22-ц/775/909/2017(м)
Головуючий в 1 інстанції Соловйов О.Л
Доповідач Лопатіна М.Ю.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 грудня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.,

суддів Биліни Т.І., Принцевської В.П.

при секретарі Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 грудня 2017 року,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що працює в Державній установі «Держгідрографія», де отримує заробітну плату на банківський рахунок, відкритий в Публічному акціонерному товаристві комерційного банку «ПриватБанк» (далі: ПАТ КБ «ПриватБанк») з використанням платіжної картки. 04 вересня 2017 року відповідач, без попередження заблокував його банківську картку, чим обмежив його доступ до грошових коштів. Крім того, без надіслання письмового повідомлення, 21 і 25 вересня 2017 року та 19 жовтня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» списав належні йому грошові кошти у розмірі 6167 грн. 10 коп., 3750 грн. та 10514 грн. 79 коп. відповідно, підставою для чого зазначивши договір поруки, укладений між ними 27 липня 2005 року в забезпечення виконання зобовязань позичальником ОСОБА_3 за кредитним договором від тієї ж дати. Просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно списані грошові кошти в загальній сумі 20 431,89 грн. та, з огляду на те, що неправомірними діями відповідача йому були штучно створені перешкоди у користуванні картковим рахунком, в наслідок чого він був позбавлений єдиного джерела існування у вигляді заробітної плати, просив стягнути з банка на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 грудня 2017 року у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.

Позивач не погодився з таким судовим рішенням та через свого представника подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги особа, яка подає апеляційну скаргу, зазначила, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував те, що картковий рахунок на імя позивача, з якого банком були списані грошові кошти, ніяким чином не стосується договору поручительства, укладеного між сторонами, а тому підстави для блокування банківської картки та списання заробітної плати ОСОБА_1 були відсутні. Також вважає, що місцевий суд при ухваленні рішення не прийняв до уваги, що зобовязання за кредитним договором від 27 липня 2005 року ОСОБА_3 вважаються виконаними, оскільки рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 30 грудня 2010 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Крім того, зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що договірне списання грошових коштів позивача було здійснене банком у відповідності до умов договору поручительства, укладеного між сторонами, оскільки п.п. 5,6 зазначеного договору передбачено, що списання грошових коштів відбувається за умови направлення позивачу письмової вимоги, проте підтверджень того, що останній таку вимогу від банку отримував суду першої інстанції відповідачем надано не було.

Позивач та його представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності, в суді апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційний інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 за договором поручительства №MRM0GK00500042, укладеним 27 липня 2005 року з ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався відповідати за виконання умов кредитного договору позичальником ОСОБА_3 з повернення кредиту, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 22 723 долари США. (а.с. 45-51).

Відповідно до довідки від 23 жовтня 2017 року, наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» з банківської картки №136521 за період з 21 вересня 2017 по 19 жовтня 2017 року з заробітної плати поручителя ОСОБА_1 відбулось списання коштів на загальну суму 20 431, 89 грн. в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 (а.с. 8).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що списання грошових коштів з карткового банківського рахунку ОСОБА_1 було призведено банком у відповідності до умов договору поручительства №MRM0GK00500042 від 27 липня 2005 року, укладеного між сторонами.

Крім того, місцевий суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено порушення відповідачем його законних прав та інтересів неправомірним блокуванням банківської картки.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Так, апеляційним судом встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань позичальником ОСОБА_3В за кредитним договором від 27 липня 2005 року, за яким остання отримала кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі 22 723 долари США, 27 липня 2005 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поручительства №MRM0GK00500042(а.с. 45-51).

За період з 21 вересня 2017 по 19 жовтня 2017 року відповідачем з банківської картки №136521 ОСОБА_1, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 27 липня 2005 року, відбулось списання грошових коштів на загальну суму 20 431, 89грн. (а.с. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Частинами 1 та 2 ст. 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно п. 1.38 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», договірне списання - списання банком з рахунків клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому у договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Відповідно до п.26.1 ст.26 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», платник при укладенні договорів з банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Згідно п.8 договору поручительства №MRM0GK00500042 від 27 липня 2005 року, укладеного між сторонами, ОСОБА_1 доручив банку списувати грошові кошти зі всіх поточних рахунків у валюті кредиту або знімати готівкові кошти з цих рахунків в валюті, відмінній від валюти кредиту, при знаходженні на них необхідної суми грошових коштів.

За пунктом 1.1.3.2.11 розділу 1.1.3 «Права та обов'язки» Умов та Правил надання банківських послуг, до яких позивач приєднався згідно Анкети-заяви від 16 травня 2014 року, банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якій іншій заборгованості, яка виникла у клієнта (у тому числі який є працівником банку, який заподіяв йому шкоду) в зв'язку з невиконанням зобов'язань перед банком (а.с.123-124).

Враховуючи, що за умовами договору поручительства, укладеного між сторонами та при підписанні Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 погодився на договірне списання коштів з його рахунку, правильним є висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог останнього щодо неправомірності дій відповідача по списанню грошових коштів.

При цьому місцевий суд вірно виходив з того, що позивач не довів той факт, що відповідачем у вересні 2017 року була заблокована його банківська картка.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Є безпідставним посилання позивача на те, що банк не дотримався погодженої між сторонами процедури щодо направлення йому перед договірним списанням грошових коштів письмової вимоги, оскільки це твердження спростовується наявними в матеріалах справи доказами спрямування ОСОБА_1 повідомлення про наявність у позичальника ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором(а.с.62). Крім того, обізнаність позивача про наявність заборгованості за договором кредиту у ОСОБА_3 вбачається зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, постановленої за результатами розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про припинення договору поруки (а.с.38-42).

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, достатньо повно встановив обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Таким чином, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374-375, 381- 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 грудня 2017 року залишити без змін.

Повне судове рішення виготовлено 02 січня 2017 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: