Провадження № 2/369/859/18
РІШЕННЯ

Іменем України

09.02.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

при участі секретаря Водала А.Ю.,

позивача ОСОБА_1.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та пені за несвоєчасну сплату аліментів, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх його доходів, починаючи з 17 листопада 2016 року. На підставі виконавчого листа державним виконавцем Києво-Святошинського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача аліментів. Однак, відповідач ухиляється від сплати аліментів без поважних причин, не сплачує аліменти, внаслідок чого станом на 11 жовтня 2016 року за ним утворилась заборгованість з виплати аліментів на утримання дітей у сумі 28 962,77 грн.. Вважає, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з вини відповідача. Відповідач працює, має дохід, проте не виконує рішення суду. Згідно розрахунку сума неустойки за період з 17 листопада 2016 року по 11 жовтня 2017 року по сплаті аліментів на утримання дітей становить 94 997,88 грн. У добровільному порядку відповідач відмовляється погасити дану заборгованість.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 28 962,77 грн., неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 94 997,88 грн.; а всього 123 960,65 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що у них з відповідачем була усна домовленість про сплату ним аліментів в розмірі приблизно 5000 грн. щомісячно. Але дану домовленість він не виконав. Кошти, що переказував, це лише допомога на прохання доньки. Відповідач почав надсилати кошти лише після подання позову до суду. Просила суд задоволити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, подав письмовий відзив. Суду пояснив, що кошти на утримання дітей він надавав як позивачу, так і донькам. Зокрема, у грудні 2016 року надав 7000 грн., влітку - 2000 грн., а коли йому стало відомо картковий рахунок доньки - почав переказувати аліменти на цю картку. Про відкрите виконавче провадження йому стало відомо лише після отримання даного позову. При зверненні до виконавчої служби, державний виконавець відмовився проводити перерахунок, посилаючись на судовий спір. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодекос випадках.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2013 року було стягнено з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, - аліменти на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 17 листопада 2016 року.

На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист №369/10653/16ц, який було подано позивачкою для примусового виконання до Києво-Святошинського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області та відкрито виконавче провадження.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості від 29 вересня 2017 року державного виконавця Києво-Святошинського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_2 не виконував рішення суду по сплаті аліментів на утримання дітей з 17 листопада 2016 року, станом на 29 травня 2017 року заборгованість по сплаті аліментів становить 14 499,121 грн.

Суд критично оцінює пояснення відповідача ОСОБА_2, що ним сплачувались кошти на утримання дітей готівкою особисто позивачу ОСОБА_1 та донькам, оскільки дані обставини не підтверджені останніми. У судовому засіданні позивачка заперечувала отримання нею аліментів, а ОСОБА_4 лише підтвердила факт отримання коштів від батька, але не вказала коли та в якому розмірі, а також те, що це були аліменти на її утримання та її сестри. Належних та допустимих доказів на підтвердження сплати аліментів за період з 17 листопада 2016 року відповідач суду не надав.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

При розрахунку заборгованості, суд не бере до уваги подану позивачем довідку державного виконавця, оскільки наведений розрахунок визначає частку 1/4, а за рішенням суду з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, період зазначений з листопада 2016 року по вересень 2017 року, а державним виконавцем вказано заборгованість станом на 29 травня 2017 року.

З пояснень відповідача ОСОБА_2 встановлено, що останній в період з листопада 2016 року по жовтень 2017 року постійного заробітку не мав, тому заборгованість суд визначає виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості, яка вказана у довідці державного виконавця в розмірі 5558,80 грн. Інших даних сторони суду не надали та не заявили клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. Таким чином, до сплати відповідачем щомісячно підлягали аліменти в розмірі 1852,93 грн.

Ст. 196 СК України передбачає що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили.

Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст.214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов'язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов'язковому виконанню.

Пояснення ОСОБА_2, що він не знав про відкрите виконавче провадження, а тому його вина відсутня, суд оцінює критично, оскільки з наявного в матеріалах справи рішення суду про стягнення аліментів вбачається, що ОСОБА_2 знав про рішення суду про стягнення аліментів. Тому заборгованість із аліментів виникла з вини ОСОБА_2 як особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, а тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Проте суд не погоджується із розрахунком пені, виконаним позивачем, так як він не відповідає вимогам закону.

У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі №6-81цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Така-ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-94цс-15 від 1 липня 2015 року. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

При обчисленні розміру пені, суд враховує подані відповідачем квитанції про перерахунок коштів за період з серпня 2017 року по 11 жовтня 2017 року. Посилання позивача, що це було просто на прохання доньки, суд до уваги не бере, оскільки дана обставина не підтверджена донькою ОСОБА_4 в судовому засіданні, відсутні в матеріалах справи і підтвердження існування між сторонами будь-яких інших домовленостей, зобов'язань грошового характеру. Щодо перерахунку коштів після 11 жовтня 2017 року по грудень 2017 року, то дані виплати проводились вже після подання позову та можуть бути зараховані як сплата аліментів та погашення існуючої заборгованості державним виконавцем.

З урахуванням наведеного, відповідно до вимог ст.196 СК України позивачка має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що складає по сплаті аліментів на утримання дитини:

за 2016 рік, починаючи з 17 листопада 2014 року нарахована сума аліментів за листопад 2016 року: 864.70 грн. х 1% х 14 днів = 121,06 грн.; грудень 2016 року: нараховані аліменти 1852,93 грн. х 1% х31 день = 574,41 грн. Всього 695,47 грн.

за 2017 рік: січень 2017 року нараховані аліменти 1852,93 грн. х 1% х 31дн.= 574,41грн.; лютий 2017 року: нараховані аліменти 1852,93 грн. х 1% х 28дн.= 518,82грн.; березень 2017року: нараховані аліменти 1852,93 грн. х 1% х 31дн.= 574,41 грн.; квітень 2017 року: нараховані аліменти 1852,93 грн. х 1% х 30дн.= 555,88 грн..; травень 2017 року: нараховані аліменти 1852,93 грн. х 1% х 31дн.= 574,41 грн.; червень 2017 року: нараховані аліменти 1852,93 грн. х 1% х 30дн.= 555,88 грн..; липень 2017 року нарахована сума аліментів 1852,93 грн. х 1% х 31 день = 574,41 грн.; серпень 2017 року: нараховані аліменти 1852,93 грн., сплачено 1206,04 грн.: 646,89 грн. х 1% х 31дн.= 200,53 грн..; вересень 2017 року: нараховані аліменти 1852,93 грн., сплачено 854,28грн.: 998,65 х 1% х 30дн.= 299,59 грн.; жовтень 2017 року: нараховані аліменти по 11 жовтня 657,49грн., сплачено 201,01 грн.: 456,48 грн. х 1% х 11дн.= 50,21грн. Всього 4 478,53 грн.

Загальна сума неустойки (пені), яка підлягає стягненню із відповідача, за період з 17 листопада 2016 року по 11 жовтня 2017 року - становить 5 174грн.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті аліментів.

Сімейне законодавство в редакції, діючій на час існування спірних правовідносин, можливість стягнення заборгованості по аліментам за рішенням суду передбачало для аліментів, які сплачуються в порядку, передбаченому ст. 187 СК України, що врегульовує відносини, пов'язані із відрахуванням аліментів на дитину за добровільною ініціативою платника шляхом подачі ним заяви за місцем роботи.

Правовий аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 194 СК України передбачає стягнення в судовому порядку лише тієї заборгованості за аліментами, яка виникла у зв'язку із сплатою аліментів, розмір яких визначений на підставі домовленості сторін, оформленої шляхом добровільної подачі платником відповідної заяви про відрахування аліментів за місцем роботи (ст. 187 СК України).

У даній справі аліменти на користь позивача вже стягнуті за рішенням суду від 09 грудня 2016 року і повторному стягненню в судовому порядку не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного судового стягнення. Тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими частково.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258, 280 ЦПК України, ст.ст. 180, 182, 183, 192, 194, 196 СК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, - пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 5 174 грн. (п'ять тисяч сто сімдесят чотири грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у сумі 640 грн. (шістсот сорок грн.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (03.10.2017) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Н.С. Пінкевич