Справа № 727/3467/17
Провадження № 2/727/1059/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд», третя особа без самостійних вимог обслуговуючий кооператив «Житлово будівельний кооператив «Проспект» про припинення договору оренди земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_4 міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд», третя особа без самостійних вимог Обслуговуючий кооператив «Житлово будівельний кооператив «Проспект» про припинення договору оренди земельної ділянки.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, будучи повідомленою про день час і місце розгляду справи. Згідно вимог ст. 158 ч. 2 ЦПК України позивачем заявлено клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд», ОСОБА_2 в судовому засіданні заявив клопотання з наданням письмової заяви про закриття провадження у справі, вважаючи, що справу за заявленими вимогами слід розглядати в порядку господарського провадження, оскільки позивач являється підприємцем і обставини позову чітко вказують на вирішення господарських питань.

У відповідності до ст. 15 ч.1 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Судом встановлено, що позивачем заявлено вимогу про припинення договору оренди землі укладеного між відповідачами, в якому зазначає, що оспорюваний договір перешкоджає останній здійснювати господарську діяльність.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач є фізичною особою - підприємцем (а.с.76-78).

Статтею 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності. Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» розяснено, з огляду на приписи ст. 22 ч. 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 41, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер. Крім того, господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, також спори, пов'язані із захистом права власності, в тому числі з визнанням цього права; визнанням недійсними договорів, укладених суб'єктами господарювання, або між суб'єктами господарювання та органами державної влади і місцевого самоврядування шляхом проведення прилюдних торгів (аукціону), у тому числі договорів купівлі-продажу і оренди землі, а так само визнання недійсними актів про проведення відповідних торгів (аукціону). Згідно роз'яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від субєктивного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, сторони в яких с юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, повноважень при реалізації ними владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1.3 частини першої ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства віднесено до компетенції адміністративних судів.

Статтею 30 ЦПК України передбачено, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

В даному випадку позивач - субєкт господарювання звертається з позовом до юридичних осіб про припинення договору оренди землі з підстав, що чинність останнього перешкоджає здійснювати господарську діяльність позивачу, тобто даний спір на думку суду є підвідомчим господарському суду і підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (п.4) передбачено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою ст. 15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або Господарським процесуальним кодексом України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand V. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Відповідності до ст. 205 ст.1 п. 1 ЦПК України суд закриває провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_3 до відповідачів ОСОБА_4 міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд», третя особа без самостійних вимог Обслуговуючий кооператив «Житлово будівельний кооператив «Проспект» про припинення договору оренди земельної ділянки не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження по цивільній справі за вищенаведеним позовом підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 205 ч.1 п.1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд», третя особа без самостійних вимог Обслуговуючий кооператив «Житлово будівельний кооператив «Проспект» про припинення договору оренди земельної ділянки, закрити у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз'яснити позивачу ОСОБА_3 право звернення з заявленими вимогами до належного суду

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом п»яти днів з дня проголошення ухвали, а особами які не були присутні при проголошення, в той же термін з дня отримання її копії.

Суддя: Слободян Г.М.