АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/4093/16-ц 22-ц/774/823/К/17
Справа № 182/4093/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/823/К/17 суддя Рунчева О.В.
Категорія № 39 (I) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Видрик А.А.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в обґрунтування якого зазначила, що 22 листопада 2014 року ОСОБА_5 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_6, і зареєстрований в реєстрі під №4528 у відповідності до якого заповідачем було дано розпорядження про призначення її ОСОБА_4 її спадкоємцем щодо усього майна, майнових прав та обов'язків, які належатимуть їй на день смерті. Даний заповіт посвідчено у присутності свідків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла, що посвідчується свідоцтвом про її смерть.

15 липня 2016 року ОСОБА_7 було отримано листа №1548/02-14 від 21 червня 2016року, з якого вона дізналася про смерть ОСОБА_5

Таким чином, інформація про факт смерті ОСОБА_5 стала відомою позивачу зі слів ОСОБА_7 лише 15 липня 2016 року.

Після смерті ОСОБА_5 залишилася спадщина - квартира АДРЕСА_1.

Враховуючи те, що вона являється спадкоємцем за заповітом, нею до нотаріальної контори було надано заяву про прийняття спадщини. Проте, листом №1844/02-14 від 22 липня 2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, у зв'язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України.

Позивач тривалий час знаходилася у Харківській області, де опікувалася хворим батьком її цивільного чоловіка. Таким чином, необізнаність щодо факту смерті ОСОБА_5 була обумовлена її відсутністю у м. Нікополі на час такої смерті. Крім цього, вона не знаходилася зі спадкодавцем у родинних відносинах, що унеможливило інформування зі сторони її родичів.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що є достатні підстави для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, так як встановлений законодавством строк було пропущено з поважної причини.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 рокупозивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що її позовні вимоги достатньо обґрунтовані і судом при ухваленні рішення не враховано в повній мірі того, що вона не знала про смерть ОСОБА_5

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Згідно із ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8).

Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Спадкоємцем за заповітом є позивач по справі - ОСОБА_4 ( а.с. 9-10).

Після смерті ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини, у строки, передбачені чинним законодавством, звернулася її сестра - відповідач по справі ОСОБА_2 (а.с.27). Нотаріусом була заведена спрадкова справа № 144/2016 (а.с. 26-49). Крім неї ніхто до нотаріальної контори не звертався, свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_8 нотаріусом не видавалось (а.с.12).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилалась на те, що строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин у зв'язку з тим, що вона не була обізнана про смерть ОСОБА_5, а тому вважає такі причини пов'язані з об'єктивними, непереборними і істотними труднощами, які зашкодили їй своєчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив того, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження поважності причини пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини, у відповідності до вимог ч.3 ст. 1272 ЦК України та п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 квітня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з п.п.3.3-3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі - Порядок), заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі.

Пунктами 3.15, 3.16 Порядку передбачено, що якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визнати йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року роз'яснив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч.3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними.

Статтею 57 ЦПК України, (в редакції 2004 року, яка діяла на момент ухвалення рішення судом першої інстанції) передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, (в редакції 2004 року, яка діяла на момент ухвалення рішення судом першої інстанції), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, (в редакції 2004 року, яка діяла на момент ухвалення рішення судом першої інстанції).

ОСОБА_4не надала суду доказів того, що строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, що такі причини пов'язані з об'єктивними, непереборними і істотними труднощами, які зашкодили їй своєчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв'язку із чим колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивачем пропущено строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 без поважних причин і підстави для визначення додаткового строку відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що її позовні вимоги достатньо обґрунтовані, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, відповідно до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України, (в редакції 2004 року, яка діяла на момент ухвалення рішення судом першої інстанції), позивачем не доведені ті обставини, на які вона посилається як на підставу задоволення своїх вимог, а саме не доведено того, що строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивач пропустила з поважних причин, що такі причини пов'язані з об'єктивними, непереборними і істотними труднощами, які зашкодили їй своєчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, як це передбачено вимогами ч.3 ст. 1272 ЦК України та п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 квітня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що позивач не знала про смерть ОСОБА_5, тому не мала змоги подати своєчасно заяви про прийняття спадщини, оскільки ті обставини, що ОСОБА_5 померла в жовтні 2015 року, а про її смерть позивач дізналась лише в липні 2016 року, свідчать про те, що позивачка не спілкувалась із померлою протягом тривалого часу, не цікавився її долею, станом здоров'я та матеріальним становищем, а тому наведені обставини, на думку колегії суддів, не є поважними причинами та такими, що пов'язані з об'єктивними не переробними і істотними труднощами, отже не можуть бути визнані поважними.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішеннясуду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 грудня 2017 року.

Головуючий:

Судді: