Справа № 331/5355/17
Провадження 2/331/1340/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

при секретарі Хащук В.Д.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_3»яновича до ОСОБА_2 , третя особа Четверта Запорізька державна нотаріальна контора про визнання угоди купівлі-продажу частково недійсною, визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просив суд визнати угоду купівлі-продажу від 13.04. 1956 року 1 /2 частини житлового будинку по вул. Арочна м. Запоріжжя Ольховим ОСОБА_3»яновичем недійсною, припинити за ОСОБА_4 право власності на 1 /2 частину житлового будинку, а також визнати за ним право власності на 1/ 2 частину домоволодіння літ.-А та господарських будівель по вул. Арочна буд. 41-А в м. Запоріжжя.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 21 жовтня 2015 року помер його брат ОСОБА_4 Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1 /2 частини будинку 41 по вул. Арочна в м. Запоріжжя. Вказаний будинок було придбано спадкодавцем та їх батьком ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі-продажу від 13.04.1956 року в рівних частках за гроші, які виграла мати за сільською облігацією.

Відповідач є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4.

ОСОБА_1 вважає, що оскільки на час укладання спірного договору купівлі-продажу житлового будинку діяло законодавство, яке дозволяло мати на одну родину земельну ділянку не більше 6-ти соток, його батько , з метою, збереження земельної ділянки уклав частково фіктивний правочин , та оформив 1 /2 частину житлового будинку 41 по вул. Арочна в м. Запоріжжя на його брата ОСОБА_4. Ніяких реальних намірів у ОСОБА_4 стати володільцем будинку не було, грошей на придбання 1 /2 частин будинку він не давав, він не працював, в нього не було ані паспорта , ані трудової книжки . Про те, що вказана угода була частково фіктивна , підтверджено матеріалами цивільної справи 2-136/1986, яка перебуває в архіві Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав в повному обсязі, вказавши, що позивач не навів належних обґрунтувань в чому ж полягає недійсність договору, не надав відповідних доказів. Зазначив, що його батько ОСОБА_4, померлий 21.10.2015 року , придбав право власності на 1 /2 частину житлового будинку 41 по вул. Арочна в м. Запоріжжі на законних підставах, уклавши договір купівлі-продажу від 13.04.1956 року . Вказаним майном його батько та дідусь ОСОБА_5 користувалися до смерті, жодних підстав для твердження , що вказаний договір є недійсним немає.

Третя особа Четверта Запорізька державна нотаріальна контора в наданій суду заяві просила справу розглядати без участі її представника.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оглянувши оригінал договору купівлі-родажу будинку від 13.04.1956 року приходить до наступних висновків .

Судом встановлено, що 13 квітня 1956 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з одного боку та ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було придбано житловий будинок 41 по вул. Арочна в м. Запоріжжя. Продав було вчинено за суму 15 000 рублів. Договір посвідчений нотаріально.

ОСОБА_4 є сином ОСОБА_5, який помер 10 жовтня 1988 року . Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2014 року за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності на 1/ 2 частину спірного будинку 41 по вул. Арочна в м. Запоріжжя в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5.

Інший співвласник спірного будинку ОСОБА_4 помер 19 жовтня 2015 року , а отше право власності на 1/ 2 частину будинку 41 по вул. Арочна в м. Запорієжя входить до складу спадщини відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_4.

Відповідно до положень ст. 34 Цивільного кодексу УРСР , затвердженого постановою ЦВК УРСР від 16 грудня 1922 року ( який діяв на час укладання спірого договору купівлі-продажу від 13 квітня 1956 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з одного боку та ОСОБА_5 та ОСОБА_4Д.) правочин є недійсний коли він учинений за згодою сторін лише для вигляду і без наміру викликати юридичні наслідки.

Стттею 35 цього Кодексу було визначено, що якщо удаваний правочин учинений з наміром приховати інший правочин, то застосовуються положення , що стосується до того правочину, який дійсно був на увазі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_4 було укладено правочин без наміру створити юридичні наслідки , згідно довідки Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2017 року , цивільна справа за № 2-136/1986 за участю сторін ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не зареєстрована .

Всі доводи позивача є лише твердженнями, які не підтверджені жодними доказами .

Слід також звернути увагу на те, що сторонами за оспорюваним договором є ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які в розумінні положень ст. 33 ЦПК України , є належними відповідачами по справі, і до яких в силу вимог ст. 11 ЦПК України позивачем вимоги не заявлені .

Крім того, позивач просить припинити право власності ОСОБА_4 на 1 / 2 частину спірного будинку, однак його право власності відповідно до положень п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України вже припинено 19 жовтня 2015 року внасідок його смерті .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позов необґрунтований та в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. 10,11, 209, 212,214,215, 217, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ОСОБА_5»яновича до ОСОБА_2 , третя особа Четверта Запорізька державна нотаріальна контора про визнання угоди купівлі-продажу частково недійсною, визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.Є. Жукова

01.11.2017