Справа №577/158/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/877/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Різнииченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2017 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

12 січня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося з вказаним позовом, вимоги якого обґрунтовані тим, що з відповідачем 26 лютого 2014 року укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 30 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобовязань з вчасного їх повернення ОСОБА_3 не виконав, тому станом на 06 грудня 2016 року утворився борг у розмірі 24915 грн. 80 коп., який банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухваленого рішення, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що факт визнання відповідача безвісно відсутнім не є підставою для відмови у позові. Вважає сумнівним визнання позичальника безвісно відсутнім, оскільки кредитний договір, в якому ОСОБА_3 вказав місце свого проживання, укладено 26 лютого 2014 року, а безвісно відсутнім його визнано 17 лютого 2015 року, тобто менше ніж за рік. Вказує, що надані суду докази підтверджують розмір кредитної заборгованості відповідача, а тому висновок суду про недоведеність позовних вимог є безпідставним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника банку ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги з зазначених в ній підстав, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд як на підставу відмови послався на безпідставність заявлених вимог. Цього висновку суд дійшов у звязку із визнанням відповідача безвісно відсутнім, відсутністю підстав для зупинення чи закриття провадження у справі, а також залишення позову без розгляду. Суд також вказав, що у разі скасування рішення, яким відповідача визнано безвісно відсутнім, позивач не буде позбавлений можливості повторно звернутися з такими ж позовними вимогами.

Проте колегія суддів погодитися з таким рішенням не може, оскільки його ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Фактична відсутність протягом року в місці постійного проживання відповідача відомостей про місце його перебування, тобто факт визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім, не є перешкодою для захисту прав кредитора.

Визнання фізичної особи безвісно відсутньою слугує насамперед захисту її майнових інтересів та інтересів осіб, з якими вона перебуває у цивільних відносинах.

Статтею 43 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 44 ЦК України на підставі рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою нотаріус за останнім місцем її проживання описує належне їй майно та встановлює над ним опіку. Опікун над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або фізичної особи, місце перебування якої невідоме, приймає виконання цивільних обов'язків на її користь, погашає за рахунок її майна борги, управляє цим майном в її інтересах.

Враховуючи викладене, матеріальний та процесуальний закони не встановлюють перешкод для вирішення питання відповідальності боржника перед кредитором у судовому порядку у випадку визнання відповідача безвісно відсутнім.

При цьому питання забезпечення прав відповідача під час розгляду справи у суді реалізовується шляхом його належного повідомлення про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд першої інстанції мав вирішити даний спір у порядку заочного провадження з дотримання вимог ст. 74 ЦПК України щодо належного повідомлення відповідача з метою дотримання прав відповідача, якого визнано безвісно відсутнім.

Крім того, дійшовши висновку про безпідставність заявлених банком вимог, суд не вирішив поставлені у ч. 1 ст. 214 ЦПК України питання, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги банку, та якими доказами вони підтверджуються (п. 1).

За таких обставин, оскільки факт визнання відповідача безвісно відсутнім не порушує закріпленого в ст. 10 ЦПК України принципу змагальності сторін, а відповідач про час та місце розгляду справи в апеляційному суді відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим, тому заявлений банком позов підлягає розгляду по суті заявлених вимог.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 26 лютого 2014 року, ОСОБА_3 було видано кредитну картку «Універсальна 55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 2000 грн. та строком дії до липня 2016 року (а.с. 8, 109).

З виписки про рух коштів по особовому картковому рахунку ОСОБА_3 за період з 05 березня 2014 року по 30 червня 2017 року вбачається використання позичальником кредитних коштів шляхом зняття готівки та безготівкового розрахунку, починаючи з 05 березня 2014 року по 01 травня 2014 року (а.с. 101-108).

Повернення кредитних коштів ОСОБА_3 не здійснював.

Згідно з наданого позивачем розрахунку у звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором за відповідачем станом на 06 грудня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 24915 грн. 80 коп., з яких: 1996 грн. 31 коп. заборгованість за кредитом; 18256 грн. 83 коп. по процентах за користування кредитом; 3000 грн. комісії; 1662 грн. 66 коп. штрафу (а. с. 5-6).

Цей розрахунок в частині нарахування процентів за користування кредитом, пені та комісії, а також штрафів, позивач обґрунтовує умовами, викладеними у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а також в Умовах і правилах надання банківських послуг.

Проте зазначені Довідка та Умови і правила всупереч вимогам ст.ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником не підписані й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були, у звязку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року та № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року, № 6-1926цс15 від 04 листопада 2015 року, а також № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року.

За таких обставин, відповідач несе обумовлений договором обовязок щодо сплати заборгованості за тілом кредиту у сумі 1996 грн. 31 коп., проте розмір процентів за користування цими коштами має обраховуватися, виходячи з положень ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за якими якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Підстави для нарахування комісії та штрафу у звязку викладеним вище відсутні, оскільки анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами укладено не було.

Згідно з розрахунком заборгованості банком за прострочення повернення боргу проценти нараховувалися за період з 05 березня 2014 року по 06 грудня 2016 року.

Облікова ставка Національного банку України за вказаний період складає: з 05 березня 2014 року 6,5 % річних, з 15 квітня 2014 року 9,5% річних, з 17 липня 2014 року 12,5% річних, з 13 листопада 2014 року 14% річних; з 06 лютого 2015 року 19,5% річних, з 04 березня 2015 року 30% річних, з 28 серпня 2015 року 27% річних, з 25 вересня 2015 року 22 % річних, з 22 квітня 2016 року 19 % річних, з 27 травня 2016 року 18 % річних, з 24 червня 2016 року 16,5 % річних, з 29 липня 2016 року 15,5 % річних, з 16 вересня 2016 року 15 % річних, з 28 жовтня по 06 грудня 2016 року 14 % річних.

Таким чином, виходячи із суми заборгованості по тілу кредиту (1996 грн. 31 коп.) та кількості днів прострочення за відповідні періоди дії облікової ставки Національного банку України, розмір процентів за період з 05 березня 2014 року по 06 грудня 2016 року складає 1046 грн. 15 коп., що підтверджується і довідкою позивача, яка була приєднана до матеріалів справи.

Виходячи з положень ст.ст. 526, 610, 611, 1048, 1054 ЦК України, з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути заборгованість по тілу кредиту у сумі 1996 грн. 31 коп. та 1046 грн. 15 коп. боргу зі сплати процентів за користування кредитним коштами, а всього 3042 грн. 46 коп.

За таких обставин, оскаржене рішення суду на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, сплачений позивачем та документально підтверджений судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 195 грн. 36 коп. (12,21 % від 1600 грн.) та в апеляційному суді у розмірі 214 грн. 89 коп. (12,21% від 1760 грн.), а також кошти, сплачені позивачем за оголошення в газеті «Урядовий курєр» в розмірі 76 грн. 92 коп. (12,21% від 630 грн.), підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, 307, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2017 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» 3042 грн. 46 коп. заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 лютого 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» 195 грн. 36 коп. на компенсацію судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції та 214 грн. 89 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а також 76 грн. 92 коп. за оплату оголошення в газеті, а всього 487 грн. 17 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього дня на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -