Справа № 126/1191/17 Провадження № 22-ц/772/1854/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 49Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Якименко М.М.,

суддів: Іващука В.А., Міхасішина І.В.,

при секретарі Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 09 червня 2017 року ,

встановила:

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 09 червня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Шлюб між сторонами розірвано. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

З таким рішенням не погодився відповідач ОСОБА_3 та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, наголошуючи на тому, що він бажає зберегти сім`ю, не бажає розлучатись, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у позові.

Колегія суддів заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, заперечив проти розірвання шлюбу.

Судом першої інстанції було встановлено, що 15.09.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований у відділі ДРАЦС виконавчого комітету Осіївської сільської ради, Бершадського району, Вінницької області, актовий запис №5.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні.

З січня 2017 року сторони припинили шлюбні стосунки. Проживають окремо та їх шлюб носить суто формальний характер. Спору відносно того, з ким буде проживати дитина у них немає. Спір відносно поділу спільного майна відсутній.

Ст. 56 СК України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 , ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За змістом до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Виходячи з того, що збереження сімї в подальшому не можливо, заява про розірвання шлюбу відповідала дійсній волі дружини і є її беззаперечним правом, враховуючи конкретні обставини справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що у відповідності до ст. 56 СК України примушення до збереження шлюбних відносин заборонена законом.

Як встановлено колегією, і що відповідає звукозапису судового засідання у суді першої інстанції, позивач наполягала на розірванні шлюбу. Пояснила суду, що відповідач не бажає докладати зусиль для збереження сімї, не турбується про її матеріальне забезпечення, піклується лише сам про себе, крім того поширює щодо чутки, які принижують її гідність, хоча жодних підстав на те немає.

Судом першої інстанції було зясовано питання щодо того, чи не бажають сторони примиритись. Позивач категорично заперечувала проти цього, відповідач пояснив, що бажає примирення. Проте, з часу розгляду справи у суді першої інстанції і до часу її розгляду у суді апеляційної інстанції сторони у справі не дійшли до згоди щодо питання збереження сім.

Колегія суддів вважає, що ненадання строку на примирення судом першої інстанції, на чому наголошує відповідач в своїй скарзі, не є обовязковою підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового про відмову у позові.

Відсутність у резолютивній частини рішення відомостей щодо дати укладення шлюбу є підставою для ухвалення додаткового рішення в порядку, визначеному ЦПК України.

Ст. 113 Сімейного кодексу України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності дати ( числа та місяця народження дитини сторін) не впливає на суть і правильність прийнятого судом рішення.

Суд, вирішуючи спір, правильно здійснив розподіл судових витрат, що узгоджується з ст. 88 ЦПК України.

З огляду на викладене колегія прийшла до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотримання норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 56, 104, 105, 109, 110, 113 СК України, ст.ст. 88, 213, 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 09 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцятим днів.

Головуючий

Судді: