АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В. суддів: Поливач Л.Д., Вербової І.М. при секретарі - Пащенко О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_2 про стягнення коштів за апеляційною скаргоюГолови комісії з припинення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - Дудича ІванаДмитровича, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року відмовлено в задоволенні позову Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача Голова комісії з припинення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - Дудич І.Д. подав апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Суд не надав належної оцінки посиланням позивача на те, що при виплаті ОСОБА_2 пенсії було допущено переплату в розмірі 6 780,89грн., що дає підставу вимагати повернення вказаної суми від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначив, що вказана переплата відбулася не з вини позивача, а внаслідок рахункової помилки при автоматизованому способі обробки пенсійної документації. Вказав, що Лівобережним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві листом було повідомлено відповідача про необхідність погашення виниклої переплати, проте останній відповідних дій не вчинивта в добровільному порядку грошові кошти на рахунок управління не вніс, що не було враховано судом першої інстанції. Посилався на те, що при ухваленні рішення суд не звернув уваги на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-91цс14, де роз'яснено, що кошти, які є пенсійною виплатою, можуть бути повернуті в порядку ст. 1215 ЦК України у разі, якщо їх виплата проведена в зв'язку з допущеною рахунковою помилкою, як має місце у даній справі.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважаєза можливе слухати справу за відсутності особи, що подала апеляційну скаргу. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними. Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб які брали участь у справі та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві як особа, що отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Листом вих. № 130 від 16 січня 2017 року Управління з координації та контролю за виплатою пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило Лівобережному об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києва про допущену в період з 24 вересня 2011 року по 31 січня 2017 року переплату пенсії ОСОБА_2 в розмірі 6 870,89 грн. Листом вих. № 647/06.33 від 14 квітня 2017 року Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило ОСОБА_2про здійснену переплату та запропонувало погасити її в добровільному порядку шляхом сплати визначеної суми на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Відповідних дій, спрямованих на погашення переплати в розмірі 6 870,89 грн. не вчинив. Звертаючись до суду з позовом про стягнення надміру виплачених коштів, Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві посилалося на те, що допущена переплата відбулася поза волею позивача, у зв'язку з рахунковою помилкою, при цьому відповідач не погасив в добровільному порядку помилково здійснену на його користь переплату пенсії, а тому, в силу положень ст.ст. 1212 ЦК України, вказані кошти підлягають стягненню з останнього за рішенням суду як майно, набуте нею без достатньої правової підстави. Відмовляючи Лівобережному об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що саме в результаті діяльності співробітників позивача було визначено завищений розмір індексації пенсії відповідача, при цьому позивач за своїм власним рішенням виплачував ОСОБА_2 пенсію у визначеному в результаті перерахунку підвищеному розмірі, а тому факт допущення при обчисленні пенсійних виплат рахункової помилки є недоведеним, з огляду на що, позов необґрунтований і не підлягає задоволенню. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. В статті 1215 ЦК України встановлено, що не підлягають поверненню, зокрема, безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. В статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка регулює порядок утримання надміру виплачених сум пенсій, зазначено, що можуть бути повернуті суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Ці суми повертаються пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Таким чином, чинне законодавство передбачає лише такі підстави для стягнення надміру виплачених в якості пенсії сум, як зловживання або недобросовісність з боку пенсіонера, подання страхувальником недостовірних даних та рахункова помилка з боку органу, що здійснив виплату. Оскільки при зверненні до суду з вказанимпозовом Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві не було надано суду жодних доказів існування будь-якої з вищезазначених підстав для стягнення надміру виплачених пенсійних сум, а також враховуючи, що допущення рахункової помилки при нарахуванні ОСОБА_2 пенсії за період з з 24 вересня 2011 року по 31 січня 2017 року року також не було підтверджено за допомогою належних та допустимих доказів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не ґрунтуються на положеннях законодавства та не підлягають задоволенню. Доводи апеляційної скарги про те, що переплата відбулася у зв'язку з рахунковою помилкою, що є підставою для застосування положень ст. 1212 ЦК України та стягнення переплачених коштів за рішенням суду, колегія суддів відхиляє, з наступних підстав. Так, за правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Позивач, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, доказів здійснення ОСОБА_2 переплати в розмірі 6 870,89 грн. через допущені розрахункові помилки не надало ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції. Матеріали справи взагалі не містять жодних доказів на підтвердження того, що кошти в розмірі 6 870,89 грн. були виплачені відповідачу надміру, а тому підлягають поверненню. Поданий позивачем лист Управління з координації та контролю за виплатою пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не засвідчує належним чином даний факт, оскільки не містить зазначення причин виникнення переплати, обґрунтування її розміру, доказів неправильності застосованого коефіцієнту індексації. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що чинне законодавство України не містить визначення поняття «рахункова помилка», проте, виходячи з суті даного поняття, варто вважати, що під рахунковою помилкою розуміються неправильності в обчисленнях та допущенні при здійсненні розрахунків арифметичні помилки. Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві в позовній заяві зазначає, що переплата пенсії відбулася у зв'язку із застосуванням невірного розміру індексації, тобто, позивачем самостійно, добровільно та на власний розсуд було визначено коефіцієнт індексації пенсії ОСОБА_2 та тривалий час виплата проводилася згідно даного розрахунку. Тобто, нарахування підвищеної пенсії, на що посилається позивач, відбувалася не внаслідок неправильності в обчисленнях чи допущених при здійсненні розрахунків арифметичних помилок, а у зв'язку з самостійним обранням Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві певних вихідних даних для застосованої формули розрахунку. При цьому, доказів неправильності таких вихідних даних, зокрема, неправильності застосованого коефіцієнту індексації, позивачем не було надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції, а тому відсутні підстави вважати, що Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було проведено неправильні обчислення при нарахуванні пенсії відповідачу. З викладеного вбачається, що факт допущення рахункової помилки при нарахуванні ОСОБА_2 пенсії не підтверджений та не доведений, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв вказану обставину до уваги при вирішенні спору є необґрунтованими. Не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про відмову у позові також посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-91цс14, оскільки, в даній правовій позиції зазначено, що пенсійні виплати, набуті без достатньої правової підстави, не підлягають поверненню у разі проведення цих виплат добровільно, за відсутності рахункової помилки з боку установи і недобросовісності з боку набувача, при цьому правильність виконаних розрахунків та добросовісність набувача презюмуються. Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження як недобросовісності з боку ОСОБА_2 при отриманні пенсійної виплати, так і допущеної Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві помилки при виконанні розрахунків сум пенсій, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у позові узгоджується з висновками Верховного Суду України, зазначеними в правовій позиції у справі № 6-91цс14. Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - відсутні. Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Голови комісії з припинення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - Дудича ІванаДмитровича відхилити. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: