МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
_________________________________________________________
Номер провадження №2/521/346/17
УХВАЛА

23 серпня 2017 року м.Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Маркарова С.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 Крістіни Сергіївни, заінтересовані особи Овидіопольський районний відділ держреєстрації актів громадянського стану, Овидіопольська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту визнання батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

17.08.2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулась із вищезазначеною заявою, в якій просять суд встановити факт визнання батьківства.

В обґрунтування заяви вони посилаються на те, що їх мати ОСОБА_5 протягом 26 років фактично проживала із ОСОБА_6

У вказаний час в 1992, 1993, 1996 роках народились заявники.

В їх свідоцтвах про народження батьком, однак, зазначений ОСОБА_7

16.02.2017 року ОСОБА_6 помер.

Заявники стверджують, що померлий є їх батьком, а встановлення факту визнання батьківства необхідне для отримання спадщини після смерті батька у виді 14/100 домоволодіння, розташованого в с.Петродолинське, масив 15 Овидіопольського району Одеської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЦПК України суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до статті 3 ЦК України кожна особа має право, в порядку встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Так, право на захист цивільних прав та інтересів виникає у особи у разі його порушення, невизнання, оспорювання (ст. 15 ЦПК України).

Окрім того, чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення субєктивних прав громадян, у випадку, коли той чи інший факт, що має юридичне значення, не може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

2. Встановлення факту не повязується з подальшим вирішенням спору про право.

3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її предявлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до ст. 3 Закону про затвердження Основ законодавства Союзу РСР та союзних республік про шлюб та сім*ю від 27 червня 1968 року в разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина і яка визнавала себе її батьком, суд вправі встановити факт визнання батьківства.

За п. 7 Указу Президії Верховної Ради УРСР від 29.12.1969 року Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім*ю Української РСР ( № 2476-УП) у відношенні дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою у шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини.

В разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина і яка визнавала себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства може бути встановлений в судовому порядку.

Так, заява про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 01 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати.

Ця норма наведена у роз'ясненнях, викладених у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до якого суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 КпШС України.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Так, на підставі статті 130 СК України може бути встановлено факт батьківства щодо осіб, які народились після 1 січня 2004 року.

Крім того, факт батьківства може бути установлено судом щодо дітей, які народились у період з 1 жовтня 1968 року до 1 січня 2004 року за правилами, визначеними Кодексом про шлюб та сім*ю Української РСР, та в порядку статті 130 СК України для дітей, які народились після 1 січня 2004 року.

Як вбачається із матеріалів заяви ОСОБА_7 народились в 1992, 1993, 1996 роках, що надає їм право звернення із заявою про встановлення факту батьківства, а не факту визнання батьківства.

Окрім того, заяви про встановлення факту, що має юридичне значення повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст.119 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст.258 ЦПК України (Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» N 5, 31.03.1995 року).

Так, в заяві зазначається :

1. який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2. причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3. докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (чи встановлення факту).

Вказані вимоги закону заявниками також не виконані.

При таких обставинах, подана заява не відповідає вимогам ст. ст. 119, 258 ЦПК України.

Відповідно до ст.121 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву (заяву окремого провадження) подано без додержання вимог ст. 119 ЦПК України, залишає заяву без руху та надає позивачеві строк для усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 119,121, 258 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 Крістіни Сергіївни, заінтересовані особи Овидіопольський районний відділ держреєстрації актів громадянського стану, Овидіопольська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту визнання батьківства - залишити без руху.

Надати заявникам строк пять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків заяви, а саме:

- уточнити вимоги заяви в частині встановлення факту батьківства

- послатись на докази наявності спадкового майна

- надати відмову нотаріуса у вчинені нотаріальної дії

Розяснити заявникові, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, заява вважається неподаною та підлягає поверненню, що не перешкоджає повторному зверненню до суду.

Розяснити заявникові, що єдиною формою виконання ухвали суду відповідно до вимог процесуального закону є складання заяви із усуненими недоліками, а не подача суду пояснень, розяснень, заяв від заявника.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя С.В. Маркарова