Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/987/17
Провадження № 2/321/439/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів мотивуючи позов тим, що 22 липня 2017 року між нею та ОСОБА_2, яка видавала себе за власника житлового будинку № 143, по вул. Леніна, в смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області, була досягнута домовленість щодо купівлі - продажу вищевказаного житлового будинку. На підтвердження своїх намірів, відповідачка ОСОБА_2 прийняла від неї кошти в сумі 5 000 грн. В подальшому було зясовано, що відповідачка не має права здійснювати купівлю- продаж житлового будинку, оскільки його власником вона не являється, а будинок зареєстрований на ОСОБА_3, яка померла 23 грудня 2005 року. На неодноразові усні звернення та телефоні дзвінки відповідачка відмовляється у добровільному порядку повертати безпідставно отримані грошові кошти. Внаслідок зазначеного, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі - 5 000 грн., а також судові витрати: витрати на правову допомогу в сумі - 1 000 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн., а всього: 6 640 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, наполягає на задоволенні позовних вимог. Пояснила, що ОСОБА_4 запропонувала купити у неї будинок за 10000 грн., вони домовилися, що половину коштів в розмірі 5000 грн. вона отримує відразу, про що нею була написала відповідна розписка, а іншу половину в умі 5000 грн. після укладення відповідного договору. Проте, після отримання коштів, ОСОБА_2 почала ухилятися від укладення договору купівлі-продажу і взагалі повідомила, що вона не є власником вказаного будинку.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засідання позовні вимоги не визнала і пояснила, що дійсно в липня 2017 року вона домовилася з ОСОБА_1 про продаж будинку, але під розбірку на будівельні матеріали, оскільки будинок перебував в аварійному стані. Вона дійсно отримала від ОСОБА_1 5000 грн. Через деякий час ОСОБА_1 повідомила їй, що бажає нотаріально оформити договір, проте вона зробити цього не могла, оскільки будинок належав на праві власності померлій матері його чоловіка, який належним чином не оформив своїх спадкових прав. Вона пропонувала віддати ОСОБА_1 суму 500 грн. частинами, на що остання відмовилася.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що певний ча проживала в будинку по вул. Леніна, 143 в смт. Михайлівка, який належав померлій матері чоловіка її матері. Оскільки будинок перебував в аварійному стані, вона запропонувала своїй матері ОСОБА_2 продати його під розбірку на будівельні матеріали. ОСОБА_1 погодилася купити будинок, за що передала її матері ОСОБА_2 гроші в сумі 5000 грн., а вона написала відповідну розписку. Потім ОСОБА_1 почала вимагати нотаріально оформити договір, але ОСОБА_2 не могла цього зробити, оскільки не є власником будинку.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 22 липня 2017 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була досягнута домовленість щодо купівлі - продажу житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область Михайлівський район смт.Михайлівка вул. Леніна №143.

22 липня 2017 року ОСОБА_1 передала відповідачу ОСОБА_2 5 000 грн., що підтверджується відповідною письмовою розпискою.

Договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами не був укладений, так як в подальшому було зясовано, що відповідачка не має права здійснювати купівлю - продаж житлового будинку, оскільки будинок зареєстрований на ОСОБА_3, що підтверджується Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно виданого 15 грудня 2004 року КП «Михайлівське районне архітектурно планувальне та техінвентарізаційне бюро», у відповідності до якого власником житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область Михайлівський район смт.Михайлівка вул. Леніна №143 є ОСОБА_3

23 грудня 2005 року, ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії I-ЖС № 026597, виданого 23 грудня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області.

Згідно із ч. 1 ст. 546 ЦК України завдаток є одним із видів забезпечення виконання зобовязання.

Статтею 547 ЦК України встановлено форму правочину щодо забезпечення виконання зобовязання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума чи рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, договір про завдаток нотаріально не посвідчений і є нікчемним, передані позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Ч.2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч.1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

З цього випливає, що коли сторони хочуть визначити, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне:

По-перше, між сторонами має бути укладений договір, яким передбачаються зобовязання сторін (сплата коштів боржником, та передання майна, надання послуг, тощо кредитором). Тобто це не може бути попередній договір, про укладення у майбутньому основного договору. Це має бути саме основний договір. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважатиметься авансом.

По-друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі.

По-третє, сторони мають прямо зазначити, що сума грошей, що сплачується боржником у рахунок майбутніх платежів є завдатком.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобовязання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобовязання, той хто отримав аванс, повинен його повернути.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. В підтвердження сплати позивачем судового збору, позивачем надано квитанцію.

Так, пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

За правилами ч. 2 ст. 56 ЦПК України особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається до участі у справі ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Згідно зі ст. ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем ОСОБА_1 було надано Договір про надання юридичної допомоги від 05 серпня 2017 року та квитанцію про сплату послуг адвоката ОСОБА_6 в сумі 1000 грн. (а.с. 8).

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на доведеність позовних вимог, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-59, 60-64, 209, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 5000 грн., судові витрати на правову допомогу в сумі 1 000 грн. а також витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн., а всього 6640 (шість тисяч шістсот сорок) грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_7