АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Поливач Л.Д.,

ШаховоїО.В.,

при секретарі Іваницькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Гергеля Павла Миколайовича в інтересах Київського міського центру зайнятості на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року Київський міський центр зайнятості звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів у розмірі 20 392 грн. 02 коп., а також просив стягнути судовий збір.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 09 серпня 2017 року в задоволенні позову Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення коштів - відмовлено (а.с.72-75).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, Гергель П. М. в інтересах Київського міського центру зайнятості подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 серпня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог Київського міського центру зайнятості в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що вищезазначене рішення прийнято з порушенням норм чинного законодавства, оскільки судом першої інстанції при його прийнятті не в повному обсязі було з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме: недостовірність даних, поданих відповідачем під час реєстрації її як безробітної, наявність в матеріалах справи заяви про надання статусу безробітної, з відміткою про ознайомлення з правами та обов'язками зареєстрованого безробітного, підписаної власноручно відповідачем.

Крім того, у зв'язку з відмовою в задоволенні позову, для повного та всебічного розгляду справи, апелянт вважає за необхідне долучити пояснювальну записку ОСОБА_3 від 11 травня 2016 року до матеріалів справи.

В суді апеляційної інстанції, представник Київського міського центру зайнятості - Гергель П.М. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду повідомлення про неможливість бути присутньою в судовому засіданні, а також письмові заперечення на апеляційну скаргу.

На підставі ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у відсутність ОСОБА_3

________________________________________________

Справа № 753/480/17

№ апеляційного провадження 22-ц/796/11548/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т. О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення апелянта, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, зокрема письмові заперечення ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено в ході судового розгляду та вбачається з матеріалів справи, 14 травня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Дарницького РЦЗ в місті Києві із заявою, в якій просила зареєструвати її як безробітну відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначити виплату допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с.9).

У вказаній заяві остання зазначила, що пенсію на пільгових умовах та за вислугу років вона не отримує, не є суб'єктом підприємницької діяльності, не отримує заробітку або інших передбачених законодавством доходів, компенсації, не є фермером чи членом фермерського господарства, не навчається на денній формі навчання.

До заяви відповідачка надала паспорт з відміткою про місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19-20).

Наказами Дарницького РЦЗ в місті Києві від 14 травня 2015 року № НТ150514 та від 21 травня 2015 року № НТ150521 відповідачці надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 21 травня 2015 (а.с. 15-17).

11 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Дарницького РЦЗ в місті Києві із заявою про направлення її на навчання до приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» (далі - ПАТ «ВНЗ «МАУП») за професією директор з персоналу (а.с. 10).

На підставі договору про професійне навчання від 23 лютого 2016 року № 14/251/01/23/02/16, укладеного між Дарницьким РЦЗ в місті Києві та відповідачкою, останню було направлено на навчання до ПАТ «ВНЗ «МАУП» та зараховано до складу навчальної групи ДП-5 на підставі наказу № 908-н від 23 лютого 2016 року. Вартість навчання за період з 23 лютого по 10 травня 2016 року складала 3 098,97 грн. (а.с. 11-13, 18).

10 травня 2016 року відповідачкою отримано свідоцтво про підвищення кваліфікації в ПАТ ВНЗ «МАУП» (а.с. 14).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за період з 21 травня 2015 року по 10 травня 2016 року ОСОБА_3 отримала допомогу по безробіттю в сумі 17 293,05 грн., а вартість її навчання становить 3098,97 грн. (а.с. 26-27).

Як встановлено в ході розгляду справи, 11 травня 2016 року відповідачка прибула на прийом до спеціаліста Дарницького РЦЗ в місті Києві та надала свій паспорт, у якому було зроблено відмітку від 25 грудня 2014 року про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2, та відмітку від 01 березня 2016 року про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 21-22).Обидві вищевказані адреси за адміністративно-територіальним поділом міста Києва відносяться до Дарницького району.

21 червня 2016 року Дарницький РЦЗ в місті Києві видав наказ № 23, відповідно до якого отримана відповідачкою допомога по безробіттю та вартість її навчання є незаконно отриманими сумами, які вона повинна повернути (а.с. 23).

На обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що надання відповідачці статусу безробітного, призначення допомоги по безробіттю та направлення на навчання було здійснено на підставі паспорта громадянина України, що містив неправдиві відомості, а саме: у паспорті був відсутній запис про зняття її з реєстрації місця проживання, що на думку позивача є підставою для стягнення отриманих сум.

Правовою підставою своїх вимог позивач зазначає, зокрема, положення статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що невідповідність даних про реєстрацію місця проживання застрахованої особи не є обставиною, що впливає на умови виплати забезпечення та надання соціальних послуг, та враховуючи відсутність недобросовісності з боку відповідачки суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з неї на користь позивача суми виплаченої допомоги по безробіттю та вартості навчання.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, відповідно до статті 9 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - Закон № 5067-VI) кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом: 1) участі в загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття; 2) надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства; 3) надання особливих гарантій працівникам, які втратили роботу у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці; 4) надання додаткової гарантії зайнятості окремим категоріям населення, які не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці.

Держава гарантує особі право на захист від будь-яких проявів дискримінації у сфері зайнятості населення за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, членства у професійних спілках або інших об'єднаннях громадян, статі, віку, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (стаття 11 Закону № 5067-VI).

Частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. У разі виїзду особи, зареєстрованої в установленому порядку як безробітна, за межі України з метою працевлаштування чи здійснення іншої діяльності, спрямованої на отримання прибутку, така особа зобов'язана повідомити про це державну службу зайнятості.

Частиною 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що статусу безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. За приписом частини 2 вищевказаної норми, статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 43 Закону № 5067-VI).

20 березня 2013 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 198, якою затвердив Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу (далі - Порядок), який визначає процедуру реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, центром зайнятості державної служби зайнятості.

Пункт третій зазначеного Порядку також визначає, що реєстрація безробітних, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, проводиться центрами зайнятості незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Аналіз наведених законодавчих норм та підзаконного акту в сукупності з положеннями Законів України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» дає підстави дійти висновку, що зареєстроване місце проживання чи навіть відсутність такого місця проживання не є обставиною, що впливає на умови виплати забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

Також, в ході розгляду справи встановлено, що на час звернення відповідачки до центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні та до лютого 2016 року у її паспорті громадянина України була відмітка про реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_2. Талон про зняття останньої з реєстрації за вказаною адресою не містить жодних відомостей про те, що він заповнювався саме нею, як і не містить її підпису (а.с. 54).

У зазначеному талоні наявна відмітка про зняття відповідачки з реєстрації за вказаною адресою 25 грудня 2014 року, водночас за даними довідки адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві станом на 27 березня 2015 року зареєстрованим місцем проживання відповідачки рахувалось житло з вищевказаною адресою (а.с. 53).

Так, Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (стаття 7) передбачає низку підстав для зняття з реєстрації місця проживання особи, серед яких, окрім особистої заяви особи або її представника, також зазначені судове рішення та інші документи, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

В ході розгляду справи судом першої інстанції відповідачка пояснювала, що зняття її з реєстрації у житлі, яке належало її колишньому чоловіку, відбулося без її відома та про вказану обставину вона дізналася лише 24 лютого 2016 року, а до того часу була впевнена, що реєстрація за вказаною адресою є дійсною.

Враховуючи, що жодних доказів на спростування доводів відповідачки позивачем надано не було, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 умислу на невиконання обов'язків чи ознак зловживання ними.

Отже, з огляду на те, що невідповідність даних про реєстрацію місця проживання застрахованої особи не є обставиною, що впливає на умови виплати забезпечення та надання соціальних послуг, та враховуючи відсутність недобросовісності з боку відповідачки, суд першої інстанції дійшов законних та обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки суми виплаченої допомоги по безробіттю та вартості навчання.

Таким чином, доводи апелянта про те, що недостовірність даних, поданих відповідачкою під час реєстрації її як безробітної, впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, що є підставою для задоволення даного позову, є необґрунтованими, не узгоджуються з нормами матеріального права та встановленими в ході розгляду справи обставинами, а тому колегія суддів їх відхиляє.Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Гергеля Павла Миколайовича в інтересах Київського міського центру зайнятості на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 серпня 2017 року - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д.Поливач

О.В.Шахова