шлюбу, тобто з того часу, коли не стало сім'ї, у сумісній власності якої було спільне майно. Тут слід виходити і з презумпції, що з розірванням шлюбу пов'язано припинення тих прав подружжя, які виникли із статусу перебування в шлюбі, і нездійснення цих прав протягом трьох років погашає подальшу можливість вимагання.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що за період у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули у власність спільне майно, однак позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя заявлені із пропуском строку позовної давності, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 69-72 Сімейного кодексу України, ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити через пропуск позивачем строку позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд протягом десяти з дня його проголошення.

Суддя П.В.Демчук