АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6364/17 Справа № 185/2770/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, до ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, про визнання права власності на житловий будинок, в якому просила визнати за неповнолітніми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності по 1/2 частини на житловий будинок № 45 по вулиці Павлоградська в місті Павлограді Дніпропетровської області та земельну ділянку.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилалась на те, що домоволодіння №45 по вулиці Павлоградська в місті Павлограді Дніпропетровської області зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11 квітня 2011 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 за реєстраційним номером 659. ОСОБА_5 є батьком неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, який відмовляється в добровільному порядку відчужити на користь своїх дітей вищезазначений будинок. Крім того, відповідач не надає необхідної матеріальної допомоги на утримання, виховання, розвитку дітей та утворив заборгованість по аліментам, а також не бажає у добровільному порядку вирішити питання щодо забезпечення дітей житлом, що дає підстави, на думку позивача, про задоволення позову.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено місцевим судом, відповідач сплачує аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 26.05.2009 року до досягнення дітьми повноліття відповідно до виконавчого листа № 2-3406/2009 виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 08.07.2016 року, який знаходиться на виконанні у Павлоградському міськрайонному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції.

Згідно довідки державного виконавця від 04.07.2017 року № 65/896 заборгованість по аліментам станом на 29.06.2017 року становить 15 256,99 грн.

Відповідно до довідки КП Павлоградське міжміське БТІ від 14.06.2011 року № 7850 власником домоволодіння № 45 по вулиці Павлоградська в місті Павлограді Дніпропетровської області є ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11 квітня 2011 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 за реєстраційним номером 659.

Домоволодіння № 45 по вулиці Павлоградська в місті Павлограді Дніпропетровської області не є спільної сумісною власністю колишнього подружжя, так як вищезазначене майно було придбане відповідачем після розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2011 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно керувався ст.16, 321 ЦК України, та дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з причин їх безпідставності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підтверджуються матеріалами справи, та доводами апеляційної скарги не спростований, які також не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_2, щодо вчинення з боку Відповідача дійї на позбавлення її та спільних дітей права користування житлом, є необґрунтованими, оскільки, ОСОБА_5, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом бланк серії НВІ № 836046 від 08.12.2016 року, є власником будинку по вул. Кулікової, буд. 45 в м.Павлоград.

Сторонами по справі не заперечувалося, що Позивачка та діти вже понад п'яти років у вказаному будинку не проживають, що підтверджується Довідкою б/н від 15.01.2017 року та ОСОБА_7 про не проживання, виданими головою квартального комітету № 37 м. Павлограда - ОСОБА_7

З 2011 року і по теперішній час позивач ОСОБА_2 разом з спільними дітьми, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає без реєстрації у належному Відповідачу на праві приватної власності будинку № 45 по вул.Павлоградській, м.Павлоград, Дніпропетровської області, що підтверджується Довідкою б/н від 15.01.2017 року та ОСОБА_7 про проживання без реєстрації, виданими головою квартального комітету № 81 м. Павлограда - ОСОБА_8, чого сама ОСОБА_2 не заперечує.

За таких обставин, посилання позивача ОСОБА_2, стосовно того, що Відповідач вчиняє дії щодо позбавлення її та спільних дітей права користування житлом, є такими, що не відповідають обставинам справи та наявним доказам, окрім того, вказані обставини, навіть у випадку їх наявності, не можуть бути самостійною підставою для визнання права власності за спільними дітьми сторін.

Посилання у скарзі на ті обставини, що Відповідач звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, з позовом про визнання ОСОБА_2 особою, що втратила право користування житловим приміщенням, зокрема будинком № 45 по вул. Кулікової, м.Павлограда, Дніпропетровської області, є необґрунтованими, оскільки сторонами не заперечується, що у вказаній справі аналогічних вимог щодо спільних дітей сторін заявлено не було та судом не розглядалося.

Посилання скарги на ті обставини, що визнанням права власності за спільними дітьми на будинок не буде порушене право власності з підстав наявності ще одного будинку у відповідача є безпідставним, оскільки відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Наявність кількох обєктів нерухомого майна у Відповідача жодним чином не змінює презумпції непорушності права власності, щодо кожного окремого обєкта нерухомого майна, належного Відповідачу.

Апеляційний суд зазначає, що Позивачем як у позові так і у апеляційній скарзі не зазначена жодна норма закону, на підставі якої, на думку Позивача, право власності на нерухоме майно Відповідача має бути визнано за їх спільними дітьми.

Місцевий суд, відмовляючи у позові також обґрунтовано звертав увагу Позивача на передбачену ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» можливість відновлення порушених прав Позивача щодо погашення заборгованості по аліментам, шляхом звернення стягнення на майно боржника, а не шляхом визнання права власності на таке майно за дитиною.

Посилання скарги на передбачене СК України та ЗУ «Про охорону дитинства» право дитини на житло - виходять з особистого тлумачення Позивачем змісту права на житло, до якого Позивач, окрім права користування, також хибно включає такі відмінні за своєю правовою природою та підставами виникнення поняття, як право володіння та право розпоряджання нерухомим майном (житлом), що належить на праві власності іншій особі.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права під час розгляду справи, оскільки вони не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог. Окрім того, за ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим воно підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_9