Справа № 199/2715/17
(2/199/1642/17)
РІШЕННЯ
Іменем України

16.11.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді Скрипник О.Г.

секретарі Свириденку І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
В квітні місяці 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Міністерства оборони України, про відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позову зазначив, що він проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 12 листопада 1986 року по 09 грудня 1988 року. В період з 24 жовтня 1987 року по 04 грудня 1988 року приймав участь у бойових діях у Республіці Афганістан, про що свідчить видана йому довідка ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.06.2013 р. № 195.

Під час виконання свого військового обов`язку, восени 1988 року позивач отримав осколкові поранення в область обличчя голови ліворуч та в область нижньої кінцівки ліворуч. Виявленні рубці області голови та обличчя та нижньої кінцівки, є наслідкомзагоєння вогнепального поранення, спричинених від дії осколкових зарядів вогнепальноїзброї. Давність отриманих поранень може відповідати періоду проходження військової служби, а саме періоду з 24.10.1987 року по 04.12.1988 року, коли позивач приймав участь у бойових діях, виконуючи інтернаціональний обов`язок в Демократичній республіці Афганістан (підтверджує висновок спеціаліста судово-медичного експерта №11-д від 15.07.2013 року).
На засіданні Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців (Протокол № 2687 від 05.11.2013 р.) було встановлено, що отримані позивачем поранення (контузія), так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Також зазначено, що в подальшому отримані позивачем ушкодження здоров`я призвели до розвитку стійких залишкових явищ поранення (контузії головного мозку), у вигляді: множинних шкіряних рубців; хронічної після травматичної енцефалогіатії 2 ст. зі стійкою цефалгією; лікворогіпертензивних кризів (1-2 рази на місяць);синкопальних станів, артеріальної гіпертензії, вираженим антено-вегативним; синдромом, диссомнією; координативною недостатністю.

У 2013 році позивачу було первинно встановлено 3 групу інвалідності, причина якої є поранення, контузія пов`язана з участю у бойових діях на території іншої держави (довідка МСЕК АВ 0236244 від 06.01.2014 р.). У 2016 році 3 група інвалідності, була залишена без змін (довідка МСЕК №430070 від 19.01.2016 р.).

Окрім того, позивачу було встановлено обмеження щодо характеру та умов праці: протипоказана робота пов`язана зі значними фізичними та нервово-психічними навантаженнями, а також рекомендовано лікування у невропатолога, терапевта, санаторно-курортне лікування.

Після встановлення групи інвалідності позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, зокрема за останній час :31.10.2016 р. - 09.11.2016 р. -діагноз: церебрально судинний криз на фоні наслідків ЧМТ (1985 р.);16.05.2016 р.- 30.05.2016 р.- лікування у неврологічному відділенні;30.06.2015 р. - 13.07.2015 р,- дискогеннарадікулопатія СУ-СУТрадикулопатія С5, С6 праворуч з синдромом плічолопаточного периартрита, стадія прогресу, з вираженим больовим синдромом на фоні остеохондроза, грижи диску СУ-СУП, протрузіїдисков С1У-СУП;31.03.2015 р.- 14.04.2015 р. - залишкове явище ЧМТ (1988 р., пов`язана з виконанням військової служби в ДРА) у вигляді хронічної постравматичної енцефалопатії П ст. зі стійким цефалгичним синдромом, вираженою ликворно-гіпертензіонним синдром з частими (5-6 на місяць) важкими та середнього ступеня тяжкості ликворно-гипертензионньїми кризами;01.07.2014 р.-14.07.2014 р,- залишкове явище ЧМТ (1988 р., пов`язана з виконанням військової служби в ДРА) у вигляді хронічної постравматичної енцефалопатії П ст. зі стійким цефалгичним синдромом, вираженою ликворно-гіпертензіонним синдром з частими (5-6 на місяць) важкими та середнього ступеня тяжкості ликворно-гипертензионньїми кризами.

У зв`язку з інвалідністю позивач відчуває глибокі моральні переживання та страждання, що зумовлені ушкодженням його здоров`я. Звичні життєві зв`язки позивача порушені, адже, відтепер він вимушений багато часу витрачати на амбулаторне та стаціонарне лікування.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою корить моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн., яка виразилась в душевних переживань, страждань та погіршенням здоров`я.
В судове засідання позивач не з`явився, його представник надав пояснення аналогічні викладених в позовній заяві, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволені.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволені позовної заяви відмовити у повному обсязі.
Заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 12 листопада 1986 року по 09 грудня 1988 року. В період з 24 жовтня 1987 року по 04 грудня 1988 року приймав участь у бойових діях у Республіці Афганістан, про що свідчить видана йому довідка ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.06.2013 р. № 195.

Під час виконання свого військового обов`язку, восени 1988 року,позивач отримавосколкові поранення в область обличчя голови ліворуч та в область нижньої кінцівкиліворуч. Виявленні рубці області голови та обличчя та нижньої кінцівки, є наслідкомзагоєння вогнепального поранення, спричинених від дії осколкових зарядів вогнепальноїзброї. Давність отриманих поранень може відповідати періоду проходження військової служби, а саме періоду з 24.10.1987 року по 04.12.1988 року, коли позивач приймав участь у бойових діях, виконуючи інтернаціональний обов`язок в Демократичній республіці Афганістан (підтверджує висновок спеціаліста судово-медичного експерта №11-д від 15.07.2013 року).
На засіданні Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців (Протокол № 2687 від 05.11.2013 р.) було встановлено, що отримані позивачем поранення (контузія), так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Також зазначено, що в подальшому отримані позивачем ушкодження здоров`я призвели до розвитку стійких залишкових явищ поранення (контузії головного мозку), у вигляді: множинних шкіряних рубців; хронічної післятравматичної енцефалогїатії 2 ст. зі стійкою цефалгією; лікворогіпертензивних кризів (1-2 рази на місяць);синкопальних станів, артеріальної гіпертензії, вираженим антено-вегативним; синдромом, диссомнією; координативною недостатністю.

У 2013 році позивачу було первинно встановлено 3 групу інвалідності, причина якої є поранення, контузія пов`язана з участю у бойових діях на території іншої держави (довідка МСЕК АВ 0236244 від 06.01.2014 р.). У 2016 році 3 група інвалідності, була залишена без змін (довідка МСЕК №430070 від 19.01.2016 р.).

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби унаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров`я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Крім того, відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно Закону України «Про статус ветеранів війни», гарантії їх соціального захисту» відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Так, як ОСОБА_1 не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, зважаючи, що причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями відповідача відсутній, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 60, 88, 214-218 ЦПК України,

ВИ Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про стягнення моральної шкоди, залишити без задоволення.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Скрипник О.Г.