АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження:22-ц/791/1914/17
Головуючий в І інстанції Прохоренко В.В.
Категорія Доповідач: Колісниченко А.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоКолісниченка А.Г.,
суддів:Ігнатенко П.Я.,
Радченка С.В.,
за участю секретаряПрушинської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24.10.2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради про відібрання дитини та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року до суду із зазначеним позовом звернулася ОСОБА_6, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 05.03.2005 року по червень 2013 року. Від шлюбу має чотирьох дітей: доньку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1; доньку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5; сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2; сина ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 17.11.2014 року шлюб між сторонами розірвано, визначено місце проживання дітей із позивачкою, а з ОСОБА_5 стягнуті аліменти на дітей в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 01.03.2016 року встановлено спосіб участі батька ОСОБА_5, у вихованні дітей : шляхом побачення з ними щотижнево, один раз на тиждень у суботу із 09 години до 19 години.

03.03.2016 року, під час роботи ОСОБА_6 в Понятівській загальноосвітній школі, відповідач самочинно, без згоди позивачки, із застосування фізичного насильства, забрав із собою сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2. Після чого ОСОБА_9 проживає з відповідачем у м. Херсоні, і з вересня 2016 року не відвідує Понятівську загальноосвітню школу де навчався до викрадення. Відповідач повернути дитину відмовляється і не дає позивачці можливості спілкуватися із сином.

З приводу протиправних дій ОСОБА_5 щодо самочинного відібрання дитини та спричинення їй тілесних ушкоджень позивачка зверталася із заявою до Білозерського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області, і за цим фактом були внесені відомості до ЄРДР та на даний час обвинувальний акт відносно відповідача перебуває на розгляді Білозерського районного суду Херсонської області. Всі її звернення до правоохоронних та державних органів не сприяли поверненню їй сина. У зв'язку з неправомірними діями відповідача, утриманням усупереч її волі та рішення суду про визначення місця проживання дітей із нею, відповідач протиправно протягом тривалого часу утримує чина у себе, перешкоджає їй навіть спілкуватися з ним, і з цього приводу вона сильно переживає за долю сина. Все це завдає їй сильних моральних страждань, оскільки вона не розлучалася із сином з часу його народження, піклувалася про нього, виховувала та дбала. На підставі чого просила, відібрати її сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 від відповідача ОСОБА_5 і повернути їй. Стягнути з ОСОБА_5 на її користь грошові кошти в сумі 50 000,000 грн. в якості компенсації за завдану їй моральну шкоду, внаслідок неправомірних дій, а також стягнути з ОСОБА_5 понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24.10.2017 року позов задоволено частково. Ухвалено про відібрання дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, від батька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 і передання його матері ОСОБА_6 Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. в якості компенсації за завдану їй моральну шкоду, внаслідок неправомірних дій. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 5551,20 грн., які складаються із сплаченого судового збору в сумі 551,20 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. В решті позову відмовлено. Рішення суду, в частині відібрання дитини, допущене до негайного виконання.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що не може погодитись із сумою відшкодування моральної шкоди, так як при визначенні її розміру у сумі 10 000,00 грн. суд першої інстанції врахував тривалість періоду протягом якого позивач позбавлена можливості бачити сина, спілкуватися з ним, вимушені зміни в її житті. З цим апелянт не погоджується повністю, так як жодним чином не перешкоджав зустрічам матері з сином і їхньому спілкуванню, а навпаки, дізнавшись про її переїзд на інше місце проживання, разом з сином ОСОБА_9 відвідували її та інших дітей. Стосовно фізичного болю при отриманні легких тілесних ушкоджень у вигляді подряпин нижнього лівого віка та пальця правої кисті, необхідно зазначити, що дані факти не можуть оцінюватися при відшкодуванні моральної шкоди в даній цивільній справі, як такі, що віднесені чинним законодавством до іншої категорії справі. Крім того, судом першої інстанції залишено без задоволення клопотання представника відповідача про залучення до справи відповіді Херсонського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Херсонської міської ради від 18.10.2017 № 01-24/3255, в якій зазначено, що авторитетом та прикладом для наслідування для малолітнього ОСОБА_9 є батько. Саме з батьком дитина має теплі, довірливі, доброзичливі стосунки. Відносини з рідною матір'ю - напружені, конфліктні. Дитина ставиться до неї вороже, намагається повністю викреслити її зі свого життя. У зв'язку з чим просив рішення суду скасувати.

Представник ОСОБА_6 - ОСОБА_12, у судовому засіданні, проти задоволення скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Представниця служби у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради - Осипова О.В. при розгляді справи покладалась на розсуд суду.

ОСОБА_14, повідомлений про розгляд справи належним чином, до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не подав. За таких обставин, колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу без його участі на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які з'явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно- процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 і ОСОБА_5 перебували в шлюбі з 05.03.2005 року по червень 2013 року. Сторони мають чотирьох дітей: доньку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, доньку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5; сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 17.11.2014 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на дітей в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір'ю ОСОБА_6 (а.с.5-8).

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 01.03.2016 року встановлено спосіб і участь батька - ОСОБА_5 у вихованні дітей: ОСОБА_7ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5; ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 у вигляді побачення щотижнево, один раз на тиждень у суботу із 09 години до 19 години (а.с.9-10).

03.03.2016 року ОСОБА_5 на території Понятівської загальноосвітньої школи самочинно, без згоди ОСОБА_6, із застосуванням до неї фізичного насильства забрав сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 змінивши визначене судом місце проживання дитини у непередбачений законом спосіб.

За даним фактом позивачка 10.03.2016 року звернулася із заявою до Білозерського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області (а.с.11-12).

Згідно до висновку експерта за №333 від 12.03.2016 року ОСОБА_6 спричиненні легкі тілесні ушкодження у вигляді подряпин нижньої лівої повіки, 5-го пальця правої кисті, що виникли від дії тупих предметів, не виключено 03.03.2016 року (а.с.13).

10.08.2016 року заступником начальника слідчого відділення Білозерського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_5 оголошено підозру в вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.125 КК України, ознаками якого є умисне легке тілесне пошкодження (а.с.14).

В період з березня 2016 року позивачка зверталася із заявами про незаконне утримання відповідачем її сина до Служби у справах дітей Суворовської районної ради у м. Херсоні, Бєлозерської районної державної адміністрації Херсонської області, Білозерського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області, прокуратури Херсонської області, Бериславської місцевої прокуратури, проте питання повернення їй сина вирішено не було (а.с.16-24).

Принцип 6 Декларації прав дитини, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно з ч. 1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Відповідно до ч.2 ст. 162 СК України особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої, зобов'язана відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким проживала дитина.

Частиною 3 ст.23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин справи, які мають істотне значення.

Відповідно до п.13 роз'яснень постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (ст.ст.23,1167 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що негативні явища в житті позивача, пов'язані із насильницькою, самочинною зміною відповідачем місця проживання малолітнього сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2, яке мало місце 03.03.2016 року та тривають протягом більше ніж півтора року.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає правильним та погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_6 та їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосував у справі норму ч.2 ст.162 СК України, не врахувавши зміну обставин у сім'ї позивачки, і що повернення дитини буде суперечити її інтересам, колегія суддів відхиляє, оскільки апелянт не надав будь-яких доказів, які б давали підстави для висновку про можливість застосування ч.2 ст.162 СК України у спірних правовідносинах. Окрім того, такі посилання спростовуються поясненнями представника Служби у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради, яка пояснювала, що спілкування з позивачкою переконало її у тому, що остання є турботливою матір'ю, яка має можливість створити дітям всі необхідні умови для їх проживання та нормального розвитку.

Посилання на наявні теплі стосунки відповідача з сином не стосуються предмету доказування у справі про відібрання дитини, і жодним чином не виправдовують поведінки відповідача, який у протиправний, насильницький спосіб змінив місце проживання дитини.

Доводи відповідача про завеликий розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів також відхиляє,оскільки з огляду на характер протиправної поведінки ОСОБА_5, тривалість порушення права, вимушені зміни у звичному порядку життя позивачки, необхідність вжиття нею значних додаткових зусиль для відновлення порушеного права, визначений судом розмір компенсації моральної шкоди цілком відповідає засадам справедливості, виваженості, та розумності, які закріплені у цивільному законодавстві.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, а відтак і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367,374,375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24.10.2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (тобто з 29.12.2017 року) до Верховного Суду України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий А.Г.Колісниченко

Судді: П.Я.Ігнатенко

С.В.Радченко