Провадження №2-к/369/8/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2017 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Водала А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за клопотанням акціонерного товариства «Науково-виробниче обєднання Російські базові інформаційні технології» про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року заявник акціонерне товаристве «Науково-виробниче обєднання Російські базові інформаційні технології» звернувся до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду. Свої вимоги мотивував тим, що

15 грудня 2016 року Московським міським судом було прийнято рішення про заборону вчинення ФОП ОСОБА_1 дій та стягнення судових витрат. Рішення суду набрало законної сили, у добровільному порядку не виконується.

Просив суд надати дозвіл на виконання рішення Московського міського суду від 15 грудня 2016 року.

У судове засідання представник акціонерного товариства «Науково-виробниче обєднання Російські базові інформаційні технології» не зявивсь. Про час так місце розгляду справи повідомлений.

У судове засідання ФОП ОСОБА_1 подав суду письмові заперечення, в тому числі заперечували щодо належного повідомлення його про час та місце розгляду справи. Просив відмовити в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, розяснивши права та обовязки щодо доказування, надавши час для їх подачі суду, дійшов висновку, що клопотання акціонерного товариства «Науково-виробниче обєднання Російські базові інформаційні технології» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Московського міського суду від 15 грудня 2016 року задоволено позов акціонерного товариства «Науково-виробниче обєднання Російські базові інформаційні технології» та заборонено ФОП ОСОБА_1 вчиняти дії та стягнено судові витрати.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» норми вказаного закону застосовуються до питань щодо визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

З огляду на вимоги ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Згідно з положеннями ст. 79 Закону України «Про нотаріат» нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.

Відповідно до вимог ст. 390 ЦПК України рішення іноземного суду визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

За правилами ч. 1 ст. 393 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або, відповідно до міжнародного договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 394 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: ім'я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; ім'я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; мотиви подання клопотання.

За правилами ст. 3 Конвенції про визнання та приведення до виконання іноземних арбітражних рішень, підписаної Україною 29 грудня 1958 року, ратифікованої 10 жовтня 1960 року, яка вступила в силу 08 січня 1961 року, кожна держава, що домовляється, визнає арбітражні рішення як обовязкові, та виконує їх відповідно до процесуальних норм тієї території, де клопочеться про визнання та виконання таких рішень.

Заявник акціонерного товариства «Науково-виробниче обєднання Російські базові інформаційні технології» з дотриманням вимог чинного законодавства звернувся до компетентного суду із клопотанням про визнання та примусове виконання рішення іноземного суду на території України.

У поданих запереченнях на клопотання ФОП ОСОБА_1 зазначали, що заявником не надано доказів про те, що у суді відбулося належне повідомлення його про дату, час і місце розгляду справи.

Факт належного повідомлення підтверджено довідкою Московського міського суду, скріпленим печаткою суду, яка містить пояснення про вручення судової повістки АО «ДХЛ Інтернешнл».

Відповідно до листа АО «ДХЛ Інтернешнл» від 01 грудня 2016 року: позовна заява, ухвала суду були доставлені 30 листопада 2016 року за адресою: Україна, БояркаЮ, вул. Білогородська, 11а, в скриньку для приймання кореспонденції.

Однак, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 04 грудня 2017 року - ФОП ОСОБА_1 місце проживання є: Київська область, Києво-Святошинський район, м.Боярка, вул. Крупська, буд.40. Дана адреса є незмінної з часу реєстрації, що додатково підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію №836568 від 20 жовтня 2009 року, витягом про реєстрацію №999347 від 06 листопада 2016 року.

Саме за цією адресою Києво-Святошинським районним судом ФОП ОСОБА_1 повідомлявся про розгляд клопотання.

У матеріалах справи відсутні відомості, що відбулося належне повідомлення боржника про дату, час і місце розгляду справи, а також не надано належного процесуального документу на підтвердження відомостей, наведених у повідомленні суду. Поданий лист АО «ДХЛ Інтернешнл» суд оцінює критично, оскільки там вказана інша адреса та вказано, що лист був доставлений до скриньки прийняття кореспонденції.

Інших доказів на підтвердження належного повідомлення суду не надано.

Відповідно до вимог п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 грудня 1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» коли документ, поданий на підтвердження виклику сторони в судове засідання, не свідчить про те, яким чином та коли їй вручено цей виклик, і вона оспорює даний факт, суд повинен з'ясувати дійсні обставини її виклику на підставі інших поданих сторонами доказів, а в необхідних випадках запитати із суду, що постановив рішення, й оглянути документи про виклик сторони, встановлені процесуальним законодавством, за яким провадився розгляд справи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 394 ЦПК України встановлено, що якщо міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи; документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України. Правила ч. 4 вказаної статті встановлюють, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додано до нього, особі, що його подала.

Так, суд перевірив належну форму клопотання та доданих до нього документів, та встановив, що вони містять засвідчений переклад документів українською мовою, а також факт, що до клопотання додані необхідні документи, а тому суд не знайшов підстав для залишення клопотання без розгляду та повернення його особі, яка його подала.

Однак, під час вирішення справи по суті суд, оцінюючи надане повідомлення АО «ДХЛ Інтернешнл» з точки зору достатності, допустимості та належності доказів, встановив, що надане повідомлення не може вважатися належним доказом в розумінні вимог ст. 57-59 ЦПК України, хоча фактично до клопотання доданий документ щодо повідомлення усіх учасників процесу про дату, час і місце розгляду справи, а тому суд дійшов висновку, що таке повідомлення не може бути оцінене судом як доказ з точки зору процесуального права, а тому відсутність належних доказів про повідомлення боржника про дату, час і місце розгляду справи є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують належне завчасне повідомлення боржників про дату, час і місце розгляду справи на всіх засіданнях, а надане іноземним судом повідомлення не є процесуальним документом, з якого можна встановити, коли і як боржники повідомлялися про дату і місце судового розгляду не підлягає задоволенню з огляду на вимоги ст. 396 ЦПК України, оскільки відсутні достатні, належні та допустимі докази належного завчасного повідомлення боржників про розгляд справи, що їх стосується.

Керуючись Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 грудня 1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», ст. 79 Закону України «Про нотаріат», п. 5 ч. 1 ст. 2, ст. 13, ч. 1 ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. 57-59, ст. 390, ч. 1 ст. 393, ч. 1 ст. 394, ст.ст. 395-397 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання акціонерного товариства «Науково-виробниче обєднання Російські базові інформаційні технології» про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.С.Пінкевич