г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1649/17
Номер провадження 2/213/942/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Соловйової Л.Я.

при секретарі Ємельянцевій Т.С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Цвіркуна С.О.

представника третьої особи - Бершадської Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_4, представника позивача - ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 та його представник звернулись в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі ПрАТ "ІНГЗК") про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до акту № 10 форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 16.09.2008 року йому встановлено діагноз:

- вібраційна хвороба І-ІІ ступеню; синдром вегетативно-сенсорної поліневропатії з деф. артрозом ліктьових суглобів ПФ І ступеню; церебральна ангіодистонія; попереково-крижова радікулопатія, переважно зліва, з помірно вираженим больовим синдромом та статико-динамічними розладами і нейродистрофією у вигляді деф.артрозу правого колінного суглоба ПФ першого ст..

Згідно п.16 акту форми П-4, професійне захворювання позивача виникло за таких обставин: працюючи водієм всіх марок дизельних автомобілів по вивозу гірничої маси із кар»єру з 30.06.1980р. по 18.02.1995р. та з 25.09.1995р. по 22.05.1996р. водієм всіх марок дизельних автомобілів гідромоніторів по поливу доріг і забоїв в кар»єрі з 22.05.1996р. по 10.05.2006 р., підпадав під вплив вібрацій, рівень якої перевищував ГДР, внаслідок недосконалості робочого місця.

Позивач пропрацював на підприємстві відповідача 25 років 3 місяці в шкідливих умовах виробництва. Наслідками його роботи у шкідливих умовах стало встановлення 25 відсотків стійкої втрати професійної працездатності, безстроково.

Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в м.Кривому Розі йому виплачується в якості відшкодування втраченого заробітку - 520 грн. 26 коп. щомісячно, а також позивач отримав одноразову допомогу в розмірі 40 140 грн.

Завдана підприємством моральна шкода - йому не відшкодовується. Він змушений тривалий час лікуватися, несе фізичні та моральні страждання, що змінили його звичний спосіб життя, примусило докладати додаткові зусилля для організації свого подальшого життя. Завдана йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнає внаслідок хвороб та переносить і на сьогоднішній день. Відчуває себе неповноцінною людиною, обмеженою у реалізації своїх життєвих планів забезпечення своєї сім"ї.

Позивач вважає достатньою компенсацією моральної шкоди із розрахунку двохкратного розміру отриманої від Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області одноразової матеріальної допомоги, що складає 80280 грн (40140 грн х 2). Просить стягнути з ПрАТ "ІнГЗК" вказану суму моральної шкоди та судові витрати у справі.

Позивач у судове засідання не явився, про дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином, надав довіреність ОСОБА_1 представляти його інтереси в суді. Суд вважає можливим розглянуто справу без участі позивача.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та підтвердив викладені в позові обставини. Пояснив, що за час тривалої роботи на підприємстві відповідача - позивач отримав професійне захворювання, у зв"язку з чим потребує постійного і тривалого лікування. Первинно 12.11.2008 року позивачу встановлено професійне захворювання, ступінь втрати професійної працездатності становить - 25 відсотків. У зв"язку з наявним захворюванням позивачу завдана і моральна шкода, яка відповідачем добровільно не відшкодовувалася. Моральні страждання ОСОБА_4 відчуває з 2008 року, яка полягає у фізичному болю, внаслідок отриманого професійного захворювання - він змушений постійно лікуватися. Все це призводить до зміни його життєвого устрою, через що він морально страждає. Просить позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - Цвіркун С.О. надав письмові заперечення на позов, які підтримав та пояснив, що підприємство відповідача спроектовано за технологією, яка передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливає на організм працівників. Позивачу було відомо про небезпечні та шкідливі виробничі фактори. Окрім того, у період роботи позивач користувався додатковою оплачуваною відпусткою, мав право на пільгову пенсію, протягом всього часу роботи на підприємстві мав змогу отримувати путівки до санаторно-курортних закладів та інші пільги. Одним із факторів, що збільшує ризик професійного захворювання є тривалість роботи в шкідливих умовах. ОСОБА_4 маючи достатній трудовий стаж, оформив пільгову пенсію в 50 років з 13.06.2005 року, хоча згідно медичних документів, відчував симптоми професійного захворювання з 1994 року. Таким чином, позивач під час роботи не лише знав про шкідливі умови, але і свідомо продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату праці, мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але ставив за пріоритет матеріальну сторону життя, а не власне здоров"я. Зазначає, що факт виявлення у працівника професійного захворювання не може бути безумовним підтвердженням заподіяння йому моральної шкоди з боку підприємства. Крім того, позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди. 25% втрати професійної працездатності позивача - це 25% зниження здатності позивача виконувати трудові обов»язки за професією водія автомобіля в кар»єрі. Позивач не втратив здатності вести звичний спосіб життя. Зниження професійної працездатності не може позбавити позивача можливості реалізації своїх звичок та бажань. До того ж, позивач є застрахованою особою, а ст. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено перелік щомісячних страхових виплат та інших витрат на відшкодування шкоди, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог до ПРАТ "ІНГЗК" про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

Представник третьої особи:- Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області -Бершадська Л.С. в судовому засіданні пояснила, що оскільки професійне захворювання позивача встановлено згідно висновку МСЕК в 2008 році, то у фонду немає законних підстав на відшкодування моральної шкоди. Позивачу були призначені та виплачені фондом всі необхідні виплати, визначені на час встановлення втрати професійної працездатності. При вирішенні позову покладається на розсуд суду.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача Цвіркун С.О., представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

17.01.1977 року ОСОБА_4 прийнятий на руднік Інгулецького гірничозбагачувального комбінату, оббирачем в кар»єрі по Гр2 - 3 розряду; 01.04.1977 року переведений на руднік помічником машиніста одноковшного екскаватора; 01.08.1979 року переведений на руднику помічником машиніста екскаватора, з ємністю ковша більше 2,5 м.куб. в кар»єрі по Гр2- 5 розряду; 31.08.1979 року - звільнений за власним бажанням. 30.06.1980 року ОСОБА_4 прийнятий в Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат в цех технологічного автотранспорту водієм всіх марок дизельних автомашин по вивозу гірничої маси з кар»єра; 18.02.1995 року - звільнений за власним бажанням. 25.09.1995 року позивач прийнятий на роботу в Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат в цех технологічного автотранспорту водієм всіх марок дизельних автомашин по вивозу гірничої маси з кар»єра; 22.05.1996 року переведений в цеху технологічного автотранспорту водієм всіх марок дизельних автомашин гідромоніторів, зайнятий повний робочий день на поливі доріг і забоїв в кар»єрі, глибиною 150м. та більше; 10.05.2006 року - переведений в цеху технологічного автотранспорту слюсарем з ремонту автомобілів по 4 розряду; 24.03.2008 року - звільнений за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України у зв"язку з виходом на пенсію (а.с.16-19).

Відповідно до акту № 10 розслідування хронічного професійного захворювання від 16.09.2008 року проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання ОСОБА_4, а саме:

- вібраційна хвороба І-ІІ ступені; синдром вегетативно-сенсорної поліневропатії з артрозом ліктьових суглобів ПФ першого ст.; церебральна ангіодистонія; попереково-крижова радікулопатія (L5-S1), переважно зліва, з помірно вираженим больовим синдромом та статико-динамічними розладами і нейродистрофією у вигляді деф.артрозу правого колінного суглоба ПФ першого ст.. Згідно п.п.16, 17 зазначеного акту, вказане захворювання визнано професійним, причиною професійного захворювання визнано тривалу роботу (25 років 3 місяці) в умовах впливу вібрації, що перевищувала ГДР (а.с.20-21).

Зазначений діагноз встановлений Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 28.08.2008 року (а.с.23).

Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", який є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", що в свою чергу є правонаступником Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату.

При огляді МСЕК 12.11.2008 року ОСОБА_4 первинно встановлено профзахворювання з втратою професійної працездатності - 25 % безстроково (а.с. 22).

В матеріалах справи знаходиться копія акту про нещасний випадок на виробництві від 18.02.1982 року, з якого слідує, що 17.02.1982 року на Інгулецькому гірничозбагачувальному комбінаті стався нещасний випадок за участю водія ОСОБА_4, який є потерпілим (а.с.24). Разом з цим, суд зазначає, що вказаний акт не приймається до уваги, оскільки позивач та його представник в позові на даний акт не посилаються та вимог про стягнення моральної шкоди по вказаному акту не пред»являють.

Згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 01.10.2007 року - ОСОБА_4, працюючи помічником машиніста екскаватора, водієм великовантажних автомобілів в кар»єрі ВАТ «ІнГЗК» підпадав під вплив фіброгенного пилу, шуму, несприятливому мікроклімату, фізичному навантаженню. Працюючи слюсарем по ремонту автомобілів в кар»єрі ВАТ «ІнГЗК» підпадав впливу пилу, шуму, несприятливому мікроклімату, фізичному навантаженню (а.с.25-26).

ОСОБА_4 неодноразово проходив стаціонарне лікування у зв»язку зі скаргами на болі в попереково-крижаному відділі хребта, що посилюються при ходьбі та фізичному навантаженні, слабкість, швидку стомлюваність, відчуття анемії паростезії в нижніх кінцівках, періодичні болі в шийному відділі хребта, болі в колінних суглобах, обмеження рухів в них (а. с. 36).

Відповідно до останнього виписного епікризу, ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КУ «Міська лікарня №17» з 19.04.2010 року по 30.04.2010 року. Діагноз зазначено:

- полірадікулопатія шийна та попереково-крижова з вираженим стато-динамічним порушенням ІІ-ІІІ ст., загострення. Стійкий лівобічний любмаішалгічний синдром. Супутній діагноз: нейродистрофія у вигляді плече-лопаткового периатрозу, деформуючого артрозу лівобічного колінного суглоба. Церебрально-периферичний-ангіодистонічний синдром. Комбінована атеросклеротична+ гіпертонічна ДЕП ІІст.. Виразкова хвороба ДПК в стадії ремісії (а.с.42).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вказаних норм закону судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості.

Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача, визначеними Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 16.09.2008 року та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності - 25 % безстроково.

Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку: від впливу загальної та локальної вібрації, яка становить 109-112дБ при нормативному значенні 107дБ, що визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство - відповідач.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що "громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди". Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін в житті. Відповідно до наданих виписних епікризів позивач в результаті отримання професійних захворювань неодноразово в зв'язку з погіршенням стану здоров'я знаходився на стаціонарному лікуванні в медичних закладах. Суд також враховує, що згідно з пунктом 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання № 10 від 16.09.2008 року встановлено, що причиною профзахворювань є тривалий стаж роботи (25 років 3 місяці) в умовах впливу вібрації, що перевищувала ГДР.

Визначаючи розмір відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини по справі, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, встановленої первинно 12.11.2008 р. - 25 відсотків безстроково, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках та наслідків, що наступили.

Також суд враховує вину підприємства - відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання.

З урахуванням вищевказаного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 16000 грн без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв'язку з погіршенням здоров"я. У задоволенні іншої частини вимог щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди - позивачу необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 16000 гривень без врахування податку з доходів фізичних осіб.

Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 640,00 грн.

На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КзПП України, ст.9 Закону України "Про охорону праці", та керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4, представника позивача - ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 640,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Я. Соловйова