Провадження № 2/359/173/2017
Справа № 359/4592/16-ц
20 жовтня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,
при секретарі - Степаненко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 05.09.2006 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є позивач ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 4/П, згідно з яким відповідачу було надано кредит у розмірі 505000 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 13,5% річних, строком до 16 години 05.09.2011 року. Згідно укладених між сторонами додаткових угод від 31.07.2008р., 01.12.2008 р. та від 01.06.2009 р., сторони домовилися викласти п.1.4 кредитного договору в наступній редакції: «За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 17% річних», а також домовилися, що строк користування кредитними коштами, встановлений в п.1.1.2 договору, збільшується до 05 вересня 2013 року включно, якщо тільки інший строк користування не буде встановлено домовленостями сторін чи умовами основного договору.
Проте у порушення вимог законодавства та умов кредитного договору відповідач лише частково здійснив погашення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором. Внаслідок чого, Бориспільським міськрайонним судом Київської області 25 січня 2012 року було прийняте рішення у справі № 2-2607/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБІ Банк» заборгованості за кредитним договором № 4/П від 05.09.2006 р. в розмірі 3088312,07 грн., а також судові витрати в розмірі 1820 грн. Однак, незважаючи на рішення суду, зобов'язання за кредитним договором до цього часу відповідачем не виконано.
Станом на 17.02.2016 заборгованість відповідача за кредитним договором складає 669555,72 доларів США, що по курсу НБУ становить 18091260,60 гривень, та 2519714,04 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом- 319 189,17 доларів США, відсотків за користування кредитом -350 366,55 доларів США, а також пеня за несвоєчасне погашення кредиту(неустойка) нарахована за останній рік- 2519714,04 гривень.
В зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, банк направляв відповідачу вимогу про наявність заборгованості, з вимогою погасити борг та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі несплати заборгованості. Однак, вимога не виконана, відповідач ухиляється від виконання зобов'язання і в добровільному порядку заборгованість за договором не погашає, а тому вважають, що позивач набув законного права звернути стягнення на іпотечне майно відповідача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
У судовому засіданні засідання представник позивача підтримав позовні вимоги, обставини викладені в позовній заяві також підтвердив, та просив позов задовольнити в повному обсязі, також не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв та заперечень щодо позову до суду від відповідача не надійшло.
Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.
У судовому засіданні встановлено, що 05.09.2006 року між Відкритим акціонерним товариством» Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є позивач Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 4/П.( а.с.4-16 т.1).
Згідно п.п.1.1.1, 1.1.2, 1.1.3, п. 1.1. кредитного договору, банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності та цільового використання грошові кошти у сумі 505 000 доларів США, в порядку і на умовах, визначених договором. Термін користування Кредитом до 16.00 години 05 вересня 2011 року. Плата за користування кредитом 13,5 % річних.
Відповідно до п.1.2 кредитного договору, кредит надається позичальнику на придбання земельних ділянок.
Згідно п.2.2 договору, надання кредиту здійснюється в доларах США шляхом перерахування всієї суми на поточний рахунок Позичальника НОМЕР_9 МФО 321637 в Печерському відділенні Першій Київській філії АТ ВА Банк.
Відповідно до п. п.п.2.4.1,2.4.2, 2.4.3, п.2.4 кредитного договору, проценти нараховуються на фактичну заборгованість за кредитом, із розрахунку рік-повний 360 дням, місяць-календарній кількості днів. Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісячно за поточний календарний місяць. При розрахунку процентів враховується перший день надання Кредиту і не враховується останній день терміну користування Кредитом.
Згідно п.4.2, 4.5 кредитного договору, у разі несвоєчасного погашення кредиту, сплати процентів, визначених договором, позичальник сплачує Кредитодавцю пеню в розмірі подвійної ставки, визначеної в п.1.1.3 договору, за кожний день прострочення виконання, за реквізитами, зазначеними кредитодавцем. Штрафні санкції підлягають сплаті за письмовою вимогою кредитодавця. При розрахунку штрафних санкцій приймаються рік-рівний 360 дням, місяць-рівний календарній кількості днів.
Факт отримання відповідачем кредитних коштів в зазначеній сумі за вказаним договором відповідачем не оспорюється.
31.7.2009між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № /П від 05.09.2006 р., якою сторони домовилися викласти п. 1.4. Кредитного договору № 4/П від 05.09.2006 р. в наступній редакції: «1.4. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 15 % відсотків річних».
01.12.2008р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до Кредитного договору № 4/П від 05.09.2006 р., якою сторони домовилися викласти п. 1.4. Кредитного договору №4/П від 05.09.2006 р; в наступній редакції: «1.4. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 17 % відсотків річних».
01.06.2009р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 4 до Кредитного договору № 4/П від 05.09.2006 р., якою домовилися, що строк користування кредитними коштами, встановлений в п. 1.1.2. основного договору, збільшується до 05 вересня 2013 р. включно, якщо тільки інший строк користування не буде встановлено домовленостями Сторін чи умовами основного договору.
Також встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2012 року у справі № 2-2607/11 (а.с.39 т.1) було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором № 4/П від 05.09.2006 р. в розмірі 3088312,07 гривень, а також понесені судові витрати в розмірі 1820 гривень.
На виконання даного рішення суду 03 березня 2012 року було видано виконавчий лист(а.с. 38 т.1).
Незважаючи на рішення суду, відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконує. У зв'язку з цим, відповідач попереджався Банком шляхом направлення вимоги про наявність заборгованості, з вимогою погасити заборгованість та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі несплати заборгованості (а.с.42 т.1). Однак, вимога не виконана, відповідач в добровільному порядку заборгованість за договором не погашає.
Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 35-37 т.1) встановлено, що за кредитним договором №4/П від 05.09.2006 року за відповідачем ОСОБА_1 станом на 17 лютого 2016 року рахується заборгованість на загальну суму 20610974, 34 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом- 319189,17 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ складає 8624426 ,90 гривень; проценти за користування кредитом -350 66,55 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ складає 9466833,41 гривень; пеня за несвоєчасне погашення кредиту(неустойка) нарахована за останній рік- 2519714,04 гривень.
Оскільки розмір заборгованості підтверджено уповноваженою банком особою у вищезазначеному розрахунку та відповідачем не оспорюється, підстави сумніватися в дійсності наведеної в розрахунку інформації в частині використаних відповідачем кредитних коштів, у суду відсутні. Нарахування відсотків здійснювалось банком відповідно до визначеної сторонами процентної ставки 17% річних. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості за кредитом та відсотками, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття.
Проте суд вважає, що позивачем не конкретизовано розрахунок нарахування пені, яка розрахована в гривнях, в той час, як сума боргу за кредитом та процентами зазначена в доларовому еквіваленті, в зв'язку з цим неможливо визначити: на яку саме суму заборгованості, з урахуванням якого саме курсу валют та за якою формулою здійснювався розрахунок.
Так, з наданого позивачем розрахунку, суду не надалося можливості перевірити, як саме проводилося нарахування зазначеного розміру пені, оскільки більш детальнішого розрахунку заборгованості, на вимогу суду, надано не було.
У зв'язку з цим, суд прийшов до переконання, що вимога позивача в частині звернення стягнення в рахунок заборгованості пені за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) в розмірі 2519714,04 гривень задоволенню не підлягає.
При цьому суд враховує, що за змістом ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Як вбачається, відповідач має невиконані зобов'язання перед Банком, і за ним рахується заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 669555,72 доларів США.
Так, на дату ухвалення судом рішення- 20 жовтня 2017 року, офіційний курс гривні по відношенню до долара США, встановлений НБУ , становить 26,50 гривень за 1 долар США.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо звернення стягнення в рахунок заборгованості в розмірі 669555,72 доларів США, яка еквівалентна 18091260,60 гривень, тобто в межах заявлених позовних вимог, виходячи зі встановленого НБУ курсу гривні по відношенню до долара США, який більший ніж діючий курс гривні по відношенню до долара США, встановлений НБУ на дату ухвалення рішення (26,50 гривень за 1 долар США), підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 17743226 гривень 58 копійок, що еквівалентна 669555,72 доларам США.
Крім того, згідно п. п.1.3.1 кредитного договору, в забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за цим договором в 5 денний строк з моменту підписання цього Договору укладається договір застави між кредитодавцем та позичальником. Умови передачі майна в заставу та звернення стягнення на заставлене майно регулюються нормами чинного законодавства України і відповідним договором застави.
Згідно статті 1 розділу «Визначення термінів», п. 2.1 , 2.2 вказаного Іпотечного Договору, Іпотекодавець з метою забезпечення своїх зобов'язань (зобов'язання позичальника по кредитному договору повернути до 16.00 год. 05.09.2011 р. кредит у сумі 505 000 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 13,5% річних, сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня) передає в іпотеку, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки, тобто зазначені вище спірні земельну ділянку.
Відповідно до п. п. 6.1.6,6.1.7 ст.6 Іпотечного Договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов'язання (або тієї чи іншої його частини), воно не буде виконане. У разі порушення позичальником будь-яких зобов'язань за кредитним договором чи іпотекодавцем будь-яких зобов'язань за цим договором, а також інших обов'язків іпотекодавця, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання - отримати задоволення своїх вимог з вартості предмета іпотеки.
Пунктом 8.3 Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі:
-рішення суду;
-виконавчого напису нотаріуса;
- переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.
- продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.
Згідно п. 8.4 Договору іпотеки Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених умовами договору.
Відповідно до п. 2.5 ст.2 Іпотечного договору, узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 4 955 029 гривень.
Одночасно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Копійкою В.В. 05.09.2006 р. , було накладено заборону на відчуження зазначених в договорі земельних ділянок за реєстровими № 5465, 5476, 5477, 5478, 5479 (а.с.31 т.1).
На час розгляду справи в суді будь-які належні та допустимі докази щодо визнання зазначеного державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, відсутні.
Також відсутні докази щодо визнання недійсним укладеного сторонами Іпотечного договору від 05.09.2006 року.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) угода (договір) є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до вказівок закону, умов договору та припиняються виконанням, проведеним належним чином, а одностороння відмова від їх виконання не допускається.
Згідно з ч.1 ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, та згідно ч. 1 ст. 577 Цивільного кодексу України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 1 ст. 583 Цивільного кодексу України заставодавцем може бути боржник, або третя особа (майновий поручитель).
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч.1, 2 та 4 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.
Крім того, відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Так, відповідно до статті 35 вказаного Закону, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
Частиною першою статті 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Як визначено п. 8.5. Іпотечного договору, за рішенням Іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися в позасудовому порядку шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов. Зокрема Іпотекодержатель має право на свій розсуд вказати у своєму односторонньому рішенні про придбання предмета іпотеки у власність за вартістю предмета іпотеки, визначену на підставі здійсненої на його замовлення експертної оцінки предмета іпотеки. Підписанням цього Договору Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на прийняття Іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя (придбання предмета іпотеки у власність) у випадку виникнення у Іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства України.
Згідно зазначених умов Договору іпотеки задоволення вимог здійснюється шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором, а тому, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись зазначеним способом.
Отже, відповідно до ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» виключається можливість звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. У разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст.16 ЦК України, має право вимагати застосування його судом.
При цьому суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, суд також враховує, що відповідно до звітів про експертну грошову оцінку ринкової вартості земельних ділянок від 12.12.2016 року загальна вартість спірних земельних ділянок складає 17149232 гривень, що не перевищує розміру заборгованості за кредитом, та на час розгляду справи в суді сторонами не оспорюється.
Відповідно до ст. 38 Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, визначеному на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Крім того, суд враховує, що відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку », у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Згідно з ч.1 ст.34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.
Вирішуючи дану справу, суд також враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати в сумі 1378 гривень по оплаті судового збору, понесені позивачем (т.1 а.с. 1), підлягають стягненню на його користь з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 169, 212, 214, 215,224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов задовольнити частково.
- заборгованість за кредитом 319189 доларів США 17 центів,
- заборгованість за користування кредитом - 350366 доларів США 55 центів,
-земельна ділянка №1, площа 0,6400 га, кадастровий номер НОМЕР_3;
-земельна ділянка №2, площа 0,9000 га, кадастровий номер НОМЕР_4;
-земельна ділянка №3, площа 4,7510 га, кадастровий номер НОМЕР_5;
-земельна ділянка №4, площа 1,8610 га, кадастровий номер НОМЕР_6;
-земельна ділянка №1, площа 1,8620 га, кадастровий номер НОМЕР_7,-
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути переглянуто Бориспільським міськрайонним судом Київської області за заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення, а також позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Муранова-Лесів