Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 428/2950/16-ц
Провадження № 22ц/782/459/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

Головуючого Лозко Ю.П.,

Суддів: Орлова І.В., Назарової М.В.

за участю секретаря Коротенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання договору оренди індивідуального банківського сейфу діючим та зобов'язання вчинити певні дії, третя особа - ОСОБА_3,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним вище позовом, в обґрунтування якого вказала, що 23 травня 2014 року між відповідачем АТ «Державний експортно-імпортний банк України», її чоловіком ОСОБА_3 та нею укладений договір №644 на користування індивідуальним сейфом НОМЕР_1 у сховищі для індивідуальних сейфів філії АТ «Державний експортно-імпортний банк України», що розташований у м. Луганську по вул. Оборонна,4л, строком по 19.11.2014 року. У вказаному сейфі знаходяться належні їй грошові кошти а саме, 19 600 євро, 7 500 доларів США та 30 000 грн.

Позивач також зазначила, що з вересня 2014 року установа відповідача безпідставно відмовляється надати їй доступ до сейфу НОМЕР_2, а на письмову вимогу датовану 18.11.2014 року щодо забезпечення позивачу та її чоловіку ОСОБА_3 доступу до індивідуального сейфу в зв'язку із закінченням терміну дії договору №644 від 23.05.2014 року відповідачем відмовлено, що свідчить про невиконання взятих банком зобов'язань за вказаним договором. Посилаючись на те, що оскільки утримання відповідачем належний їй грошових коштів триває по теперішній час, а також з врахуванням тієї обставини, що жодна зі сторін договору від 23.05.2014 року не заявила про припинення його дії, тому позивач вважає даний договір продовжує свою дію.

Посилаючись на вказані обставини, в уточнених позовних вимог позивач просила суд:

- визнати договір № 644 від 23.05.2014 року на користування індивідуальним сейфом НОМЕР_2 у сховищі для індивідуальних сейфів Філії АТ «Державний експортно-імпортний банк України» по вул. Оборонна, 4-л у м. Луганську діючим;

- зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» надати доступ до індивідуального сейфу НОМЕР_2, орендованого ОСОБА_2, згідно з договором № 644 від 23.05.2014 року або до вилученого з сейфу майна.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання договору оренди індивідуального банківського сейфу діючим та зобов'язання вчинити певні дії, третя особа - ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, пославшись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та доводи осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення є обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції встановивши, що між сторонами по справі виникли правовідносини із договору на користування індивідуальним сейфом, що існували по 19.11.2014 року і з урахуванням вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимога про визнання договору діючим не є належним способом захисту цивільних прав передбачених діючим законодавством, що регулює спірні правовідносини, не встановлений такий спосіб і договором від 23.05.2014 року №644, і ця вимога не спрямована на поновлення порушеного права або захист законних інтересів позивача.

Щодо другої вимоги позивача, суд керувався вимогами ст. ст. 509, 607,ч.1 ст. 614,ч. 617 ЦК України та дійшов вірного висновку, що вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання відповідача надати доступ до індивідуального сейфу НОМЕР_2, орендованого позивачем згідно з договором № 644 від 23.05.2014 року або до вилученого з сейфу майна, не підлягають задоволенню, з тих підстав, що вини відповідача у порушенні зобов'язань перед позивачем не мало місця, оскільки відсутність можливості позивача вільного доступу до орендованого сейфу в установі філії банку у м. Луганську обумовлена непереборними обставинами, непередбачуваними для сторін договору, в наслідок яких виникла загроза життю та здоров'ю, як працівників філії АТ «Укрексімбанк» розташованої у м. Луганську та і їх клієнтів, в результаті чого філія установи відповідача з 24.07.2014 року призупинила роботу до закінчення дії обставин, що створюють загрозу життю та здоров'ю працівників відповідача.

Такі висновки відповідають вимогам закону та встановленим обставинам у справі з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.05.2014 року між сторонами укладений договір № 644 на користування індивідуальним сейфом НОМЕР_2 у сховищі для індивідуальних сейфів Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» термін дії визначений по 19.11.2014 року.

Положення статті 15ЦК України, яка передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, законодавство визначає три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності в особи суб'єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі його носію.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, зокрема й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов'язання вчинити певні дії, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Отже, у даній справі, обраний спосіб захисту порушеного права позивача в частині позовних вимог про визнання договору від 23.05.2014 року дійсним, строк дії якого закінчився 19.11.2014 року, не ґрунтується на нормах статей 15, 16 ЦК України, статей 1, 3, 15 ЦПК України.

З урахуванням зазначеного, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги позивача про визнання договору від 23.05.2014 року дійсним з вказаних вище підстав, є вірним.

За вимогами ст. 607 ЦК України, ч.1 ст.614 ЦК України та ч.1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання не є винуватою, якщо доведе, що вжила всі залежні від неї заходи щодо належного виконання взятих на себе зобов'язань, і звільняється від відповідальності за умовою доведення суду, що ці порушення сталися не з її вини, а в наслідок випадку або непереборної сили.

За умовами вказаного договору від 23.05.2014 року, відповідач зобов'язався надати позивачу та третій особі, а наймачі прийняли у тимчасове користування, за відповідну плату індивідуальний депозитний сейф для зберігання документів, грошових коштів та цінностей у належному стані з забезпеченням нормальної експлуатації, та можливістю користуватися ним у часи роботи установи банку.

Вказані зобов'язання банком, як стороною договору виконувалися належним чином до 24.07.2014 року, оскільки з цього часу у Луганській області призупинено здійснення банками всіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою. Тому, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» тимчасово, до стабілізації ситуації, призупинив діяльність філії банку у м. Луганську за її місцезнаходженням, починаючи з 24.07.2014 року та 30 липня 2014 року АТ «Укрексімбанк» видано наказ № 291 «Щодо організації виконання філіями АТ «Укрексімбанк» у містах Луганську та Донецьку відповідних банківських операцій та встановлення простою у роботі філій банку, яким: встановлено простій у роботі філій АТ «Укрексімбанк» у м. Луганську та Донецьку, за винятком відділення у м. Краматорську філії АТ «Укрексімбанк» у м. Донецьку за їх місцезнаходженням; визнано простій таким, що виник не з вини працівників та зумовлений загрозою їх життю та здоров'ю; визнано строк дії простою у період з 24.07.2014 року до закінчення дії обставин, які створюють загрозу життю та здоров'ю працівників філій АТ «Укрексімбанк» у м. Луганську та Донецьку; у період простою дозволено працівникам філій АТ «Укрексімбанк» у м. Луганську та Донецьку не перебувати за основним місцем роботи до закінчення простою.

Разом з цим, 18.11.2014 року за фактом захоплення будівлі АТ «Укрексімбанк» за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 4-л, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 341 КК України (захоплення державних або громадських будівель чи споруд) керівництво відповідача звернулось до відповідних правоохоронних органів.

За фактом розбійного нападу, скоєного на сховище цінностей АТ «Укрексімбанк» у м. Луганську, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України (розбій), слідчим відділом Старобільського РВ ГУМВС України у Луганській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000914.

За договором укладеним між сторонами від 23.05.2014 року, банк зобов'язався повідомляти наймачів про зміну режиму роботи банку, депозитного сховища, реорганізацію або ліквідацію банку за 15 днів для своєчасного вилучення майна.

Проте, внаслідок вказаних вище обставин, що виникли під час дії договору №644 непередбачуваних для сторін, які призвели до загрози життю клієнтів і працівників банку, та загрози знищення майна установи відповідача у м. Луганську, останній не мав об'єктивної можливості у визначений договором строк письмово повідомити про зміну режиму роботи банку.

Позивач ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3 як наймачі за вказаним договором з моменту його укладення і до липня 2014 року включно, не зверталися до філії банку розташованого у м. Луганську з приводу доступу до орендованого сейфу НОМЕР_2. З липня 2014 року у м. Луганську не перебували і лише у вересні та 18.11.2014 письмово звернулися до відповідача з вимогою забезпечення їм доступу до сейфу у зв'язку із закінченням терміну дії договору від 23.05.2014 року, отже вже після призупинення діяльності філії банку у м. Луганську за її місцезнаходженням.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем доведено суду відсутність його вини у настанні вказаних обставин, що призвели до неможливості виконання установою відповідача зобов'язань перед позивачем за договором від 23.05.2014 року, які виникли внаслідок непередбачуваних сторонами та непереборними обставинами незалежних від них, що призвели до загрози життю та здоров'ю працівників банку, створенню перешкод у належному виконанні умов договору, і як наслідок вимушене у передбачений законом спосіб призупинення роботи філії банку розташованої у м. Луганську, тому відповідач не є винуватою особою, яким в свою чергу було вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язань за вказаним договором, тому неможливість позивача вільного доступу до орендованого сейфу НОМЕР_2 у філії АТ «Укрексімбанк» розташованого за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 4-л виникла не з вини відповідача.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про зобов'язання ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» надати доступ до індивідуального сейфу НОМЕР_2, орендованого позивачем, або до вилученого з сейфу майна, є вірним.

Довід апеляційної скарги про те, що з 24 липня 2014 року позивач був позбавлений можливості користуватися сейфом, в зв'язку з припиненням відповідачем в односторонньому порядку виконання зобов'язання в натурі, що є порушенням прав наймачів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як встановлено судом та узгоджується з поясненнями позивача та третьої особи, останні з приводу доступу до орендованого сейфу до часу призупинення діяльності філії банку у м. Луганську, не зверталися. Призупинення роботи відповідача стало вимушеною мірою та відповідало вимогам законів та підзаконних нормативно - правових актів.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що висновок суду першої інстанції про те, що починаючи з 24.07.2014 року у Луганській області призупинено здійснення банками всіх видів фінансових операцій у населених пунктах, що не контролюються українською владою, на підставі Постанови НБУ №436 від 23.07.2014 року та Постанови НБУ №466 від 06.08.2014 року не відповідає дійсності, оскільки Постановою №436 запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи в Донецькій, Луганській областях та Автономній Республіці Крим і створено робочу комісію, з урахуванням того, що на цих територіях склалася ситуація, яка унеможливила роботу банківської системи в звичайному порядку, з метою забезпечення фінансування потреб держави і життєдіяльності населення, на виконання вимог Інструкції щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі, затвердженою постановою Правління НБУ №435 від 22.07.2014 року відповідно до п. 6 якої керівник банку залежно від ситуації, що склалася, приймає рішення щодо посилення охорони банку, проведення евакуації працівників, матеріальних та культурних цінностей, ужиття заходів для забезпечення належного захисту і збереження активів, печаток, штампів банку, інших цінностей тощо, визначення відповідальних виконавців для здійснення операцій та надання їм певних повноважень. А постановою №466 від 06.08.2014 року призупинено здійснення лише усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою. Банки до повного відновлення діяльності вправі надавати клієнтам послуги за допомогою засобів мобільного обслуговування. Відповідачем ніяких рішень стосовно призупинення такого виду діяльності, як зберігання цінностей або надання в майновий найм індивідуального банківського сейфа що не є фінансовою послугою не приймалось, остаточно на законних підставах надання банками фінансових послуг в зоні АТО було зупинено в середині грудня 2014 року відповідно до Указу Президента України №875/2014 від 14.11.2014 року, який набрав чинності 24.11.2014 року, тому до вказаного терміну працював АТ «Ощадбанк» у м. Луганську, колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими, оскільки судом встановлено, що наказом АТ «Укрексімбанк» від 30 липня 2014 року встановлено простій у роботі філій банку, що виник не з вини працівників та зумовлений загрозою їх життю та здоров'ю, строком з 24.07.2014 року до закінчення дії обставин, які створюють загрозу життю та здоров'ю працівників філій АТ «Укрексімбанк» у м. Луганську і у період простою дозволено працівникам філій АТ «Укрексімбанк» у м. Луганську та Донецьку не перебувати за основним місцем роботи до закінчення простою, отже початком призупинення відповідачем своєї діяльності є 24 липня 2014 року. Посилання позивача про діяльність АТ «Ощадбанк» у м. Луганську до грудня 2014 року є безпідставними, оскільки АТ «Ощадбанк» не є стороною правовідносин, що виникли між сторонами і діяльність цієї установи не стосується обставин по даній справі. Посилання апелянта на положення Інструкції щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі, затвердженою постановою Правління НБУ №435 від 22.07.2014 року є безпідставними, оскільки вказана Інструкція не розповсюджується на спірні правовідносини про визнання договору оренди індивідуального банківського сейфу діючим та зобов'язання надати доступ до індивідуального сейфу.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що установа відповідача з 24.07.2014 року і до дня винесення наказу від 30.07.2014 року мала щонайменш сім днів для вжиття необхідних заходів щодо належного виконання зобов'язання і запобігання завданню збитків позивачу; Охорона філії Банку у м. Луганську і, зокрема сховища для індивідуальних сейфів, розташованого в її приміщенні в період часу з 26.07.2014 року по 18.09.2014 року не відповідала вимогам нормативно - правових актів НБУ, а в період часу з 13.09.2014 року по 14.09.2014 року охорона приміщень банку взагалі не здійснювалась, тому послуга з надання в оренду індивідуального банківського сейфу є такою, що має істотний недолік, який відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» робить послугу суттєво іншою, ніж передбачено договором і нормативно - правовими актами НБУ, і належним виконанням зобов'язань за договором від 23.05.2014 року могло бути здійснено лише шляхом вилучення майна із сейфу відповідальними співробітниками Банку та евакуації його з наступною передачею вилученого майна позивачу, колегія суддів зауважує, що спір який виник між сторонами стосується зобов'язання відповідача надати доступ до індивідуального сейфу НОМЕР_2, орендованого позивачем, або до вилученого з сейфу майна, тобто про зобов'язання вчинити певні дії, і ця вимога як самостійна не пов'язана із відшкодуванням заподіяних позивачу збитків або наданням неналежної якості послуги як споживачу послуги, тощо. З 24.07.2014 року у філії відповідача встановлений простій у роботі банку у м. Луганську, не мав змоги повідомити про зміну режиму роботи філії та надати можливість користування сейфом у часи роботи банку, оскільки діяльність філії було призупинено. Пунктом 5.4. договору від 23.05.2014 року визначено, що банк не складає опису майна, що міститься у сейфі, і тому не відповідає за цілісність внутрішнього вмісту сейфа, а лише відповідає за зовнішню недоторканність сейфа. Колегія суддів зауважує, що згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров»я, недоторканність і безпека є найвищою цінністю. І саме, в зв'язку із загрозою життю і здоров'ю працівників філій АТ «Укрексімбанк» у м. Луганську, виданий наказ від 30.07.2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що з 14 квітня 2014 року проводиться антитерористична операція, в тому числі і на території м. Луганська, і ці обставини існували під час укладення договору від 23.05.2014 року і відповідач повинен був усвідомлювати свої можливості щодо уникнення або подолання цих перешкод або їх наслідків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на час укладення договору №644 філія АТ «Укрексімбанк» здійснювала діяльність у звичайному режимі. Події, що сталися у м. Луганську вже після укладення між сторонами договору, які пов'язані з проявами насильства, захопленням будівлі філії відповідача невідомими особами та втратою владою контролю над територіями не могли бути передбачені відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем його обов'язків за договором, позивач був позбавлений права отримати належні цінності за місцем виконання цих зобов'язань, а пізніше і в іншому місці, колегія суддів вважає також необґрунтованими, з огляду на наведені вище обставини.

Інші доводи апеляційної скарги за своєю суттю є обґрунтуванням позовних вимог, зводяться до особистого тлумачення норм законодавства, підзаконних актів та положень, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, та до незгоди з висновками суду по оцінці доказів, але згідно зі ст. 212 ЦПК України право оцінки наданих доказів належить безпосередньо суду і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції процесуального та матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: