Справа 206/4035/17
Провадження 2/206/1073/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" грудня 2017 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Кушнірчук Р.О.,

при секретарі: Соловйовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

01 серпня 2017 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 22 травня 1994 року помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2. Позивач являється сином померлого. Померлим ОСОБА_2 23 лютого 1994 року було складено заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, відповідно до якого спадкоємцем всього майна, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, в тому числі належний йому жилий будинок № 34 з відповідними надвірними та господарськими побудовами, що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Домодєдовській - є позивач ОСОБА_1 Після смерті батька, позивач, у встановлений законом строк, відповідно до приписів ст. 548, 549 Цивільного кодексу Української PCP, який діяв на той час, звернувся до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 14 липня 2016 року позивач звернувся до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Домодєдовська, буд. 34. У зв'язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначений житловий будинок, що стало причиною звернення позивача з вказаним позовом до суду, в якому він просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарсько побутовими будівлями, розташований за адресою місто Дніпро, вулиця Домодєдовська, будинок 34 в порядку спадкування за заповітом.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки померлий за своє життя не здійснив реєстрацію права власності на домоволодіння в передбаченому законом порядку.

Вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Суд встановив, що батьком позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_2, про що свідчить копія свідоцтво про народження (а.с.6).

08 квітня 1967 року відповідно до акту комісії радгоспу ім. Леніна ОСОБА_2 була відведена земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку з фонду радгоспу ім. Леніна по вулиці Першотравневій, 2 у розмірі 0,09 га. (а.с.9).

Згідно рішення виконкому Придніпровської міської ради депутатів трудящих № 8/95 від 19 квітня 1967 року надано дозвіл ОСОБА_2 на будівництво індивідуального житлового будинку на земельній ділянці закріпленого радгоспом ім. Леніна площею 900 кв.м. по вулиці Першотравневій №2 (а.с.10).

15 травня 1967 року відділом комунального господарства виконкому Придніпровської міської ради депутатів трудящих надано дозвіл ОСОБА_2 на виконання робіт по будівництву житлового будинку за адресою вул. Першотравневій, 2, місто Придніпровськ (а.с.11).

Відповідно до довідки виконкому Самарської ради народних депутатів домоволодіння, що належить ОСОБА_2 і розташоване по вул. Першотравневій №2, на теперішній час розташоване за адресою Домодєдовська, 34 (а.с.12).

Після завершення будівництва житлового будинку по вул. Домодєдвській №34 в м. Дніпропетровську, 06 серпня 1982 року була проведена його інвентаризація, про що складено технічний паспорт (а.с.17-20).

27 травня 1983 року на підставі заяви ОСОБА_2 та акту приймання житлового будинку в експлуатацію (а.с.13-16), рішенням виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 458 було затверджено акт готовності до експлуатації житлового будинку та встановлено право особистої власності на домоволодіння №34 по вул. Домодєдовській за ОСОБА_2 (а.с.21).

23 лютого 1994 року ОСОБА_2 склав заповіт, відповідно до якого спадкоємцем всього майна, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, в тому числі належний йому жилий будинок № 34 з відповідними надвірними та господарськими побудовами, що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Домодєдовській - є ОСОБА_1 (а.с.7).

22 травня 1994 року батько позивача ОСОБА_2 помер, про що свідчить копія повторного свідоцтва про смерть від 02 грудня 2015 року (а.с.5).

Після смерті батька позивача відкрилась спадщина, яка складалась з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями № 34 по вул. Домодєдовській у м. Дніпропетровську.

11 листопада 1994 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.52 на звороті).

14 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.56).

У звязку з відсутністю у позивача правовстановлюючих документів щодо належності спадкодавцеві майна, постановою державного нотаріуса від 14 липня 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.57).

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку

Відповідно до рішення виконкому Самарської районної ради народних депутатів, № 458 було затверджено акт готовності до експлуатації житлового будинку та встановлено право особистої власності приватної власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Домодєдовська, буд. 34.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012 року, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

В акті приймання житлового будинку в експлуатацію за адресою по вул. Домодєдовській, 34 в м. Дніпропетровську від 27 травня 1983 року на сторінці у графі «будівництво розпочато та закінчено» зазначено «1967 1982 роках», а технічний паспорт на вищезазначене домоволодіння виготовлено 06 серпня 1982 року.

27 травня 1983 року на підставі заяви ОСОБА_2 та акту приймання житлового будинку в експлуатацію, рішенням виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 458 було затверджено акт готовності до експлуатації житлового будинку та встановлено право особистої власності на домоволодіння №34 по вул. Домодєдовській за ОСОБА_2

Тобто спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами збудовано до 05 серпня 1992 року на земельній ділянці, яка була виділена спадкодавцеві для будівництва житлового будинку, а відтак на нього може бути визнано право власності, яке переходить у порядку спадкування.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Аналізуючи приведені вище норми права та встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимоги позивача ОСОБА_1 в заявлений ним спосіб.

Керуючись ст.ст. 4 8, 10, 11, 57 60, 208, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на житловий будинок літ. А-1 з господарсько побутовими будівлями, розташований за адресою місто Дніпро, вулиця Домодєдовська, будинок 34 в порядку спадкування за заповітом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Самарський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук