Копія Справа № 310/7039/16-ц
Провадження № 2/326/17/2017
УХВАЛА

27 грудня 2017 року Приморський районний суд Запорізької області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

за участю: секретаря Філанової В.І.

позивача ОСОБА_2

за участю представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Приморську позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що з липня 2010 року вона та відповідач стали проживати однією сімєю як чоловік та дружина; вони мешкали за однією адресою, вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Факт находження у фактичних шлюбних відносинах, а саме: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сімї буде підтверджено показами свідків. Також, згідно з довідкою клініки репродуктивної медицини «Надія» вона та відповідач 20.07.2010 проходили первинну консультацію лікаря репродуктолога в цій клініці, в подальшому лікувалися методом ЕКЗ і ПЕ до 14.09.2013. 31.12.2011 між ними Відділом ДРАЦС по м. Бердянську Бердянського МУЮ Запорізької області зареєстровано шлюб, актовий запис за № 846, від якого мають неповнолітніх дітей: доньку Камілу, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З квітня 2015 року вона з відповідачем мешкає окремо. Після припинення сімейних відносин діти проживають з нею. На теперішній час існує спір щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, яке було придбано під час шлюбу. У період шлюбу ними придбані транспортні засоби загальною вартістю 9937500 грн., а вона претендує на 1/2 частку в сумі 4968750 грн.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.2 ст.71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.4,5 ст.71 СК України).

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.4,5 ст.71СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності згоди присудження грошової компенсації може мати місце за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки на момент предявлення позову їй невідома позиція відповідача щодо згоди виплатити їй грошову компенсація за належну їй частку в переліченому майні, вважає за необхідним визнавати право власності на 1/2 його ідеальної частки.

Вона зверталась до ЦНПВАЗ з обслуговування м.Бердянська, Бердянського та Приморського районів УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області щодо отримання відомостей про реєстрацію права власності на перелічені транспортні засоби за відповідачем, але відповіді їй надано не було.

Також у період шлюбу в банківських установах на імя відповідача відкрито рахунки, гроші на які було покладено у період спільного їх мешкання. В ПАТ КБ «ПриватБанк» на його імя відкрито депозитні рахунки, на які внесено за 2012-2015р.р. кошти в сумі 150 000 доларів США, які є коштами спільного майна подружжя, і її 1/2 частка складає 75 000 доларів США. Шлюбного договору та домовленості про інший порядок розділу сумісного майна між ними не укладалось, загальний розмір вартості спільного майна подружжя складає 9937500 грн. та 150 000 доларів США, а вартість 1/2 частки, на яку вона претендує, складає 4968750 грн. та 75 000 доларів США.

Просить: 1) встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка ОСОБА_4 та жінки ОСОБА_2 без шлюбу у період з липня 2010 року по 31.12.2011;

2) поділити майно, яке є їх загальним сумісним майном подружжя, виділивши їй та визнавши за нею право власності на: - 1/2 частку автобусів: ПАЗ, номер реєстрації АР 1564 АА; АР 056-09АА, АР 1266 АА, АР 3801 АА, АР 5510; «Рута», номер реєстрації АР 1915 СІ; «Рута», номер реєстрації АР 1859 СА, номер реєстрації АР 3802 АА, АР 9473 СТ, АР 1617 АА, АР 1273 АА, АР 1860, АР 1568 АА, АР 4405, АР 3077 СО, АР 3661 С; - на 1/2 частку грошових коштів на депозитному рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі (15 000 + 15 000 + 25 000 + 20 000)= 75 000 доларів США;

3) ОСОБА_4 виділити у рахунок 1/2 частки загального спільного майна подружжя:

- 1/2 частку автобусів: ПАЗ, номер реєстрації АР 1564 АА; АР 056-09АА, АР 1266 АА, АР 3801 АА, АР 5510; «Рута», номер реєстрації АР 1915 СІ; «Рута», номер реєстрації АР 1859 СА, номер реєстрації АР 3802 АА, АР 9473 СТ, АР 1617 АА, АР 1273 АА, АР 1860, АР 1568 АА, АР 4405, АР 3077 СО, АР 3661 С;

- на 1/2 частку грошових коштів на депозитному рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі (15 000 + 15 000 + 25 000 + 20 000)= 75 000 доларів США;

Стягнути з ОСОБА_4 на її користь судові витрати (а.с.1-7).

08.05.2017 позивач направила до суду уточнену позовну заяву, в якій вона свої вимоги мотивувала аналогічно, просила: 1) встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка ОСОБА_4 та жінки ОСОБА_2 без шлюбу у період з липня 2010 року по 31.12.2011;

2) поділити майно, яке є їх загальним сумісним майном подружжя, виділивши їй та визнавши за нею право власності на:

- автобус ПАЗ 4234, номер реєстрації АР 1564 АА, та Рута», номер реєстрації АР 4406 АА;

- на 1/2 частку грошових коштів на депозитному рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 15 000 доларів США;

- на 1/2 частку грошових коштів на депозитному рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 15 000 доларів США;

- на 1/2 частку грошових коштів на депозитному рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 25 000 доларів США;

- на 1/2 частку грошових коштів на депозитному рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 20 000 доларів США;

3) ОСОБА_4 виділити у рахунок 1/2 частки загального спільного майна подружжя:

- автобус ПАЗ 3205, номер реєстрації АР 0378 СК, та MERSEDES BENZ 609D, номер реєстрації АР 4753 АА;

- на 1/2 частку грошових коштів на депозитному рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 15 000 доларів США;

- на 1/2 частку грошових коштів на депозитному рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 15 000 доларів США;

- на 1/2 частку грошових коштів на депозитному рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 25 000 доларів США;

- на 1/2 частку грошових коштів на депозитному рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 20 000 доларів США;

Стягнути з ОСОБА_4 на її користь судові витрати (а.с.21-23).

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити. У подальшому повідомила, що на даний час сторонами вирішується питання щодо мирного вирішення спору.

Представник позивача ОСОБА_3 підтримала у повному обсязі позовні вимоги позивачки.

Відповідач ОСОБА_4 пояснив, що з позивачко вони спільно проживали однією сімєю з липня 2010 року по 31.12.2011 по 01.04.2015, 31.12.2011 між ними було зареєстровано шлюб. Щодо транспортних засобів, то він не згоден з вказаною позивачкою оцінкою; автобус ПАЗ 4234, номер реєстрації АР 1564 АА був поставлений на облік у період спільного проживання, у документах на автобус Рута», номер реєстрації АР 4406 АА, вони з нею записані співвласниками. Позовні вимоги про поділ грошових коштів не визнає, оскільки він їх заробив, а позивачка виховувала дітей. Тому позовні вимоги визнав частково.

Представник відповідача ОСОБА_5 підтримав думку відповідача.

Судом встановлено, що у судове засідання, призначене на 23.11.2017 позивачка з її представником не зявилися, хоча були повідомлені в установленому порядку про час та місце розгляду справи (а.с.168), від них не надійшло заяв про розгляд справи у їх відсутність та наявність поважних причин їх неявки. Розгляд справи відкладений у звязку з їх неявкою відкладений на 27.12.2017.

27.12.2017 позивачка та її представник повторно не зявилися у судове засідання, хоча повідомлені в установленому порядку про час та місце розгляду справи (а.с.171), про причини неявки не повідомили, від них не надійшло заяв про розгляд справи у їх відсутність.

Таким чином, позивачка ОСОБА_2 з її представником ОСОБА_3, повідомлені в установленому порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання 23.11.2017, 27.12.2017, не зявились в судове засідання, у тому числі повторно, про причини неявки не повідомили, від них не надійшло заяв про розгляд справи у їх відсутність, їх незявлення перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Позивач (її представник) повторно не повідомили про причини своєї неявки, повторно не зявився в судове засідання без поважних причин, не надали заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Так, згідно зі ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.41).

Відтак, позивачкою не дотримано свого обовязку щодо повідомлення суду про причини неявки у судове засідання, вжити заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його незявлення не перешкоджає вирішенню спору. Аналогічні положення передбачені п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Позивачка ОСОБА_2 07.10.2016 подала цивільний позов, який тривалий час перебуває на розгляді, що приводить до порушення строків розгляду справи, на виклики до суду не реагувала, повідомлена належним чином про дату, час та місце судового розгляду, повторно не прибула у судове засідання без поважних причин, і від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності. Не відомо, чи підтримує вона заявлені у позові вимоги у теперішній час, її незявлення не перешкоджає вирішенню спору. Вона також не направила в судове засідання свого представника, він теж, повідомлений в установленому порядку про час та місце розгляду справи не зявився, причини не повідомив. За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, вважаючи за неможливе розглянути справу у відсутності позивача, а також з метою забезпечити виконання завдань цивільного судочинства, дотримання засад і принципів міжнародного права, вказану позовну заяву позивачки ОСОБА_2 необхідно залишити без розгляду, а їй розяснити, що вона після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257, ст.259, 260, 352- 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу - залишити без розгляду.

Розяснити позивачу ОСОБА_2, що залишення позову без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для залишення позову без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя підпис ОСОБА_1

Копія вірна: суддя Т.В. Стріжакова

27.12.2017