Справа № 452/643/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"28" грудня 2017 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Карнасевич Г.І.,

секретаря Страхоцької Т.А.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

В обґрунтування позову покликається на те, що 11.07.2015 року в м. Самборі Львівської області між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до якого він передав ОСОБА_3 10 000 (десять тисяч) доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 11.07.2015 року становить 219160,00 грн., а ОСОБА_3 зобовязався повернути отримані кошти до 30.07.2015 року.

03.12.2015 року в м. Самборі Львівської області між ним та ОСОБА_3 укладено ще один договір позики, відповідно до якого він передав ОСОБА_3 2 000 (дві тисячі) доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.12.2015 року становить 47300 грн., а ОСОБА_3 зобовязався повернути отримані кошти до 04.12.2015 року.

Факт передачі коштів був засвідчений розписками від 11.07.2015 року та 03.12.2015 року, які відповідач підписав власноручно та зобовязався повернути борг у строк, зазначений у розписках. У встановлений строк ОСОБА_3 не розрахувався з позивачем і кошти не повернув.

Після закінчення термінів повернення він намагався повернути борг, але відповідач не виконав взяті на себе зобовязання, до теперішнього часу борг не повернув. На час подання позову відповідач на телефонні дзвінки не відповідає та уникає зустрічі з ним.

А тому просить стягнути з ОСОБА_3 суму заборгованості в розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на час подачі позову еквівалентно 322 680,00 (триста двадцять дві тисячі шістсот вісімдесят) гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, допитаний в судовому засіданні у якості свідка, позов підтримав, посилався на обставини викладені у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в обгрунтування заявлених позовних вимог зіслався на те, що у відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України суду, на підтвердження укладення договору позики надано оригінали розписок від 11.07.2015 року та 03.12.2015 року, у відповідності до яких ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 10 000 доларів США, які зобовязувався повернути до 30 липня 2015 року та 2 000 доларів США, які зобовязувався повернути до 04 грудня 2015 року.

Жодних доказів про те, що на даний час повернуто позичені грошові кошти, відповідачем не представлено, а допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не спростовують факту неповернення останнім грошових коштів згідно представлених розписок.

Відповідач ОСОБА_6 позову не визнав, посилаючись на те, що повністю повернув позивачу позичені гроші, навіть в більшому розмірі, ураховуючи сплату процентів за користування такими. Пояснив, що гроші позичав невеликого розміру грошовими сумами. Під час кожної позики під заставу давав транспортні засоби. Відсутність будь якого автомобіля станом на теперішній час в заставі свідчить про виконання ним боргових зобовязань. Ствердив, що позивач запевний його про те, що знищить розписки, а тому не вимагав віднього будь яких письмових підтверджень.

Заслухавши допитаного у якості свідка позивача, пояснення представника позивача та відповідача, свідків, дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суду, на підтвердження укладення договору позики, стороною позивачів надано оригінали розписок від 11.07.2015 року та 03.12.2015 року, у відповідності до яких ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_1 10 000 доларів США, які зобовязувався повернути до 30 липня 2015 року, та 2 000 доларів США з терміном повернення до 04 грудня 2015 року.

Зазначені письмові договори відповідають вимогам ч.1 ст.1047 ЦК України, оскільки їхня сума більш, ніж у 10 разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму громадян.

Як зазначено у Постанові Верховного суду України (справа №6 -79/ цс 14) договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердиди факт передачі відповідачем позивачу транспортних засобів, не володіючи інформацією щодо правової підстави такої передачі. Щодо повернення відповідачем боргу за договором позики позивачу ОСОБА_1 З не змогли нічого пояснити.

На підставі ч.3 ст.545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Зважаючи на те, що оригінал боргової розписки знаходиться у позивача, суд прийшов до переконання, що відповідач не виконав свої зобов'язання згідно договорів позики від 11.07.2015 року та 03.12.2015 року і не повернув позивачу коштів в сумі 12 000 (дванадцять тисяч ) доларів США, що станом на час предявлення позову, на14.03.2017 року, згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України станом, еквівалентно

322 680,00 грн. (12 000 дол. США х 26,89 грн.).

З тих підстав суд не приймає до уваги тверджень відповідача про те, що він повністю виконав свої боргові зобовязання за договором позики, оскільки в силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України не довів тих обставин, на які посилався як на підставу своїх заперечень, а показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у відповідності до ч. 1 ст.80 цього Кодексу не є тими доказами, які дають змогу дійти висновку про відсутність боргу у відповідача перед позивачем.

За таких обставин, суд, вважає, що позов є підставним і його, у відповідності із ч.1 ст.11 ЦПК України, слід задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на користь позивача

12 000 (дванадцять тисяч) доларів США, що станом на 14.03.2017 року згідно курсу НБУ еквівалентно 322 680,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,81, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму заборгованості в розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 322 680,00 (триста двадцять дві тисячі шістсот вісімдесят) гривень.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя