АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7120/17 Справа № 203/2805/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 41
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Дніпропетровської міської ради, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - про усунення перешкод в користуванні власністю; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення незаконних будівель, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2017 року, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.1980 року на праві приватної власності належить 17/100 частин домоволодіння по вул. Ю. Савченко, 20/1 в м. Дніпропетровську, а на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 08.04.1999 року їй належить земельна ділянка площею 0,0177га.

У власності ОСОБА_2 на підставі договорів дарування від 07.02.2003 року та 24.06.2003 року знаходиться 33/100 та 17/100 частин того ж домоволодіння, а за договором дарування від 07.02.2003 року йому 19.11.2003 року видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0239 га у даному домоволодінні.

30.12.2013 року ОСОБА_2 за договорами дарування частки домоволодіння та земельної ділянки подаровано своєму сину ОСОБА_4 50/100 частин спірного домоволодіння та 0,0032 га земельної ділянки.

Іншими співвласниками домоволодіння по вул. Ю.Савченко, 20 в м. Дніпропетровську є ОСОБА_5, якому належить 5/100 частини, ОСОБА_6, якій належить 7/100 частини та ОСОБА_7 - 13/100 частини.

Рішенням виконкому Кіровської районної ради народних депутатів №2053 від 28.10.1994 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на прибудову по вул. Юрія Савченко,20/1 в м. Дніпропетровську скляної веранди розміром 4,7х1,5 кв.м.

В 2006 році позивачкою в належній їй частині домоволодіння було самовільно проведено прибудову літ.А3-1, яка згідно ОСОБА_8 ідеальних часток від 21.02.2007 року та технічного паспорта на домоволодіння на 21.02.2017 р., складається з приміщень 1-1 коридор, площею 2,1 кв.м; 1-3 кухня, площею 16,5 кв.м; 1-4 санвузел, площею 2,5 кв.м.

Відмовляючи ОСОБА_2 у його зустрічних вимогах про знесення самовільної прибудови А3-1, металевого гаражу, стягнення моральної шкоди, районний суд, повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм правильну оцінку та, вірно застосувавши норми матеріального права, прийшов до наступних обгрунтованих висновків.

Відповідно до ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Як встановлено судом прибудова А3-1 дійсно є самочинним будівництвом. Однак, районним судом вірно враховано, що вказана прибудова здійснювалась позивачкою до належної їй на праві власності частини домоволодіння по вул. Ю. Савченко,20/1 в м. Дніпропетровську та в рамках належної їй на праві приватної власності земельної ділянки для обслуговування будинку.

Згідно технічного висновку від 2007 року ТОВ «Дніпропетровський проектно-конструкторський технологічний інститут», складеного на підставі обстеження будівельних конструкцій квартири АДРЕСА_1 після здійснення самочинної прибудови А3-1, - технічний стан будівельних конструкцій приміщень квартири задовільний та останні придатні для подальшої експлуатації.

Постановою №424 від 23.05.2006 року начальника Інспекції ДАБК ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.96 КУпАП за фактом проведення реконструкції квартири та самовільної прибудови і гаражу без дозволу у вигляді штрафу в сумі 170 грн., який було сплачено останньою.

В обґрунтування підстав зустрічних позовів позивачі посилались на те, що внаслідок здійснення ОСОБА_3 самочинної прибудови було частково зайнято земельну ділянку, що перебуває у спільному користуванні співвласників домоволодіння; суттєво порушено інсоляцію внутрішнього двору та приміщень належної їм квартири, відсутні зливні стоки, що призвело до затримання вологи, стійкого запаху плісняви в квартирі, який неможливо провітрити через порушення будівельних норм ОСОБА_3, значно утруднений доступ автомобілям протипожежної безпеки, невідкладної допомоги, газовій та енергопостачальним службам.

Між тим, у відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, позивачі за зустрічним позовом будь-яких належних доказів на підтвердження цих обставин не надали, клопотань про витребування доказів, призначення відповідних експертиз, виклик та допит свідків, не заявляли.

Згідно технічного паспорту на домоволодіння, виготовленого станом на 21.02.2017 року, тобто на час здійснення ОСОБА_3 самочинної прибудови А3-1, в експлікації до плану земельної ділянки, даних про самовільних захват землі, - не міститься.

Наданий ОСОБА_2 до позову ОСОБА_8 від 21.06.2006 року щодо предявлення скарг на незаконну прибудову - не містить фактичних даних про порушення будівельних, санітарних протипожежних та інших норм та стандартів, складений помічником лікаря відділення комунальної гігієни, який не є експертом (спеціалістом) в галузі будівництва та архітектури. А тому наведені обставин не давали райсуду підстав для визнання вказаного акту належним та допустимим доказом.

Враховуючи вимоги матеріального закону та перелічені обставини, райсуд зробив вірний висновок, що ОСОБА_2 не доведений факт порушення його прав, а тому обгрунтовано відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог його та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 за недоведеністю. А в зв*язку з цим у суда не було законних підстав для задоволення вимог в частині стягнення на користь позивачів моральної шкоди.

Крім того, в судовому засіданні сторонами не заперечувалось, що в загальне користування співвласників домоволодіння по вул. Юрія Савченко,20 в м. Дніпропетровську по фактичному розміщенню частин нерухомого майна в процесі проектування земельних ділянок було виділено ділянку розміром 611 кв.м з вїздом розміром 48 м.

Під час розгляду райсудом справи ОСОБА_8 не заперечувалось, що ним на земельній ділянці загального користування побудований бетонний паркан.

Зазначене також підтверджується технічними матеріалами, виконаними фахівцями ТОВ «Бізнес-Експерт», відповідно до яких внаслідок зведення ОСОБА_8 паркану було самовільно зайнято земельну ділянку загального користування в розмірі 0,0023 га.

Враховуючи встановлене та відповідно до ст.ст. 96, 103, 152 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), суд вірно вважав доведеним факт обмеження прав, зокрема, позивачки ОСОБА_3, на вільне користування земельною ділянкою нарівні з іншими співкористувачами та задовольнив позовні вимоги останньої в частині зобовязання ОСОБА_2 усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення самовільно збудованого паркану на земельній ділянці загального користування спірного домоволодіння.

Не підлягали задоволенню вимоги ОСОБА_2 про знесення належного позивачці самовільного металевого гаражу, про що наголошується ним в апеляційній скарзі, оскільки по матеріалам справи вбачається, що цей гараж ОСОБА_3 придбала в 1980році разом з частиною домоволодіння у гр.. ОСОБА_9, знаходиться він на власній земельній ділянці позивачки, значиться у всіх технічних документах, в т.числі, у технічних паспортах 70-х років, які містяться в матеріалах справи, в*їзду транспорту у двір - не заважає, а протилежне - належним чином не спростовано.

Твердження у скарзі про невірні висновки у рішенні про необхідність використовувати сумісну частину двору іншими співвласниками, оскільки вони не приймали участь у засіданнях суду та не висловлювались з цього приводу, не може прийматись до уваги, оскільки така підстава з огляду на вимоги закону не свідчить про відсутність порушення їх прав.

Посилання апелянта на те, що відстань від самовільно збудованої ОСОБА_10С кухні А3-1 до зведеного ним паркану дорівнює два метри шириною та три метра довжиною , що ніяким чином не заважає їй користуватися спільним двором, не може бути прийняте до уваги, оскільки є встановленим порушення з боку апелянта прав співвласників зайняттям частини земельної ділянки загального користування. А його доводи, що зведення ним паркану не заважає загальному користуванню, можуть лише давати підстави для вирішення питання відносно паркану мирним шляхом.

Доводи ОСОБА_2 про неправильно зроблені судом висновки протирічить фактично встановленим обставинам справи.

Рішення в оскарженій частині відповідає вимогам матеріального та процесуального законам, наявним у справі доказам. Повинно бути залишеним без змін.

Керуючись ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова чинна з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_11