ухвала

іменем україни

28 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення грошових вимог за договором позики та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що між ним та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 21 жовтня 2008 року було укладено договір позики, на виконання якого ним було передано відповідачам 26 400 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 20 грудня 2008 року.

За неналежне виконання позичальниками договірних зобов'язань, договором передбачені штрафні санкції.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Оскільки відповідачі взятих на себе за договором позики зобов'язань з повернення грошових коштів не виконують утворилась заборгованість, що дає право позикодавцеві задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 12 жовтня 2012 року позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченим 21 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. за реєстровим № 3530, трикімнатну квартиру загальною площею 65,9 кв. м, житловою площею 44,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (до укладення шлюбу - ОСОБА_9) на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, реєстраційний № 1-98-140466, зареєстрованого 01 вересня 1998 року в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним № П-1-28549 в книзі 1.

Задоволено за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки вимоги позивача ОСОБА_4 до відповідачів за договором позики, посвідченим 21 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. за реєстровим № 3527, в розмірі 194 953 грн 56 коп. основної суми боргу як гривневого еквіваленту неповернутої суми позики, в розмірі 52 718 грн 90 коп. процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ, в розмірі 17 033 грн 07 коп. трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу, в розмірі 1 063 000 грн 00 коп. передбачених договором штрафів, а всього на суму 1 327 705 грн 53 коп.

Встановлено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону, з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації в 1 327 705 грн 53 коп.

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь позивача ОСОБА_4 судові витрати у розмірі сплаченого позивачем судового збору в сумі 2 823 грн 00 коп.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2016 року заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 12 жовтня 2012 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що вироком встановлений факт сплати ОСОБА_7 грошових коштів розмірі 24 500 доларів США за договором позики від 21 жовтня 2008 року, і вирок суду в цій частині має преюдиційне значення для вирішення даного цивільного спору.

Доводи касаційної скарги про те, що рішенням суду не може бути підтверджено повернення позики, а позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми на рахунок позикодавця, не спростовують висновків апеляційного суду.

Так, судами установлено, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_10 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України та ч. 2 ст. 355 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 квітня 2016 року цей вирок скасовано в частині засудження ОСОБА_4 за шахрайство відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Валтар-Агро» та змінено в частині призначення ОСОБА_4 покарання. В іншій частині цей вирок залишено без змін.

Вироком ОСОБА_4 та ОСОБА_10 визнано винними у заволодінні об'єктами власності, що мали значну вартість (серед яких квартира АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки), шляхом обману та зловживання довірою.

За змістом вироку розробив злочинну схему, згідно з якою підшукувалися особи, які мали об'єкти власності великої вартості та бажали отримати готівку в позику.

Після цього, ОСОБА_4 за допомогою своїх довірених осіб, заздалегідь маючи намір на заволодіння об'єктами власності, переконував вищезгаданих підшуканих громадян у вигідності отримання позики під заставу об'єктів власності саме у нього, а коли останні, не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_4, погоджувалися на його пропозицію, пропонував майбутнім позичальникам оформити їх правовідносини шляхом укладення договору позики, а так само договору іпотеки, при цьому, насправді, маючи намір шляхом приховування кількості і змісту підписуваних документів, в момент їх нотаріального оформлення отримати документ, який би надавав йому можливість розпоряджатися об'єктом іпотеки без необхідності отримання згоди іпотекодателя.

Таким чином, створювалися умови, які дозволяли ОСОБА_4 розпоряджатися об'єктами іпотеки, вартість яких значно перевищувала розмір позики, в будь-який зручний для нього момент, незалежно від дотримання або не дотримання позичальниками своїх зобов'язань перед ним.

Вироком встановлено факт заволодіння ОСОБА_4 спірною квартирою відповідачів, шляхом реалізації розробленої співучасниками злочинної схеми.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 визнані потерпілими по кримінальній справі.

Серед іншого вироком також встановлено, що ОСОБА_7, не здогадуючись про злочинний намір ОСОБА_4 заволодіти квартирою, «виконуючи умови договору позики від 21 жовтня 2008 року, з листопада 2008 року почала сплачувати останньому гроші в рахунок погашення заборгованості, виплативши до листопада 2009 року гроші на загальну суму 24 500 доларів США».

Потерпіла у кримінальному провадженні ОСОБА_7 заявляла, що у період з листопада 2008 року по листопад 2009 року, вона виплатила ОСОБА_4 борг в сумі 24 500 доларів США, при цьому більшість фактів передачі грошей не фіксувалися розписками, оскільки ОСОБА_4 відмовлявся писати їй розписки, мотивуючи це закінченням терміну договору; надалі, він став ухиляться від зустрічі з нею; всі розписки, які вона отримувала від ОСОБА_4 залишилися в квартирі, з якої її виселили ОСОБА_4 та ОСОБА_10 у серпні 2010 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.В. Ступак