Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 2-4640/2004 Головуючий у 1-й інстанції: Коваль П.Ю.
Провадження № 22-ц/778/3555/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Гончар М.С., Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2004 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Житлово-будівельного кооперативу «Побутовець-1», правонаступником якого є ОСМД «Побутовець», про визнання права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2004 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Побутовець-1» про визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування позову зазначила, що квартира АДРЕСА_1 площею 40,27 кв. м була надана її батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Після смерті матері у 1977 році у члени ЖБК було прийнято її батька. 26.01.1986р. рішенням загальних зборів за письмовою заявою її батька, який передав їй свій пай та який вона прийняла, батька було виключено з членів ЖБК, а її прийнято до членів кооперативу, та за нею була закріплена вказана трикімнатна квартира, що підтверджується протоколом №16 загальних зборів членів ЖБК. Її батько після виключення із членів кооперативу переїхав на інше постійне місце проживання.

10.04.1986 року рішенням виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ОСОБА_7 народних депутатів підтверджено факти передачі паю ОСОБА_6 своїй дочці ОСОБА_4, прийняття її у члени ЖБК та закріплення за нею квартири АДРЕСА_2. На теперішній час ЖБК «Побутовець-1» у добровільному порядку відмовляє їй у видачі довідки про виплату паю, у звязку з чим вона позбавлена можливості оформити належним чином право власності на зазначений обєкт нерухомого майна. У звязку з зазначеним, позивач просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_3.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2004 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Стягнуто з ЖБК «Побутовець-1» на користь ОСОБА_4 державне мита у сумі 51 грн.

14.08.2017р. ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

В ході апеляційного розгляду було з»ясовано, що ЖБК «Побутовець-1» припинив свою діяльність з 22.05.2008р., про що до Реєстру було внесено запис № 5000684 про припинення юридичної особи.

З Реєстру також вбачається, що 22.05.2008р. було внесено відомості за № 0023012 про реєстрацію юридичної особи Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПОБУТОВЕЦЬ», яке є правонаступником ЖБК «Побутовець-1».

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2017р. було замінено відповідача у справі з ЖБК «Побутовець-1» на Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПОБУТОВЕЦЬ» ( а.с. 69).

Справа розглянута судом першої інстанції під час дії цивільно-процесуального кодексу у редакції від 18.03.2004р. Проте 15.12.2017р. набув чинності ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017р., яким до нього внесені зміни, тому в ході апеляційного розгляду слід перевіряти відповідність рішення суду вимогам ЦПК України в ред. від 18.03.2004р., а проводити апеляційний розгляд справи та ухвалювати за наслідками розгляду апеляційної скарги судове рішення слід за положеннями цивільно-процесуального кодексу у новій редакції.

В судове засідання, призначене на 18 грудня 2017р. апелянт ОСОБА_2 та його адвокат ОСОБА_3 не з»явились, отримавши судові повістки під час відкладення справи в судовому засіданні 16.11.2017р., тобто були завчасно повідомлені.

18.12.2017р. від адвоката ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку з зайнятістю в кримінальному провадженні. Від апелянта ОСОБА_2 ніяких клопотань не надходило.

Зважаючи на те, що особисто ОСОБА_2 ніяких клопотань про відкладення розгляду справи не заявив, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, але в судове засідання не з»явився, а також на те, що адвокат ОСОБА_3 був повідомлений про судове засідання 18.12.2017р. за місяць до цієї дати 16.11.2017р., та не надав доказів, що саме в цей же час буде приймати участь у кримінальному провадженні у іншому суді м. Запоріжжя, колегія у відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності апелянта та його адвоката.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу

за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість

рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 15 ЗУ «Про власність», член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на цю квартиру.

Судом встановлено, що 26.01.1986р. відбулись загальні збори членів ЖБК «Побутовець-1», на якому було розглянуто заяву ОСОБА_6 про виключення його з членів ЖБК у зв»язку з переданням паю дочці ОСОБА_4, а також заяву ОСОБА_4 про прийняття її в члени ЖБК у зв»язку з отримання паю від батька.

Рішенням загальних зборів членів ЖБК «Побутовець-1» ОСОБА_6 виключено з членів ЖБК, а ОСОБА_4 була прийнята в члени ЖБК із закріпленням за нею трикімнатної квартири АДРЕСА_4 житловою площею 40,27 кв. м (загальною площею 55,39 кв. м).

Рішення загальних зборів членів ЖБК «Побутовець-1» від 26.01.1986р. було затверджено рішенням виконкому Орджонікідзевської райради народних депутатів м. Запоріжжя № 130/21 від 10.04.1986р.

Згідно з довідкою ЖБК «Побутовець-1» № 50/11Ж від 23.11.2004р., яка надана суду, ОСОБА_4 дійсно є членом цього ЖБК , за нею закріплено квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 55,39 кв. м. Вартість квартири в сумі 4 462,8 укр. карбованців сплачена в грудні 1980р. ( а.с. 9).

Встановивши вказані обставини, суд задовольнив позов ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 15 ЗУ «Про власність», який був чинним на час ухвалення оскаржуваного рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення його прав вказаним рішенням суду, оскільки він на час передачі паю його батьком сестрі ОСОБА_4 та на теперішній час мешкає у АДРЕСА_6, а тому згідно з абз. 2 п. 31 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу необхідна була його письмова згода на передачу паю членом кооперативу будь-кому з інших членів сім»ї, але такої письмової згоди на передачу паю батьком сестрі він не надавав.

Вказані доводи апелянта не можуть бути взяті до уваги, оскільки суперечать положенням наведеної ним норми у редакції, чинній на час передачі паю 26.01.1986р.

Так, пунктом 31 ОСОБА_7 Міністрів УРСР № 186 від 30.04.1985р. «Про затвердження Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу», у редакції чинній станом на 26.01.1986р., передбачено, що член житлово-будівельного кооперативу має право за згодою загальних зборів членів кооперативу передати свій пай будь-кому з постійно проживаючих з ним членів сім»ї, які досягли вісімнадцятирічного віку або одружились чи влаштувались на роботу в передбачених законом випадках до досягнення зазначеного віку. Пай, який є спільною власністю подружжя, може бути переданий тільки при наявності згоди іншого з подружжя.

У цій редакції не малось другого абзацу, на який посилається апелянт, та цим абзацом пункт 31 було доповнено лише з 1989р. згідно з ОСОБА_7 УРСР № 89.

Отже, на час передачі 26 січня 1986р. паю батьком ОСОБА_6 позивачу ОСОБА_8 як доньці згоди інших членів сім»ї не потребувалось.

Ствердження апелянта в скарзі про те, що на час передачі паю квартира вже перебувала у власності ОСОБА_6 за положеннями статті 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР», згідно з якою власник кооперативної квартири може розпоряджатись нею на свій розсуд, а також згідно з п. 3 Постанови ВР Української РСР «Про введення в дію Закону УРСР «Про власність» від 26.03.1991р. № 885-ХІІ про розповсюдження цього закону на пра-

вовідносини, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991р., є помилковими.

Так, пунктом 4 ОСОБА_7 Верховної ОСОБА_7 УРСР від 26.03.1991р. № 885-12 «Про

введення в дію Закону Української СРС «Про власність» визначено, що правила, які містяться в Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 1 липня 1990р.

Отже, на час виникнення правовідносин 26.01.1986р. щодо передання паєнакопичення батьком позивачу ОСОБА_9, вказані закони не набули чинності та не поширювались на них, а тому передача саме паєнакопичення не суперечила діючим на той час нормативно-правовим актам.

Крім того, член кооперативу, який сплатив пайовий внесок хоча і набуває права власності на квартиру, але розпоряджатись нею як власністю не може доти, доки він належним чином не оформить це право власності, а відтак може розпоряджатись лише паєнакопиченням.

Для оформлення права власності необхідно було отримати рішення виконкому та на його підставі свідоцтво про право власності на квартиру.

Проте на час виходу ОСОБА_6 з ЖБК «Побутовець-1» останній не оформив право власності на квартиру, а тому міг передати тільки паєнакопичення, що він і зробив, передавши паєнакопичення донці ОСОБА_10

Пунктом 6-1 ОСОБА_7 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1987р. «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» роз»яснено, що відповідно до п. 1 ст. 17 ЗУ «Про власність», при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім»ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю квартира є спільною власністю членів сім»ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.

Між тим, даних про те, що апелянт ОСОБА_2 приймав участь у внесенні паю за спірну квартиру, матеріали справи не містять.

Також колегією встановлено, що ОСОБА_6 помер 29.04.1996р., про що стороною позивача було надано свідоцтво про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина, до кола якої мала ввійти і спірна квартира або паєнакопичення, тому апелянту ОСОБА_2 не могло не бути відомо, що батько за життя розпорядився ними, оскільки будь-якому з членів сім»ї в такому разі слід було вступати до ЖБК «Побутовець-1», який продовжував існувати до 2008р., як особам, що мешкають у цьому кооперативному будинку.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, тому у відповідності до положень статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2004 року у цій справі залишити без змін.

ОСОБА_7 набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: