Провадження № 2/761/1102/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Рівненського державного гуманітарного університету до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, -

В С Т А Н О В И В :

Рівненський державний гуманітарний університет (далі - Позивач), в особі свого представника, 05 липня 2016 року звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Відповідач в період з січня 2010 року по жовтень 2012 року, будучи зобов`язана відповідно до пункту 4.4.3. функціональних обов'язків адміністративного, професорсько-викладацького і учбово-допоміжного складу та положення про навчальні підрозділи університету, розглядати, затверджувати та контролювати виконання індивідуальних планів роботи викладачів, знаходячись у приміщенні Рівненського державного гуманітарного університету, діючи умисно, шляхом засвідчення своїм підписом, видала завідомо неправдиві офіційні документи - табелі обліку використання робочого часу та підрахування заробітку викладачів РДГУ за січень - грудень 2010 року включно, січень-грудень 2011 року включно, січень - жовтень 2012 року, включно, із завідомо неправдивими відомостями про те, що викладачі кафедри теорії і практики англійської мови та прикладної лінгвістики РДГУ ОСОБА_3 знаходилась на робочому місці з 16 червня 2010 року по 08 вересня 2010 року, з 08 червня 2011 року по 18 жовтня 2012 року, а ОСОБА_4 знаходилася на робочому місці з 01 січня 2010 року по 10 липня 2010 року, з 20 серпня 2010 року по 07 серпня 2011 року, з 03 вересня 2011 року по 26 лютого 2012 року, з 04 березня 2012 року по 10 серпня 2012 року, з 31 серпня 2012 року по 18 жовтня 2012 року, хоча фактично у вище вказані періоди вони перебували за межами державного кордону України. Представник Позивача зазначив, що вищевказані обставини встановлені Рівненським міським судом Рівненської області, згідно ухвали від 07 грудня 2015 року, якою ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 366 Кримінального кодексу України, у зв'язку із закінченням строків давності. Зауважив, що під час судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_2 повністю визнала свою вину в інкримінованому їй злочині. Представник Позивача зазначив, що злочинними діями Відповідача Рівненському державному гуманітарному університету завдано матеріальну шкоду в розмірі 133 931 грн. 85 коп., що полягає в зайво нарахованих та сплачених заробітній платі викладачам за фактично не відпрацьований час та єдиному соціальному внеску. Просив суд ухвалити судове рішення, яким стягнути вказану суму із Відповідача на користь Позивача.

Представник Позивача у судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Позовні вимоги просила суд задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні, Відповідач позов визнала. У задоволенні позовних вимог не заперечувала.

Заслухавши пояснення представника Позивача та пояснення Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Рівненським міським судом Рівненської області у справі № 569/15202/15-к встановлено, що ОСОБА_2 в період з січня 2010 року по жовтень 2012 року, будучи зобов`язана відповідно до пункту 4.4.3. функціональних обов'язків адміністративного, професорсько-викладацького і учбово-допоміжного складу та положення про навчальні підрозділи університету, розглядати, затверджувати та контролювати виконання індивідуальних планів роботи викладачів, знаходячись у приміщенні Рівненського державного гуманітарного університету, діючи умисно, шляхом засвідчення своїм підписом, видала завідомо неправдиві офіційні документи - табелі обліку використання робочого часу та підрахування заробітку викладачів РДГУ за січень - грудень 2010 року включно, січень-грудень 2011 року включно, січень - жовтень 2012 року включно, із завідомо неправдивими відомостями про те, що викладачі кафедри теорії і практики англійської мови та прикладної лінгвістики РДГУ ОСОБА_3 знаходилась на робочому місці з 16 червня 2010 року по 08 вересня 2010 року, з 08 червня 2011 року по 18 жовтня 2012 року, а ОСОБА_4 знаходилася на робочому місці з 01 січня 2010 року по 10 липня 2010 року, з 20 серпня 2010 року по 07 серпня 2011 року, з 03 вересня 2011 року по 26 лютого 2012 року, з 04 березня 2012 року по 10 серпня 2012 року, з 31 серпня 2012 року по 18 жовтня 2012 року, хоча фактично за вище вказані періоди вони перебували за межами державного кордону України. Про що зазначено в ухвалі Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2015 року, яка набрала законної сили 15 грудня 2015 року та згідно з якою, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 366 Кримінального кодексу України у зв'язку із закінченням строків давності (а.с. 15).

За підрахунками Позивача, перевірених судом, винними умисними діями Відповідача Рівненському державному гуманітарному університету завдано матеріальну шкоду в розмірі 133 931 грн. 85 коп., що полягає в зайво нарахованих та сплачених заробітній платі викладачам за фактично не відпрацьований час у розмірі 98 262 грн. 55 коп. та єдиний соціальний внесок у розмірі 35 669 грн. 30 коп.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 130 Кодексу законів про працю України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 133 Кодексу законів про працю України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 1353 Кодексу законів про працю України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Відповідно до статті 138 Кодексу законів про працю України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 137 Кодексу законів про працю України, суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

За змістом абзаців 1 та 2 пункту 4 Постанови Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», за правилами ст.132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Згідно зі ст.130 КЗпП не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов'язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов'язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, зокрема, із Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана вчиненням кримінального правопорушення, у розмірі 133 931 грн. 85 коп.

Крім того, у відповідності із статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України, з Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 339 грн. 32 коп.

З урахування викладеного, на підставі статей 130, 133, 134, 1353, 136, 137, 138 Кодексу законів про працю України, Постанови Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», статей 10, 11, 13, 57, 60, 61, 209, 212- 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Рівненського державного гуманітарного університету до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином - з а д о в о л ь н и т и у повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Рівненського державного гуманітарного університету (Код ) кошти у розмірі 133 931 (сто тридцять три тисячі дев'ятсот тридцять одна) гривню 85 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь держави судовий збір у розмірі 1 339 грн. 32 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :