АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1331/17 Справа № 209/2367/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Лобарчук О. О. Доповідач - Бараннік О.П.
Категорія 53/54
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2017 рік лютий 02 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Бараннік О.П.,

суддів - Пономарь З.М., Посунся Н.Є.,

при секретарі - Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :
У червні 2016 року ОСОБА_1 , діючий через свого представника за дорученням Куценко В.А., звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що в липні 2012 року його було прийнято на роботу до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» /далі по тексту ПАТ «Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» / на посаду начальника дільниці зварювально-збірного цеху вантажних вагонів.

В подальшому, через оголошену в Україні часткову мобілізацію Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» 04.09.2014 року позивача призвано на військову службу до Збройних Сил України та зараховано до списків особового складу військової частини, розташованої у с. Гвардійське Дніпропетровської області, звідки було направлено в зону АТО, де він приймав участь у бойових діях.

25.02.2016 року позивача прийнято на військову службу за контрактом на особливий період, після чого у травні місяці 2016 року він отримав листа за підписом начальника ВРП ПАТ «Дніпровагонремонтбуд» О.О. Дронова в якому повідомлялося, що 28.04.2016 року його звільнено з підприємства на підставі пункту 3 статті 36 КЗоТ України та було рекомендовано звернутися до відділу по роботі з персоналом для отримання трудової книжки.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідно до частини 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання, позивач вимушений був звернутись з даним позовом до суду.

В уточнюючому позові ОСОБА_1 просив поновити його на роботі на посаді начальника дільниці зварювально-збірного цеху вантажних вагонів ПАТ «Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» з 28.04.2016 року і стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з травня місяця 2016 року в розмірі 8 511 гривень 60 копійок та моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» відмовлено повністю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з послідуючим ухваленням по справі нового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладання ОСОБА_1 контракту з військовою частиною мобілізація не проводилася, так як закінчилася 22 серпня 2015 року, особливий стан не був запроваджений, як і не був оголошений і воєнний стан.

З таким висновком суду погодитись не можливо, оскільки він зроблений поверхово, без належного з`ясування дійсних обставин по справі та зібраних доказів по справі, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таке визначення закріплено і в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Міністерством оборони України у своєму листі від 01.10.2015 року № 322/2/8417 дано роз`яснення щодо того, що особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року і його скасування буде здійснено окремим Указом Президента «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України. Тобто, враховуючи викладене, на даний час в Україні продовжує діяти особливий період.

Питання щодо наявності особливого періоду в Україні поза межами строків мобілізації було предметом розгляду Вищого адміністративного суду України, який в своїй постанові від 16.02.2015 року по справі № 800/582/14 зазначив, що закінчення заходів мобілізації не припиняє особливий період.

За пунктом 3 частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону № 1769-VIII від 06.12.2016 року (відповідно до частини 2 статті 5 ЦК України Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи) особливий період не пов`язується з проведенням мобілізації та введенням воєнного стану.

Згідно частини 2 статті 39 цього ж Закону громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами 3 та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю, а за частиною 3 статті 119 КЗпП України в редакції Закону № 1769 за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

З огляду на викладене, а також на те, вирішуючи спір по суті суд першої інстанції, на думку судової колегії, помилково вважав, що на момент укладання ОСОБА_1 контракту особливий період не діяв, рішення суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо поновлення його на роботі на посаді начальника дільниці зварювально-збірного цеху вантажних вагонів ПАТ «Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» з 28.04.2016 року, стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з травня місяця 2016 року по січень 2017 року включно у розмірі в розмірі 12 767 гривень 22 копійок / з розрахунку розміру середньомісячної заробітної плати, який складає 1 418 гривень 58 копійок, що за 9 місяців з травня 2016 року по січень 2017 року складає 12 767 гривень 22 копійки/ та моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень, як незаконно звільненого в особливий період для країни, під час виконання свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, п.п. 1,3,4 ст. 309, ст.ст. 313 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 листопада 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника дільниці зварювально-збірного цеху вантажних вагонів ПАТ «Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» з 28.04.2016 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з травня місяця 2016 року по січень 2017 року включно у розмірі 12 767 гривень 22 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» судовий збір на користь держави у розмірі 3 200 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але на нього може бути принесена касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :