АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Сокуренко Наталії Вікторівни в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: Державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець РусланОлегович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг», ОСОБА_4, про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення її позову до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк»), треті особи: Державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., Товариство з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» (далі по тексту - ТОВ «Естейт Селлінг»), ОСОБА_4, про визнання правочину недійсним.

Не погодившись з ухвалою суду Сокуренко Н.В. в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову у забезпеченні позову. Зазначає про те, що суд не мав достатніх підстав для забезпечення позову; обраний спосіб не відповідає заявленим позовним вимогам.

В судовому засіданні ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні.

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/8157/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
В судове засідання представник ПАТ КБ «ПриватБанк», Державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., представник ТОВ «Естейт Селлінг», ОСОБА_4 не з'явились, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_4 забеспечила явку уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що в грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до ПАТ КБ "ПриватБанк" з позовом про визнання правочину(рішення) про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення АДРЕСА_1, недійсним.

Одночасно позивач порушила питання про забезпечення позову шляхом заборони всім суб'єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження об'єкта нерухомого майна за вищевказаною адресою, а також просила заборонити ТОВ "Естейт Селлінг" вчиняти правочини щодо управління об'єктом нерухомого майна за вищезазначеною адресою, в тому числі, але не виключно: укладати(розривати) договори з житлово-експлуатаційними організаціями, підприємствами, які надають послуги охорони майна, підприємствами енерго-, водо-, тепло- та газопостачання; заборонити заходити до приміщення за зазначеною адресою та вчиняти певні дії - проводити перепланування, реконструкцію або інші будівельно-технічні роботи, а також від'єднувати (відключати) дане приміщення від будь-яких кабелів зв'язку та інженерних мереж, в тому числі, але не виключно, енерго-, водо-, тепло- та газопостачання; заборонити ТОВ "Естейт Селлінг" (його уповноваженим працівникам) іншим чином користуватися, володіти та розпоряджатися об'єктом нерухомого майна за адресою спірного нежилого приміщення,в тому числі укладати(розривати) договори оренди, купівлі-продажу, міни, іпотеки тощо з третіми особами.

Ухвалою від 26 грудня 2016 року заяву ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, належне на праві власності ТОВ "Естейт Селлінг", а саме нежитлове приміщення АДРЕСА_1.

Заборонено всім суб'єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження об'єкта нерухомого майна за вищевказаною адресою.

Заборонено ТОВ "Естейт Селлінг" та його уповноваженим представникам вчиняти правочини щодо управління об'єктом нерухомого майна за вищезазначеною адресою, в тому числі, але не виключно: укладати(розривати) договори з житлово-експлуатаційними організаціями, підприємствами, які надають послуги охорони майна, підприємствами енерго-водо-, тепло- та газопостачання.

Заборонено ТОВ "Естейт Селлінг" та його уповноваженим представникам укладати(розривати) договори оренди, купівлі-продажу, міни, іпотеки тощо з третіми особами щодо означеного нежитлового приміщення.

Заборонено ТОВ "Естейт Селлінг" та його уповноваженим представникам проведення перепланувань, реконструкції, інших будівельно-технічних чи ремонтних робіт, від'єднання (відключення) кабелів зв'язку, інженерних мереж, в тому числі, але не виключно, енерго-, водо-, тепло- та газопостачання нежитлового приміщення за зазначеною адресою.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що майно, на яке просить накласти арешт ОСОБА_2, є предметом спору, а дії, які вона просить заборонити та вчиняти - забезпечать схоронність спірного майна.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можна з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України визначено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-які стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).

Згідно з частиною 3 статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Види забезпечення позову та порядок розгляду заяви про забезпечення позову, а також виконання ухвали про забезпечення позову визначено статтями 152 - 153 ЦПК України.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» згідно п.1 ч.1 ст. 151 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Як убачається з роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем заявлено вимогу про визнання правочину недійсним, що є спором немайнового характеру, та помилково обрав заходи забезпечення, які не відповідають заявленим позовним вимогам.

Крім того, в порушення вимог ст.11 ЦПК України, застосував захід забезпечення позову, про який стороною заявлено не було.

За таких підстав доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну Сокуренко Наталії Вікторівни в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу.

В задоволенні заяви ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль