АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 6-28/2009Головуючий у 1-й інстанції Данилів О.М.
Провадження № 22-ц/789/1095/17 Доповідач - Храпак Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - представника ОСОБА_1- ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 14 жовтня 2009 року по справі за поданням Державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області про встановлення заходів забезпечення виконання зобов'язань виконавчого провадження боржника ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И Л А:

25 вересня 2009 року заступник начальника Державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області ОСОБА_3 звернулася в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1.

В обґрунтування вказаного подання зазначає, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області знаходиться виконавче провадження №643 від 21 січня 2009 року Бережанського районного суду Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 23 486 (двадцять три тисячі чотириста вісімдесят шість) гривень 95 копійок боргу в користь ВАТ КБ Надра та виконавчий лист №2-455 від 22 квітня 2009 року Бережанського районного суду Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь КС Паралель - 11 108 (одинадцять тисяч сто вісім) гривень 60 копійок боргу. Борги ОСОБА_1 в добровільному порядку не сплачує, що є ухиленням від виконання покладених на неї зобов'язань.

Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 14 жовтня 2009 року подання заступника начальника Державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительку села Літятина Бережанського району Тернопільської області, в праві виїзду за межі України до виконання нею зобов'язання по виконавчих провадженнях на суму 23 486 (двадцять три тисячі чотириста вісімдесят шість) гривень 95 копійок і на суму 11 108 (одинадцять тисяч сто вісім) гривень 60 копійок без вилучення у неї паспорта.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання Бережанського районного управління юстиції (правонаступник Бережанський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Тернопільської області), посилаючись на те, що вона є незаконною, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з грубим порушенням норм міжнародного законодавства, оскільки судом не було встановлено чи надсилались їй і чи отримувала вона постанови про відкриття виконавчого провадження, і чи ухилялася вона від виконання зобов'язання покладеного на неї рішенням суду, з огляду на те, що дане зобов'язання виконувалося шляхом відрахування із її заробітної плати грошових сум, що йшли на погашення боргу.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник відділу державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції у Тернопільській області у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала його неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Задовольняючи подання заступника начальника Державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, суд першої інстанції не навів встановлених обставин та мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги заступника начальника Державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області.

Колегія суддів вважає, що вказана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ч.1 ст. 6 вказаного Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон - ухилення громадянина України від виконання ним зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

В силу ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи, або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього за рішенням суду або Законом України Про виконавче провадження.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області знаходяться виконавчі листи Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2008 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства комерційний банк Надра Тернопільського регіонального управління заборгованість за договором кредиту в розмірі 23 486 (двадцять три тисячі чотириста вісімдесят шість) гривень 95 копійок та понесені позивачем судові витрати в розмірі 264 (двісті шістдесят чотири) гривні 97 копійок (а.с. 4) та від 26 березня 2009 року про стягнення солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь Кредитної спілки Паралель 11 013 (одинадцять тисяч тринадцять) гривень 01 копійки заборгованості по кредитному договору; 88 (вісімдесят вісім) гривень 09 копійок сплаченого позивачем судового збору; 07 (сім) гривень 50 копійок коштів, сплачених позивачем на інформаційно технічне забезпечення по розгляду цивільної справи (а.с. 6).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання державного виконавця у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, покладається в даному випаду на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Отже, в контексті вищезазначених норм права, заступник начальника Державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області ОСОБА_3 повинна була довести факт свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Саме самостійне невиконання боржником зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Окрім цього, з представлених суду документів не вбачається, що з моменту відкриття виконавчого провадження від 02 квітня 2009 року та 07 травня 2009 року до жовтня 2009 року державним виконавцем вчинялися будь-які виконавчі дії, спрямовані на виконання судового рішення.

Крім цього, як ствердив у судовому засіданні представник ОСОБА_1, що кожного місяця із заробітку скаржника стягується сума на погашення боргових зобов'язань, в зв'язку з чим один борг, а саме: 11 013 грн. повністю погашений.

Отже, за таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що відсутні підстави вважати, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання обов'язку, покладеного на неї судовим рішенням.

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. При чому згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v. Bulgaria від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

З огляду на вищенаведене можна дійти висновку, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника без встановлення факту ухилення від виконання зобов'язань не буде відповідати одному із критеріїв, визначених ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, за яких обмеження права на свободу пересування може бути виправдане.

Доказів того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання судового рішення державним виконавцем не наведено і в судовому засіданні не було здобуто.

Таким чином, при постановлені ухвали, судом першої інстанції не було з'ясовано всі обставини справи та не враховано положення Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, а саме не перевірено факт ухилення боржника від виконання зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням та, чи були вжиті державним виконавцем всі заходи для забезпечення виконання судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню і постановленню нової - про відмову в задоволенні подання заступника начальника Державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 14 жовтня 2009 року - скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання заступника начальника Державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5