АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Бабич Н.Д.
У Х В А Л А

28 грудня 2017 року місто Київ

справа №2-3490/09

Апеляційний суд міста Києва в складі судді судової палати у цивільних справах Борисової О.В., перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2009 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 30 жовтня 2017 року подала апеляційну.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання ухвали суду, а саме для зазначення інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2009 року за період з 08 листопада 2016 року по 30 жовтня 2017 року та докази про це.

23листопада 2017 року ОСОБА_2 отримала ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10листопада 2017 року, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 118).

26 грудня 2017 року на адресу Апеляційного суду міста Києва від представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надійшла заява про усунення недоліків.

На обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 зазначав, що апелянту не було відомо про ознайомлення її представника 28 жовтня 2016 року з матеріалами справи №2-3490/09. Про вказану обставину остання дізналася з ухвали Апеляційного суду міста Києва про залишення апеляційної скарги без руху.

Вказував на те, що ОСОБА_2 фотокопій відзнятих її представником не бачила, тому зі змістом оскаржуваного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2009 року до 20 жовтня 2017 року не була ознайомлена та не знала про його існування.

Суд, вважає, що зазначені представником ОСОБА_2 - ОСОБА_5 причини пропуску строку є неповажними виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 11 Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст.13 ЦПК України в редакції кодексу 2004 року особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч.1 ст.292 ЦПК України в редакції кодексу 2004 року, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Згідно з ч.1 ст.44 ЦПК України в редакції кодексу, який був чинний на час звернення представника ОСОБА_2 з заявою до суду про ознайомлення з матеріалами справи, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.

В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена довіреність від 05 грудня 2015 року, згідно якої ОСОБА_2 уповноважила представляти її інтереси та вести її справи в судах першої інстанції, в місцевих, апеляційних, касаційних судах загальної юрисдикції: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Вказана довіреність видана без права передоручення повноважень іншим особам, строком на три роки та дійсна до 05 грудня 2018 року (а.с.88).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_9 від імені заявника ОСОБА_2 28 жовтня 2016 року звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи, в якому зазначав, що у провадженні Святошинського районного суду міста Києва знаходяться справа №2-213/11 (2-2132/09) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_12, третя особа: Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про визнання договору дійсним та визнання права власності та справа №2-3490/09 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна та визнання права власності. На даний час вказані справи були розглянуті та передані до архіву суду на зберігання.

Посилався на те, що громадянка ОСОБА_2 з 20 серпня 2014 року є власником окремого інвентарного об'єкту - павільйону ПП-1-74, розташованого за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1. Попереднім власником вказаного майна було ТОВ «ВІСКОМ ЛТД», яке набуло його відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 11 грудня 2003 року.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва по справі справа №2-213/11 (2-2132/09) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_12, третя особа: Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про визнання договору дійсним та визнання права власності, визнано дійсним з моменту підписання договір від 05 грудня 2008 року купівлі-продажу нежитлового приміщення під літ. А, загальною площею 311,5 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_4, а також визнано право власності за ОСОБА_4 на вищевказане приміщення.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва по справі №2-3490/09 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна та визнання права власності було визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлові приміщення під літ. А, загальною площею 307,9 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1.

Вказував, що зазначені рішення Святошинського районного суду м. Києва перешкоджають ОСОБА_13, як власнику приміщення укласти договір оренди земельної ділянки за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 з Київською міською радою. А тому просив надати вищезазначені справи для ознайомлення.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 28 жовтня 2016 року (а.с.81) ознайомився з матеріалами вказаних справ та зробив з них фотокопії, а тому доводи апелянта про те, що вона ознайомилася з рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2009 року лише 20 жовтня 2017 року є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним, оскільки зі змісту вказаного клопотання вбачається про інформування сторони заявника щодо наявності оскаржуваного рішення.

Таким чином, ознайомлення представника заявника з усіма матеріалами цивільної справи вважається і ознайомлення зі справою особи, інтереси якої він представляє, оскільки останній діє від її імені.

З огляду на викладене вважаю, що доводи представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження, у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не знала про ознайомлення її представника 28 жовтня 2016 року з матеріалами справи №2-3490/09 тафотокопій відзнятих її представником вона не бачила також є неповажними.

Крім того, згідно з Статутом ТОВ «ВІСКОМ ЛТД», затвердженого Загальними зборами учасників (засновників) 10 серпня 2009 року ОСОБА_2 була учасником (засновником) вказаного товариства (а.с. 34-45).

Як вбачається з матеріалів справи 22 вересня 2010 року ТОВ «ВІСКОМ ЛТД» подавало апеляційну скаргу на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2009 року у праві за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна та визнання права власності та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження даного рішення суду (а.с. 24-32).

При цьому, у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ТОВ «ВІСКОМ ЛТД» вказувало, що оскаржуваним рішенням було вирішено права і обов'язки ТОВ «ВІСКОМ ЛТД» без залучення вказаного товариства до участі у розгляді справи.

Зазначало, що про факт ухвалення даного рішення товариство дізналося вступивши у справу №2-1770/10 в якості третьої особи із самостійними вимогами 14 вересня 2010 року.

14 жовтня 2010 року ТОВ «ВІСКОМ ЛТД» до Апеляційного суду міста Києва було подано заяву про відкликання апеляційної скарги на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2009 року у праві за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна та визнання права власності у зв'язку з тим, що між сторонами досягнуто згоду на предмет спору (а.с.76).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2010 року заяву ТОВ «ВІСКОМ ЛТД» про відкликання його апеляційної скарги на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності задоволено.

Апеляційну скаргу повернуто заявнику.

Також, ТОВ «ВІСКОМ ЛТД» зверталося у 2010 році з позовом до Святошинського районного суду міста Києва про визнання права власності на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1та зобов'язання вчинити дії (а.с.66-73).

Тобто, з 2010 року ТОВ «ВІСКОМ ЛТД» зверталося до суду з позовом щодо нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 та подавало апеляційну скаргу на оскаржуване рішення, а тому ОСОБА_2, як засновник ТОВ «ВІСКОМ ЛТД» повинна була знати з 2010 року про наявність вказаного рішення суду.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі Преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Можливість продовження строків передбачена, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Поновлення строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності.

Згідно з ч.4 ст.357 ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч.1 ст.358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Отже вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2009 року подана з пропуском встановленого законом строку та наведені апелянтом підстави для поновлення пропущеного строку з урахуванням викладеного не є поважними, а тому пропущений строк не підлягає поновленню.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження необіхдно відмовити.

Керуючись ст.358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження в справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: Борисова О.В.