Справа № 310/867/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2017 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Мирошниченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального дошкільного навчального закладу загального розвитку (ясла-садок) № 41 «Казка», Відділу освіти Бердянської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до КДНЗЗР (ясла-садок) № 41 «Казка», Відділу освіти Бердянської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, вказуючи, що з 01.09.2003 року по теперішній час вона працює помічником вихователя у ДНЗЗР (ясла-садок) № 41 «Казка». За період роботи їй не виплачували матеріальну допомогу на оздоровлення. У 2014 році вона не отримала матеріальну допомогу в розмірі 1289,00 грн., у 2015 році - 1692,00 грн., у 2016 році - 1803,00 грн., а всього їй не було виплачено матеріальну допомогу в розмірі 4784,00 грн. Також висновком ВКК №206/2 позивачу встановлено обмеження фізичних навантажень з виключенням нахилів, присідань, підняття важких предметів більш ніж 3 кг з 29.10.2016 року по 28.11.2016 року. На підставі зазначеного висновку вона звернулась с заявою до завідувача ДНЗ №41 про переведення на легку працю, але її заява не була задоволена. За період роботи їй не виплачувалась доплата за використання в роботі дезінфікуючих засобів у розмірі 10% посадового місячного окладу. Розмір невиплаченої доплати за 2014 рік склав 1547,04 грн., за 2015 рік - 2031,00 грн., за 2016 рік - 2164,26 грн., а разом - 5742,30 грн. Загальний розмір спричиненої їй матеріальної шкоди неправомірними діями відповідачів склав 10526,30 грн. 21.12.2016 року Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області проведено перевірку якою підтверджено зазначені порушення законодавства відносно позивача та видано припис щодо їх усунення. Але зазначений припис відповідачами не виконано. Внаслідок протиправних дій відповідачів їй заподіяно моральну шкоду яка полягає в порушенні звичайного ритму та укладу життя, моральних страждання та хвилюваннях з приводу неправомірних дій, погіршенні стану психологічного здоров'я, стресовому стані, порушенні сну, втраті душевного покою, тривалого часу моральних страждань протягом 13 років, відсутності поваги до неї. Заподіяну їй моральну шкоду оцінює у 15000 грн. Просила стягнути з Комунального дошкільного навчального закладу загального розвитку (ясла-садок) №41 «Казка» на її користь матеріальну шкоду у розмірі 10 526,30 грн., моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. та понесені по справі судові витрати.

У судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Представники відповідача Комунального дошкільного навчального закладу загального розвитку (ясла-садок) №41 «Казка» у письмових поясненнях та в судовому засіданні зазначили, що кошти на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпуски помічникам вихователя не виплачуються, оскільки така посада не відноситься до переліку педагогічних працівників. Матеріальна допомога в межах кошторису з фонду економії оплати праці, яку має право надавати керівник бюджетної установи, не надавалась, оскільки коштів не вистачало на виплату заробітної плати. ОСОБА_1 з заявами на отримання матеріальної допомоги при наданні щорічної відпуски не зверталась. Впродовж 2014-2016 років заклад не виплачував доплату за використання в роботі дезінфікуючих засобів, оскільки не виділялись кошти з місцевого бюджету. ОСОБА_1 не мала права на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу при наданні щорічної відпуски.

У судовому засіданні представники Відділу освіти Бердянської міської ради позов не визнали, просили в його задоволені відмовити. У письмових запереченнях та під час розгляду справи пояснив, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» від 14 червня 2000 року №963 посаду помічника вихователя не віднесено до категорії педагогічних працівників, тому для цієї категорії працівників виплата матеріальної допомоги не є обов'язковою. Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» №1298 від 30.08.2002 року та п.п. 5 п. 4 наказу Міністерства освіти і науки України «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» №557 від 26.09.2005 року, надає право керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків надавати працівникам матеріальну допомогу, в тому числі на оздоровлення. В 2014-2016 роках кошторисом на утримання закладів освіти та колективним договором не передбачалось проводити такі виплати. Доплата за використання в роботі дезінфікувальних засобів не виплачувалась, оскільки продовж цих років не виділялись кошти з місцевого бюджету на придбання дезінфікувальних засобів.

Третя особа ОСОБА_3 у письмових поясненнях та в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки КДНЗЗР (ясла-садок) № 41 «Казка» є неприбутковою установою, яка фінансується з місцевого бюджету. На рік складається кошторис, який доводить до відома і затверджує його постатейні видатки відділ освіти міськвиконкому. Надлишкових коштів у кошторис не закладається, видатки на зарплату заплановані згідно штатного розпису та тарифікаційного списку. Посада помічника вихователя, на якій працює позивач, не відноситься до переліку педагогічних працівників, а відповідно відсутні підстави для закладення у кошторис та виплати їй допомоги на оздоровлення. Виплата матеріальної допомоги є правом керівників бюджетних установ, закладів та організацій, а не обов'язком. Здійснюється вона в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків. Оскільки така допомога не є обов'язковою, вона не була врахована відділом освіти при складанні кошторису і відповідні кошти не виділялись. За роботу з дезінфікуючими засобами продовж 2014-2016 років заклад доплати не здійснював у зв'язку з відсутністю фінансування з місцевого бюджету. ОСОБА_1, після виходу з лікарняного, було надано довідку про полегшення у праці, але вона не була переведена в зв'язку з відсутністю відповідних вакансій.

З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Із трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що вона з 01.09.2003 року прийнята на посаду помічника вихователя Комунального дошкільного навчального закладу загального розвитку (ясла-садок) №41 «Казка», накази 83-К31 від 01.09.2003р., № 38-0 від 15.10.2007 року, рішення № 28 від 26.07.2007 року (а.с. 10-11).

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Позивач неодноразово звертався до керівництва КДНЗЗР (ясла-садок) №41 «Казка» в зв'язку з відсутністю доплати за використання в роботі дезінфікуючих засобів, ненадання матеріальної допомоги та прийняття заходів для надання такої (а.с. 21, 22, 24, 25, 26, 27), але її звернення результатів не дали бажаного результату, тому вона вимушена була звернутися з позовом до суду. Крім того, спір виник з приводу відмови в переведенні на легшу роботу та відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення трудового законодавства.

Суд вважає, що за таких обставин спірні правовідносини в достатній мірі врегульовані КЗпП України, а тому відсутні підстави для застосування до них норм ЦК України.

Судом встановлено, що КДНЗЗР (ясла-садок) № 41 «Казка» є неприбутковою установою, яка фінансується з місцевого бюджету. На рік складається кошторис, який доводить до відома і затверджує його постатейні видатки відділ освіти виконавчого комітету Бердянської міської ради. У кошторисах за 2014-2016 роки матеріальна допомога на оздоровлення не передбачалась.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» від 14 червня 2000 року №963 щодо дошкільних навчальних закладів віднесено до цих посад: старший вихователь, вихователь, асистент вихователя. Помічник вихователя у вказаному переліку не значиться, а відповідно не є педагогічною посадою.

Відповідно до п. б ст. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» надано право керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків, надавати працівникам матеріальну допомогу, в тому числі на оздоровлення, в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання.

Пунктом 5 статті 4 зазначеної постанови надано право керівникам навчальних закладів, установ освіти та наукових установ в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків, надавати працівникам матеріальну допомогу, у тому числі на оздоровлення, в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання; затверджувати порядок і розміри преміювання

Таким чином, законодавчо не встановлено надання працівникам матеріальної допомоги в обов'язковому порядку.

З огляду на зазначено суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги за 2014 рік у розмірі 1289,00 грн., за 2015 р - 1692,00 грн., за 2016 рік - 1803,00 грн., а всього 4784,00грн.

Відповідно до положень ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 98 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Постановою КМУ від 30.08.2002 року №1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» встановлено доплату за використання в роботі дезінфікувальних засобів, а також працівникам, які зайняті прибиранням туалетів, - у розмірі 10 відсотків посадового (місячного) окладу.

Крім того, Міністерством освіти та науки України 26.09.2005 року видано наказ №557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ», яким також встановлено надбавки працівникам за використання в роботі дезінфікувальних засобів, а також працівникам, які зайняті прибиранням туалетів, - у розмірі 10 відсотків посадового (місячного) окладу.

Виходячи з вимог ст. 2 ЗУ «Про оплату праці» надбавки працівникам за використання в роботі дезінфікувальних засобів, а також працівникам, які зайняті прибиранням туалетів у розмірі 10 відсотків посадового (місячного) окладу входять в структуру заробітної плати.

Частина 2 ст. 233 КЗпП України передбачає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області була проведена позапланова перевірка додержання законодавства по працю у КДНЗЗР (ясла-садок) «Казка» Бердянської міської ради, якою встановлено відсутність доплати за використання в роботі дезінфікувальних засобів, а також за прибирання туалетів помічникам вихователя (а.с.12-13).

Зазначена обставина також визнана представниками відповідачів.

Розглядаючи спір в межах заявлених позовних вимог та виходячи з посадових (місячних) окладів за спірні періоди (а.с.131,132,133), суд вважає, що на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню з КДНЗЗР (ясла-садок) №41 «Казка» доплата за використання в роботі дезінфікувальних засобів: у 2014 році в розмірі 1305,11 грн.; у 2015 році в розмірі 1412,84 грн.; у 2016 році у розмірі 1491,21 грн., а всього 4209,16 грн.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 зазначала, що її не перевели на легшу роботу чим спричинили моральні страждання.

Ст. 237-1 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Висновком ЛКК № 206/2 від 28.10.2016 року ОСОБА_1 встановлено обмеження щодо фізичного навантаження, нахилів, присідань, підняття важких предметів понад 3 кг з 29.10.2016 року по 28.11.2016 року (а.с. 14).

Представник КДНЗЗР (ясла-садок) №41 «Казка» посилався на неможливість переведення на легшу роботу в зв'язку з відсутністю вільних посад. На підтвердження цього надав суду табель обліку робочого часу за жовтень та листопад 2016 року, копію наказів: про прийняття ОСОБА_6 на посаду помічника вихователя та про продовження їй терміну роботи; копії наказів про надання відпусток ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10; переведення ОСОБА_6 на посаду прибиральника службових приміщень; про звільнення ОСОБА_6 та штатний розпис КДНЗЗР (ясла-садок) №41 «Казка».

Таким чином, у відповідача КДНЗЗР (ясла-садок) №41 «Казка» не було об'єктивної можливості надати ОСОБА_1 легшу роботу.

Також у судовому засіданні встановлено, що в період з 05.10.2016 року по 28.10.2016 року ОСОБА_1 знаходилась на лікарняному. 29.10.2016 року вона вийшла на роботу і надала завідуючій висновок ВКК №206/2 про необхідність переведення її на легшу роботу, але остання відмовилась надати їй таку і вона змушена була працювати.

За ст. 170 КЗпП України працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку.

При переведенні за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.

Ст. 234 КЗпП України передбачає, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський, чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Суд вважає, що право на звернення з позовом до суду про стягнення моральної шкоди у ОСОБА_1 виникло 29.10.2016 року, оскільки саме після виходу з лікарняного вона звернулася з проханням перевести її на легшу роботу, але їй відмовили в цьому, а тому починаючи з цієї дати вона мала право на протязі тримісячного строку звернутися з позовом до суду про стягнення моральної шкоди, але пропустила його без поважних причин.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди в зв'язку з невиплатою доплата за використання в роботі дезінфікувальних засобів, то позивач не довела належними та допустимими доказами спричинення їй моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і необхідність в додаткових зусиллях для організації її життя.

Вимоги про стягнення моральної шкоди із-за невиплати позивачу матеріальної допомоги не можуть бути задоволені, оскільки така невиплата відповідає вимогам закону.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Позивач просила стягнути з відповідача на її користь судовий збір, але ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» передбачає, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, тому за ст. 141 ЦПК України 640 грн. судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави, а позивач має право на повернення судового збору в порядку ст. 7 ЗУ «Про судовий збір».

Витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 2250 грн. підлягають стягненню з Комунального дошкільного навчального закладу загального розвитку (ясла-садок) № 41 «Казка» на користь ОСОБА_1 у порядку ст. 137 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141,259,263-265,273,354,355 ЦПК України, ст.ст. 1,9,11,15,16 ЦК України, ст.ст. 3,94,98,170,233,234,237-1, постановою КМУ від 30.08.2002 року №1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», наказом Міністерства освіти та науки України від 26.09.2005 року №557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ», ЗУ «Про освіту», ЗУ «Про судовий збір», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального дошкільного навчального закладу загального розвитку (ясла-садок) № 41 «Казка» на користь ОСОБА_1 4209 грн. 16 коп. доплати за використання в роботі дезінфікувальних засобів, а також 2250 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального дошкільного навчального закладу загального розвитку (ясла-садок) № 41 «Казка» на користь держави 640 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 05.01.2018 року.

Суддя