Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 324/699/15 Головуючий у 1 інстанції: Каретник Ю.М.
Провадження № 22-ц /778/3281/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 04 липня 2017 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Донецького національного університету про поновлення на роботі, виплату заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Донецького національного університету про поновлення на роботі, виплату заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди.

В заяві зазначав, що рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року у справі №324/699/15-ц було відмовлено у задоволенні його позову до Донецького національного університету про поновлення на роботі, виплату заборгованості по заробітній платні та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року вказане рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним наказ ректора Донецького національного університету № 249-К/16 від 06.10.2014 року в частині звільнення ОСОБА_2 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України і поновлено ОСОБА_2 на посаді коменданта гуртожитку № 7 Донецького національного університету. Стягнуто з Донецького національного університету на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 2348,80 грн., компенсацію за невикористану відпустку 451,80 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу 53 869,22 грн. Стягнуто з Донецького національного університету на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року було скасоване, а рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року було залишено без змін.

В заяві ОСОБА_2 указує, що 20 березня 2017 року йому стали відомі обставини, які є істотними для справи, але не були і не могли бути йому відомі під час розгляду справи Пологівським районним судом Запорізької області 22 лютого 2016 року.

Так, заявник вказує, що витяг з наказу № 751/06 від 26.03.2014р. про надання йому щорічної відпустки з 06.10.2014р. по 15.10.2014р., копія табелю відпрацьованого часу за жовтень 2014р., копія розрахункового листка про нарахування заробітної плати ОСОБА_2 за жовтень 2014р. засвідчують, що станом на час видання наказу про його звільнення він перебував у щорічній відпустці. Вказує, що інформація про домени Whois сервіс/ІР підтверджує, що Довідка ДонНУ за № 10/01-13/25 від 18.02.2016р. за особистим підписом заступника директора навчально-обчислювального центру ОСОБА_3 містить завідомо неправдиву інформацію, так як власником вказаного у довідці сайту є МОН України, і тільки власник має можливість і право надати правдиву та точну інформацію із вказаного сайту. Вважає, що це доводить неправильність інформації про те, що він не зареєструвався як працівник, який погоджується на переведення та переїзд у іншу місцевість на роботу разом з університетом. Крім цього, заявнику стало відомо, що наказу про переведення співробітників університету разом з університетом до м. Вінниця згідно із вимогами ст. 32 КЗпП України адміністрацією університету видано не було і з ним нікого не ознайомлювали, а також взагалі не було дотримано порядку, передбаченого цієї нормою щодо переведення працівників та зміни їх умов праці.

Зважаючи на те, що ці обставини не були відомі йому, він не міг довести їх до відома суду, а тому суд першої інстанції під час розгляду справи не мав можливості врахувати вказані істотні обставини, які могли суттєво вплинути на рішення суду. Посилаючись на викладені обставини, які вважав нововиявленими, просив суд переглянути рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року у справі №324/699/15-ц, скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги до Донецького національного університету про поновлення на роботі та стягнення втраченого заробітку та моральної шкоди.

Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 04 липня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновку суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні вказаної заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що на підтвердження вказаним обставинам заявник надав документи, які засвідчені печаткою університету із вказівкою «ДНР», а тому не можуть бути доказами у справі. Крім того, суд вважав, що всі викладені обставини були предметом перевірки в ході розгляду справи, а тому не є нововиявленими в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України.

Колегія повністю погоджується із вказаними висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах норм процесуального права, якими врегульовано питання щодо перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами.

За положеннями ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено

розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

2-1) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

4) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого

правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

У п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами" судам роз'яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК України).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існують на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи: вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов»язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» № 4 від 30.03.2012р. передбачено, що вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововияв-

лені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рі-

шення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

А, відповідно, за вимогами ст.ст. 58, 59 ЦПК України докази мають бути належними і допустимими.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Весь час посилаючись на недостовірність довідки про власника сайту, на якому слід було зареєструватись для продовження роботи у нових умовах з переселенням до м. Вінниці, ОСОБА_2, між тим, не спростував ту інформацію, що в дійсності не зареєструвався на цьому або будь-якому іншому сайті про своє бажання працювати в Донецькому національному університеті у м. Вінниця. Не сповістив про це заявник і в іншій спосіб, оскільки за п. 3 Наказу № 1084 можливо було таке повідомлення керівництва університету будь-яким іншим чином.

Тому в даному випадку не має правового значення, якому власнику належить сайт, а впливає на вирішення справи лише факт сповіщення або несповіщення керівництва ДНУ про своє бажання переїхати до м. Вінниці та працювати у нових умовах через утворившуюся суспільно-складну ситуацію у м. Донецьку.

В судовому засіданні ОСОБА_2 не заперечував, що залишився у м. Донецьку, оскільки там лишилась частина працівників ДНУ та всі гуртожитки, а у м. Вінниці не міг бути працевлаштованим комендантом гуртожитку, оскільки студентського житла там університет не має.

Представник університету пояснив, що ці ствердження не відповідають дійсності, оскільки мається орендоване для студентів житло, та у випадку виявлення бажання на переїзд заявнику була б надана відповідна посада, але такого бажання з боку позивача не було, на що вказує продовження його трудових відносин із частиною університету, що залишилась в м. Донецьку та перейшла у відання Донецької народної республіки ( Т. 2 а.с. 4).

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, та не заперечуються самим заявником, який вказує, що всі документи, якими він підтверджує нововиявлені обставини, а саме витяг з наказу № 751/06 від 26.03.2014р. про надання йому щорічної відпустки з 06.10.2014р. по 15.10.2014р., копія табелю відпрацьованого часу за жовтень 2014р., копія розрахункового листка про нарахування заробітної плати ОСОБА_2 за жовтень 2014р., вінотримав саме від працівників університету у м. Донецьку, тобто від керівництва університету, яке підпорядковується Міністерству освіти Донецької народної республіки.

За вказаних обставин, суд першої інстанції правильно визнав, що такі документи не можуть бути прийняті як докази у справі, а відтак, доводи будь-які обставини, зокрема, і нововиявлені.

Разом з тим, відповідач вказував, що починаючи з 30.09.2014р., коли видано наказ про переведення університету до м. Вінниці, будь-яких інших наказів, крім наказу від 06.10.2014р. про звільнення ОСОБА_2, відносно позивача не видавалось, відпустка йому не надавалась, табелі обліку робочого часу відносно нього та усіх працівників, які не виявили бажання переїхали до м. Вінниці не велись, розрахункові листи на них не друкувались.

Зважаючи на вказане, колегія вважає правильними висновки суду про відсутність нововиявлених обставин у цій справі, тому у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити із залишенням без змін оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 04 липня 2017

року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_4