Справа № 369/2680/16-ц
Провадження № 2/369/2342/17
РІШЕННЯ

Іменем України

12.07.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Хмеляр Б.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контракт Плюс» до ОСОБА_1, третя особа Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві, публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Даніель», Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 29 грудня 2005 року між ТОВ «КБ «Даніель» та ОСОБА_1 булло укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит в розмірі 220 000 дол.США строком до 31 жовтня 2014 року. У якості забезпечення виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 передав в іпотеку земельні ділянки площею 0,1262га (кадастровий номер НОМЕР_1) та площею 0,1225га (кадастровий номер НОМЕР_2). Свої зобов'язання ОСОБА_1 не виконував належним чином. Вказав, що між ПАТ КБ Даніель та ТОВ «ФК «Контракт плюс» укладено довір про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, за якими товариство набуло право вимоги по кредитному договору та іпотечному договору з ОСОБА_1

Оскільки ОСОБА_1 не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, тому вони набули право звернути стягнення на предмет іпотеки, в тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу. Разом з тим їм стало відомо про наявність арешту на іпотечне майно, накладений постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 13 вересня 2012 року. Наявність даного арешту порушує їх права на звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог як кредитора на погашення заборгованості по кредитному договору.

На підставі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» просив суд звільнити з-під арешту нерухоме майно (з врахуванням заяви про зміну предмету позову, а.с.51), а саме: земельну ділянку площею 0,1262га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку; земельну ділянку площею 0,1225га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку - що було накладено постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві від 13 вересня 2012 року по виконавчому провадженню ВП 34259221.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що в даний час є відкрите виконавче провадження про примусове стягнення заборгованості за заявою колишнього кредитора ПАТ «КБ Даніель». На підставі договору про відступлення права вимоги до них перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 У даному провадженні був накладений арешт, питання заміни сторони виконавчого провадження не вирішувалось. До державного виконавця щодо зняття арешту не звертались, відмову у знятті такого арешту не отримували. Також не вирішували питання про звернення стягнення на іпотечне майно у виконавчому провадженні. Але наявність даного арешту порушує їх право на звернення стягнення в позасудовому порядку та погашення за рахунок іпотеки заборгованості. Вони як позивачі можуть обирати будь-який спосіб захисту свого права. Просив суд задоволити позов.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 проти позову заперечував. Суду пояснив, що жодних прав позивача ОСОБА_1 не порушував. У матеріалах справи відсутні докази щодо зміни сторони виконавчого провадження або не можливості вирішення питання про зняття арешту в позасудовому порядку, оскільки позивач є новим кредитором. Наявність відкритого виконавчого провадження за заявою ПАТ «КБ «Даніель» та можливе позасудове звернення стягнення на іпотечне майно, може призвести до подвійного стягнення, що в даному випадку грубо порушить інтереси боржника. Просив відмовити в задоволенні позову.

У судовому засідання представник ПАТ «КБ «Даніель» позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що між ними та позивачем був укладений договір про відступлення права вимоги, тому новий кредитор є позивач. Заяву до виконавця щодо зміни сторони виконавчого провадження не подавали. Вважають, що позовні вимоги мають бути задоволені.

У судове засідання представники Шевченківського РВДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві, не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На виконання ухвали суду надали матеріали виконавчого провадження.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що 29 грудня 2005 року між ТОВ «КБ «Даніель» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №596-04-КЗН, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 35 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 14% річних та строком їх повернення до 28 грудня 2010 року.

26 вересня 2007 року між ТОВ «КБ «Даніель» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до Кредитного договору №596-04-КЗН, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 220 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 14% річних та строком їх повернення до 28 грудня 2010 року.

У подальшому між банком та ОСОБА_1 укладались додаткові угоди, якими врегульовувалось питання щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, строки погашення по кредиту.

У якості забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 29 грудня 2005 року між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір. За даним договором в іпотеку передано: земельну ділянку площею 0,1262га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1; земельну ділянку площею 0,1225 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 585 ЦК України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадку, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавцем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодержателем є кредитор за основним зобов'язанням. Боржником є іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права та обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Встановлено, що ОСОБА_1 порушив умови договору та за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 січня 2012 року стягнено заборгованість за кредитним договором в розмірі 138 462,10 дол. США і видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 13 вересня 2012 року за заявою ПАТ «КБ «Даніель» відкрито виконавче провадження.

13 вересня 2012 року постановою Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження в інтересах ПАТ КБ «КБ «Даніель», в тому числі й на іпотечне майно.

Наявність даного арешту підтверджується наявною в матеріалах справи Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №53600255 від 19 лютого 2016 року.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 20 листопада 2014 року виконавче провадження закінчено, а виконавчий документ направлено до Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області.

17 грудня 2015 року ПАТ «КБ «Даніель» та ТОВ «ФК «Контракт Плюс» укладено договір про відступлення прав вимоги №40, що випливає з кредитного договору №596-04-КЗН від 29 грудня 2005 року, укладеним з ОСОБА_1

24 грудня 2015 року ПАТ «КБ «Даніель» та ТОВ «ФК «Контракт Плюс» укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 29 грудня 2005 року, укладеним з ОСОБА_1 За даним договором позивач став новим іпотекодержателем та набув право вимоги, звернення стягнення на іпотечне майно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За правилами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогами ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок укладення договору відступлення права вимоги позивач став новим кредитором щодо зобов'язань ОСОБА_1 перед ПАТ «КБ «Даніель». З огляду на викладене, право позивача як іпотекодержателя за зобов'язанням ОСОБА_1 вважається таким, що виникло в момент нотаріального посвідчення договору іпотеки.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законодавства, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (1999 року, чинного на час прийняття постанови про арешт майна) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до положень ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультативними.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до п. 3.17. Наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму закону, результати виконання, а також наслідки завершення виконавчого провадження (зняття арешту, тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1, в тому числі, на земельну ділянку площею 0,1262га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1; земельну ділянку площею 0,1225 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2, постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві було накладено арешт та заборону відчуження у зв'язку з примусовим виконанням виконавчого листа щодо стягнення з ОСОБА_1 суми боргу. Вказаний арешт був накладений 13 вересня 2012 року, тобто після обтяження спірної земельної ділянки іпотекою.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами.

З пояснень сторін встановлено, що в даний час триває виконавче провадження про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості. Питання про зміну сторони виконавчого провадження не вирішувалось та стягувачем по ньому є ПАТ «КБ «Даніель». Ні позивач, ні колишній кредитор до виконавчої служби не звертались для вирішення питання про зняття арешту саме з іпотечного майна або вирішення питання про звернення стягнення на іпотечне майно у виконавчому провадженні. Відмову державного виконавця не отримували.

Пояснення представника позивача про те, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку та поза виконавчим провадження, виконавче провадження буде закрито, суд до уваги не бере та вирішує позовні вимоги за наданими позивачем доказів на підтвердження порушення їх прав.

У судовому засідання відповідно до ст. 10 ЦПК судом роз'яснювались права та обв'язки сторін щодо подання доказів та заявлення клопотань про витребування доказів у разі складнощів в їх отриманні.

Встановлено, що позивач просить суд зняти арешт з майна, яке перебуває в іпотеці, де він є іпотекодержателем, та по виконавчому провадження, де посуті вони є новим стягувачем, у разі проведення відповідної заміни. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення прав товариства саме з боку відповідача ОСОБА_1, задоволення позову та подальше звернення стягнення на предмет іпотеки у поза виконавчому провадженні призведе до подвійного стягнення та порушить права відповідача. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що зняття арешту не можливе, лише як в судовому порядку або не можливо провести заміну сторони виконавчого провадження. Сам по собі факт не звернення з відповідними заявами у встановленому законом порядку, не може бути підтвердження вимог у даному позові. Тому в задоволенні позову суд відмовляє.

Керуючись ст. 213, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контракт Плюс» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С.Пінкевич