Справа № 443/1717/16-ц Провадження № 2/443/272/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" листопада 2017 р. Жидачівський районний суд Львівської області в складі: головуючої судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря Башта Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жидачеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкуванняза законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований по вул. Садова, № 19 в с. Межиріччя Жидачівського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер 06 квітня 2016 року. Свої вимоги мотивує тим, що згідно Свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого виконкомом Жидачівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення Жидачівської районної ради за № 385 від 12.12.1989року ОСОБА_5 належав цілий жилий будинок з господарськими будівлями ,який розташований по вул. Садова № 19 в с.Межиріччя Жидачівського району Львівської області. Господарство належало колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_5. Заповітиного розпорядження на майно на випадок смерті батько не залишав. Після смерті батька він звернувся до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просить визнати за ним право власності на спадкове майно.

Позивачк подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачі подали до суду заяви про слухання справи без їхньої участі. Позовні вимоги визнають повністю.

Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до положень ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно Свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого виконкомом Жидачівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення Жидачівської районної ради за № 385 від 12.12.1989року цілий жилий будинок з господарськими будівлями ,який розташований по вул. Садова № 19 в с.Межиріччя Жидачівського району Львівської області належав ОСОБА_5.

Відповідно технічного паспорта на садибний житловий будинок за № 19 по вул.Садова в с.Межиріччя Жидачівського району Львівської області інвентаризаційна вартість будинковолодіння складає 359 558 гривень.

Згідно виписки за № 443 від 14.06.2016 року з погосподарських книг по Зарічанській сільській раді Жидачівського району Львівської області станом на 30 червня 1990 року у господарстві по вул. Садовій, 19 в с. Межиріччя Жидачівського району Львівської області, були зареєстровані та проживали:Сидор ОСОБА_6, помер 06 квітня 2016 року, ОСОБА_2 - його дружина, сини : ОСОБА_1, проживав постійно; ОСОБА_3 вибув на постійне місце проживання 22 листопада 2001 року; ОСОБА_4 вибув на постійне місце проживання 28 лютого 2008 року, помер 23серпня 2017 року. Господарство відноситься до суспільної групи - "колгоспний двір",головою двору був ОСОБА_5.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до ст.17 ЗУ «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, дослідженими обставинами справи встановлено, що спадковий житловий будинок № 19 по вул. Садова у с. Межиріччя Жидачівського району Львівської області належав суспільній групі господарств колгоспний двір, членами якого були: ОСОБА_5, помер 06 квітня 2016 року, ОСОБА_2 - його дружина, сини: ОСОБА_1, проживав постійно; ОСОБА_3 вибув на постійне місце проживання 22 листопада 2001 року; ОСОБА_4 вибув на постійне місце проживання 28 лютого 2008 року, помер 23серпня 2017 року. Господарство відноситься до суспільної групи - "колгоспний двір",головою двору був ОСОБА_5.

З свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 413409 , виданого Зарічанською сільською радою 06 квітня 2016 року вбачається, що ОСОБА_5 помер 06 квітня 2016 року.

Свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 476272 , виданого Зарічанською сільською радою 02 вересня 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 помер 22 серпня 2017 року.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» п.6, "а" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні. Згідно з п.6 "г" даної постанови, відповідно до ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990 року.

Судом встановлено та підтверджено документально той факт, що позивач ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_5.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 № 57/02-14 від 11 жовтня 2016 року, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька у звязку з відсутністю у нього правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Таким чином, враховуючи те, що позивач оформити право власності на спадкове майно, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі позовні вимоги визнали, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому беручи до уваги наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України ,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити повністю. Визнати за ОСОБА_1 Мирославовимчем, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 06 квітня 2016 року, загальною площею 108,3 кв.м. та господарські будівлі і споруди, що розташовані по вул. Садова, 19 в с. Межиріччя Жидачівського району Львівської області Жидачівського району Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

СУДДЯ І.І.Ціпивко