АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6792/17 Справа № 203/5845/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 53
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», третя особа ОСОБА_3 - про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017 року, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 працювала в Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» на посаді провідного інженера з підготовки кадрів відділу розвитку.

27.05.2016 року відповідачем було видано наказ №351 про скорочення із штатного розпису відділу розвитку посади начальника відділу розвитку та посади провідного інженера з підготовки кадрів, яку займала позивачка. 12.07.2016 року її було повідомлено про наступне вивільнення. Копію наказу від 27.05.2016 року та пропозиції щодо зайняття вакантних посад позивачі було вручено 16.08.2016 року.

Наказом №4427к від 09.11.2016 року ОСОБА_2 було звільнено з посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з 09.11.2016 року в звязку із скороченням штату.

Перевіривши законність звільнення з врахуванням правил ст.ст.40 п. 1, 40 ч. 2, 3, ст. 49-2 ч.ч. 1,2,3 КЗпП України, райсуд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення в частині визнання незаконним наказу від 09.11.2016 року та поновлення позивачки на посаді, враховуючи слідуючі обставини.

Районним судом встановлено, що і наказ №351 від 27.05.2016 року, і попередження про наступне вивільнення позивачки не містять посилань на конкретну дату її звільнення, останнє проведено без дотримання строків, визначених ч.1 ст.49-2 КЗпП України.

З наданого позивачкою листка непрацездатності вбачається, що вона в період з 03 по 21.11.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні. А тому її звільнення 09.11.2016 року в період непрацездатності, без належного зясування причини відсутності на робочому місці, суд обгрунтовано вважав таким, що проведено в порушення вимог ч.3 ст.40 КЗпП України. При цьому, заперечення відповідача про те? що позивачка у порушення вимог наказу №919 не повідомила керівництво підприємства про причини неявки на роботу, суд правильно не взяв до уваги, оскільки даний наказ був виданий в день звільнення позивачки- 09.11.2016 року та доказів про доведення останнього до відома позивачки відповідачем не надано.

На підставі ст.235 КЗпП України райсуд, з врахуванням наданих доказів, та здійсненого ним розрахунку, стягнув з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.11.2016 року по 17.08.2017 року в сумі 50 317,44 грн.

Відповідно до п.п.2,4ч.1 ст.367 ЦПК України суд вірно допустив негайне виконання рішення в частині поновлення позивачки на посаді, а також в частині стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць в розмірі 4 979 грн. 33 коп.

Доводи апелянта про те, що у нього не було можливості повідомити позивачку про наступне скорочення та ознайомити з таким наказом, він не міг зазначити конкретну дату звільнення позивачки, тому що вона весь час хворіла, копію лікарняного листка ОСОБА_2 надала тільки суду, про факт перебування її з 04.11 по 21.11.2016 року на лікуванні відповідачу не було відомо, - не можуть вважатись такими поважними причинами, що дають підстави для скасування рішення, оскільки ці обставини не звільняли відповідача від виконання наведених вище вимог закону.

Твердження про те, що позивачці неодноразово пропонувались посади відповідно до її кваліфікації та освіти було прийняте судом, однак сама по собі ця обставина за наявності факту незаконного звільнення саме у період непрацездатності робітника, не могла бути для суду підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_4