справа № 208/3040/17
№ провадження 2/208/1442/17
РІШЕННЯ

Іменем України

14 грудня 2017 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Івченко Т.П.,

при секретарі Корнієнко К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Камянське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» «про стягнення заборгованості по вихідній допомозі, розміру середнього заробітку за час затримки належних звільненому працівнику сум», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» «про стягнення заборгованості по вихідній допомозі, розміру середнього заробітку за час затримки належних звільненому працівнику сум», просив:

- стягнути з відповідача публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» на свою користь вихідну допомогу в розмірі 21206 (двадцять одна тисяча двісті шість) грн. 40 коп.;

- стягнути з відповідача публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» на свою користь середній заробіток за час затримки належних працівнику сум у розмірі 6627 (шість тисяч шістсот двадцять сім) грн.;

- стягнути з відповідача публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» на свою користь судові витрати у розмірі 700 (сімсот) грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 19.05.2017 року був прийнятий на роботу до ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» на посаду слюсаря-ремонтника 4 розряду. 20.08.2013 року був переведений до ремонтно-сервісного відділу інженером І категорії бюро контролю обємів робіт відділу ремонтів.

Після неодноразових звернень до керівництва ПАТ «ДМК» із заявами про порушення строків виплати заробітної плати, 18.04.2017 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення за власним бажанням у звязку з порушенням роботодавцем трудового законодавства.

Проте, згідно наказу від 25.04.2017 року, 28.04.2017 року позивача звільнено з посади за власним бажанням в порядку ст. 38 КЗпП України.

За період з 28.04.2017 року по 31.05.2017 року відповідачем не проведено з позивачем повного розрахунку, та не виплачено належних до виплати сум: вихідної допомоги в розмірі 21206 (двадцять одна тисяча двісті шість) грн. 40 коп. та середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку 12.05.2017 року, що складає 6627 (шість тисяч шістсот двадцять сім) грн.

Позивач до судового засідання надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив стягнути з відповідача на свою користь вихідну допомогу в розмірі 21206 (двадцять одна тисяча двісті шість) грн. 40 коп. та середній заробіток за час затримки належних працівнику сум у розмірі 6627 (шість тисяч шістсот двадцять сім) грн., так само, як і судові витрати у розмірі 700 (сімсот) грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заперечення проти позову, в яких позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, вказала на пропуск позивачем місячного строку, передбаченого КЗпП для звернення до суду з позовами про звільнення; зазначила, що розрахунок розміру вихідної допомоги виконаний невірно, оскільки, згідно платіжного доручення № 263, позивачу перераховані відповідні кошти 10.05.2017 року. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника відповідача ОСОБА_2

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 19.05.2007 року на підставі наказу № 114 від 16.05.2017 року був призначений на посаду слюсаря-ремонтника 4 розряду, 16.09.2013 року - переведений до ремонтно-сервісного відділу інженером І категорії бюро контролю обємів робіт відділу ремонтів (а. с. 7 8).

Позивач звертався до Управління з питань праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області стосовно, порушення строків виплати заробітної плати на ПАТ «ДМК», на що ним отримано відповідь відповідного служби від 27.03.2017 року, згідно якої ОСОБА_1 повідомлено, що у грудні 2016 року проведено планову перевірку комбінату за результатами якої складено акт, внесено припис на усунення порушень, в тому числі і порушень про оплату праці в частині додержання строків виплати заробітної плати (а. с. 10).

18.04.2017 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення за власним бажанням в звязку із порушенням строків виплати заробітної плати (а. с. 9). Розпорядженням від 25.04.2017 року № 470 к позивача звільнено з формулюванням «за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП з 28.04.2017 року» (а. с. 9).

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Ст. 44 КЗпП встановлено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у ст. 38 КЗпП України, внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Згідно розрахунку, наданого позивачем в матеріалах справи, розмір його тримісячного середнього заробітку становить: 331 грн. 35 коп. (середньоденна заробітна плата) х 64 (робочі дні) = 21206 (двадцять одна тисяча двісті шість) грн. 40 коп.

Розмір середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 28.04.2017 року по 01.06.2017 року, згідно розрахунку, наданого відповідачем в матеріалах справи, становить: 331 грн. 35 коп. (середньоденна заробітна плата) х 20 (робочих днів) = 6627 (шість тисяч шістсот двадцять сім) грн. 40 коп.

Згідно п. 5 ч. 6 постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, ПАТ «ДМК» порушило умови трудового договору, укладеного з ОСОБА_1

Представник відповідача прохала залишити позов ОСОБА_1 без розгляду у звязку з порушенням строку в один місяць, встановленого п. 1 ст. 233 КЗпП України, оскільки вказаний позов належить до справ про звільнення. Вказала, що звільнення відбулось 28.04.2017 року, з позовом ОСОБА_1 звернувся 06.06.2017 року.

Суд з такою позицією ПАТ «ДМК» не погоджується, оскільки позивач прохає, зокрема, стягнути на свою користь вихідну допомогу, що не тягне за собою його поновлення на роботі. Тому до вказаних правовідносин належить застосовувати тримісячний строк для звернення до суду.

Крім того, згідно ст. 238 КЗпП України, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

П. 2.25 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. При розірванні трудового договору з ініціативи працівника з причин, за яких законодавства повязує надання певних пільг і переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки і зазначенням цих причин.

Представник відповідача у своєму запереченні вказувала на невірний розрахунок позивачем розміру вихідної допомоги та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте доказів, які б підтверджували обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, нею не надано.

З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» на його користь вихідної допомогу в розмірі 21206 (двадцять одна тисяча двісті шість) грн. 40 коп. та середнього заробітку за час затримки належних працівнику сум у розмірі 6627 (шість тисяч шістсот двадцять сім) грн. підлягають задоволенню.

Позивачем, згідно акту приймання виконаних робіт за договором № 12 від 01.06.2017 року, сплачено адвокату ОСОБА_3 700 (сімсот) грн. за складання позовної заяви (а. с. 12), що належить до витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. П. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, а п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України - витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідача ПАТ «ДМК» підлягають стягненню на користь позивача понесені та документально підтвердженні судові витрати у розмірі 700 (сімсот) грн. 20 коп.

Оскільки при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, то, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь Держави.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 21, 38, 44, 233, 238 КЗпП України, П. 2.25 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, ч. 6 постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», ст. ст. 10, 11, 79, 88 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» «про стягнення заборгованості по вихідній допомозі, розміру середнього заробітку за час затримки належних звільненому працівнику сум» - задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, вихідну допомогу у розмірі трьох місячних заробітних плат у розмірі 21206 (двадцять одна тисяча двісті шість) грн. 40 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 28.04.2017 року по 01.06.2017 року у розмірі 6627 (шість тисяч шістсот двадцять сім) грн. 40 коп.

Вихідну допомогу у розмірі трьох місячних заробітних плат у розмірі 21206 (двадцять одна тисяча двісті шість) грн. 40 коп. та середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 28.04.2017 року по 01.06.2017 року у розмірі 6627 (шість тисяч шістсот двадцять сім) грн. 40 коп., стягнути з публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» на користь ОСОБА_1 без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, витрати на правову допомогу в розмірі 700 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», на користь Держави в оплату судового збору 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Івченко Т. П.