АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4280/17 Справа № 175/3017/15 Головуючий у 1 й інстанції - Шабанов А.М. Доповідач - Посунся Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Посунся Н. Є.

суддів - Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі - Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2017 року, посилаючись на його незаконність, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що повинне бути скасоване з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з на ступного.

Матеріалам справи та судом першої інстанції встановлено, що в будинку АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2, його колишня дружина ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_4.

Шлюб між сторонами був зареєстрований 18.08.2007 року.

До реєстрації шлюбу на підставі судового рішення від 23.03.2007 року за позивачем було визнано право власності на вказаний будинок.

З початку 2013 року, а у засіданні апеляційної інстанції відповідачка уточнила дату: з червня 2014 року вона забрала сина та переїхала проживати в квартиру, яка належить їй на праві особистої власності за адресою: АДРЕСА_1.

Шлюб з ОСОБА_3 розірвано 16 липня 2014 року.

Згідно акту від 16.06.2015 року відповідачка відсутня за місцем реєстрації більше двох років.

Встановивши, що відповідачка не проживає за спірною адресою більше року без поважних причин, - районний суд керуючись ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

З вказаним висновком погодитись не можна, оскільки він зроблений без повного з'ясування та врахування обставин справи, наявних доказів і вимог закону.

Відповідно до ст.156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

В позові ОСОБА_2 вказав, що з початку 2013 року відповідачка добровільно виїхала з належного йому будинку.

З апеляційної скарги ОСОБА_3 вбачається, що вона незгодна з посиланням відповідача на добровільність її переїзду, оскільки між сторонами існують конфліктні відносини, спори щодо поділу майна подружжя, де, зокрема, предметом є спірний будинок, про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення її з дитиною до спірного домоволодіння. Вказане свідчить, що відповідачка дійсно проти своєї волі покинула будинок та стала проживати за іншою адресою, оскільки її незгода відображається в зазначених позовах.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2014 року шлюб між сторонами розірвано та встановлено, що з початку 2013 року вони разом не проживають. Причини розладу сімейних відносин у рішенні не зазначено.

Враховуючи період з часу залишення відповідачкою спірного житла до часу ухвалення рішення про розірвання шлюбу, - вважається сумнівним та передчасним висновок суду про відсутність у відповідачки поважних причин для її непроживання за спірною адресою.

Із наведеного вище вбачається висновок про те, що при вирішенні даного спору суд не мав у достатній мірі даних, які б чітко вказували на непроживання відповідачки більше року у спірному будинку з неповажних причин.

Вказані обставини районний суд належним чином не дослідив та дійшов помилкового висновку про наявність обставин для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, оскільки факт розлучення сторін у липні 2014 року дає підстави вважати, що виїзд відповідачки з домоволодіння був результатом наявних між ними конфліктних відносин, що заважало проживанню в одному жилому приміщенні.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Керуючись ст. 307, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2017 року - скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

З.М. Пономарь