Провадження № 2/369/1088/17
РІШЕННЯ

Іменем України

15.12.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Волчка А.Я.,

за участю секретаря Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину об'єкта незавершеного будівництва, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що Рішенням від 16.12.2013 року Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759 582 13-ц, що набрало законної сили 26.12.2013 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 Позов про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділу спільного майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі - задоволено частково. Встановлено факт проживання з червня 2009 р. по лютого 2011 р. однією сім'єю, як подружжя без реєстрації шлюбу. Враховуючи наявні заперечення у повному обсязі проти зазначеного позову Представників ОСОБА_1 та її відсутність на проголошенні рішення у судовому засіданні 16.12.2013 року та намір оскаржувати зазначене рішення, кінцевий строк трирічної позовної давності 26.12.2016 роки, тобто строк набрання законної сили судовим рішенням у справі. При цьому під час судового розгляду в частині розподілу спільного майна судом не було встановлено всього спільного майна набутого жінкою та чоловіком, які проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі.

У літку 2010 року на земельній ділянці 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована у АДРЕСА_1, за розробленим батьком Позивачки будівельним проектом почалося будівництво двоповерхового житлового будинку, для сумісного проживання майбутньої спільної сім'ї Позивача й Відповідача.

При цьому на заощаджені грошві кошти Позивача від своєї підприємницької діяльності за півроку будівництва, яке здійснювалось під керівництвом батька Позивача, який має спеціальну освіту у цій галузі було зведено майже зведено у повному обсязі житловий будинок, окрім внутрішніх робіт зовнішніх облицьованих робіт та вікон з дверима.

Тому позивач просила визнати право ОСОБА_1, як співзабудовника на 1/2 частину об'єкта незавершеного будівництва, а саме двоповерхового житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Призначити у справі судову будівельно-технічну експертизу для визначена загальної вартості будівництва двоповерхового житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на період лютий місяць 2011 року. Присудити ОСОБА_1 грошову вартість, її частки як співзабудовника об'єкта незавершеного будівництва, що буде визначена після проведення будівельно-технічну експертизи.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні проти вимог позову заперечував та просив в позові відмовити, подав до суду заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 грудня 2013 року встановлено факт проживання з червня 2009 р. по лютого 2011 р. однією сім'єю, як подружжя без реєстрації шлюбу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

05.03.2014 р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт «Будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1.

Замовником даної декларації зазначено ОСОБА_2.

В силу ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.п. 22, 23, 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Стаття 331 ЦК України визначає що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна) Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі „Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина „судового розгляду".

Позивачем по справі, не було надано суду належних, допустимих, достовірних писмових доказів в підтвердження того що будівельні матеріали що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та які використовуються для будівництва будинку, є спільним сумісним майном подружжя.

Позивачем ОСОБА_1 не доведеного того факту що відповідне будівництво розпочалось в період проживання сторін з червня 2009 р. по лютого 2011 р. однією сім'єю, як подружжя без реєстрації шлюбу.

Крім того, звертає увагу на той факт що судовим рішенням було встановлено факт проживання з червня 2009 р. по лютого 2011 р. однією сім'єю, як подружжя без реєстрації шлюбу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 В той же час, як відповідна декларація про початок виконання будівельних робіт, була зареєстрована на ім'я відповідача в березні 2014 р., що об'єктивно виключає можливість включення відповідних матеріалів до спільного сумісного майна подружжя.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.77-80 ЦПК України, а отже у вимогах позову необхідно відмовити.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до 57, 60, 69, 70, 71, 72 СК України, ст. 331, 368 ЦК та керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину об'єкта незавершеного будівництва - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.Я. Волчко