22-ц/775/867/2017(м)
Головуючий в 1 інстанції Демочко Д.О.
Доповідач Принцевська В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Принцевської В.П.,

суддів Биліни Т.І., Лопатіної М.Ю.

секретар Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Урзуфська сільська рада Мангушського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 8 листопада 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до Першотравневого районного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Урзуфська сільська рада Мангушського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, вказавши наступне.

Вона проживає у житловому будинку із господарськими спорудами, розташованому за адресою: Донецька область с. Урзуф вул. Курортна 53.

12 березня 1975 року її чоловікові ОСОБА_5 було видано акт про відвід в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва житлового будинку. Крім того, рішенням правління колгоспу було видано свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР. У 1978 році її чоловік закінчив будівництво даного житлового будинку на 4 кімнати, в якому вони з чоловіком проживали увесь час.

02.06.2016 року чоловік позивача ОСОБА_5 помер, а позивачка фактично вступила в спадщину, так як проживала за вказаною адресою, суперечок з приводу спадщини у неї ні з ким не виникало.

15.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася в Першотравневу державну нотаріальну контору для прийняття спадщини, де отримала відмову в здійсненні нотаріальних дій, так як на житлове будівництво не було належним чином оформлено право власності.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка, тому у нотаріальній конторі їй було роз'яснено, що розв'язати це питання можливо тільки в судовому порядку, в зв'язку з чим, у позовних вимогах просить суд: визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом, право власності на житлове будівництво, розташоване за адресою Донецька область с. Урзуф вул. Курортна 53, що залишився після смерті її чоловіка ОСОБА_5.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 8 листопада 2017 року відмовлено в задоволенні позову. З даним рішенням не погодилася позивач та оскаржила його в апеляційному порядку. Вона посилається на те, що суд першої інстанції не повно зясував обставини справи та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Представник третьої особи - Урзуфської сільської ради Мангушського району Донецької області до суду не зявилися, повідомлені про час і місце судового засідання судовим повідомленням та телефонограмою, яка зареєстрована в журналі телефонограм за № 2835.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та представника позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

З огляду на вказані фундаментальні права і гарантії, серед яких основоположним є право приватної власності, які гарантуються кожній особі як основним законом України так і міжнародним нормативним актом, суд зобовязаний належним чином перевіряти докази, що надані позивачами в обґрунтування їх права власності та сприяти захисту такого права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обовязків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачка, як дружина спадкодавця, відносяться до першої черги спадкоємців за законом.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, позивачка є спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину.

Надаючи оцінку правовідносинам щодо переходу майнових прав на спадкове майно, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-АБ №065889 від 23.08.1969 року (а.с.12), який помер 02.06.2016 року, відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО 3952900 від 06.06.2016 року (а.с.4). На день смерті з ним проживала його дружина ОСОБА_1, що вбачається з довідки виконавчого комітету Урзуфської сільської ради Мангушського району Донецької області №2137 від 11.11.2016 року.

За життя чоловік позивачки отримав акт про відвід в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, зареєстрований 12.03.1975 року та свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР.

Згідно довідки виконавчого комітету Урзуфської сільської ради Мангушського району Донецької області №2203 від 30.11.2016 року житловим будинком розташованим за адресою: Донецька область с. Урзуф вул. Курортна 53 рахується земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,2000 га, ділянка не приватизована.

Як вбачається з постанови Першотравневої державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії №526/02-31 ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлому 02 червня 2016 року ОСОБА_5, а саме: житловий будинок з належними до нього надвірними побудовами та спорудами за номером 53, розташований по вулиці Курортній в селі Урзуф Мангушського району Донецької області відмовлено, у звязку із відсутністю у спадкоємця документу, що підтверджує право власності на спадкове майно.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобовязаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Суд першої інстанції правильно встановив, що спадкодавець ОСОБА_5 у встановленому законом порядку не отримував документів про введення спірного будинку по вул. Курортній 53 в с. Урзуф Мангушського району Донецької області в експлуатацію, державну реєстрацію домоволодіння не провів.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

До компетенції суду не входить введення в експлуатацію житлових будинків та їх державна реєстрація.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні даного позову за його недоведеністю.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому необхідно відхилити апеляційну скаргу позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 8 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 28.12.2017 року.

Судді