АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7326/17 Справа № 202/4126/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Єлізаренко І.А., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційну скаргу Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_2

на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_2 про зобовязання нарахувати та виплатити заробітну плату,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_2 про зобовязання нарахувати та виплатити заробітну плату.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 26.12.1989 року між нею та відповідачем було укладено безстроковий трудовий договір, відповідно до якого за узгодженням сторін та результатами конкурсу, її було переведено на посаду викладача кафедри за безстроковим трудовим договором, такі трудові відносини були оформлені наказом за № 2 від 03.01.1990 року.

Також, позивач зазначала, що 25.12.1989 року вона прибула до університету, отримала навчальне навантаження, розклад занять, списки груп, в яких з 26.12.1989 року проводила заняття, доказами зазначених обставин є наказ від 22.12.1989 року № 368, підписаний ОСОБА_4 про звільнення позивача з 23.12.1989 року по переводу на посаду викладача Дніпропетровського університету за п.5 ст. 36 КЗпП УРСР та наказ від 03.01.1990 року № 2 про прийняття позивача з 26.12.1989 року на посаду викладача кафедри за переводом з Ємільчинського райвно Житомирської області, безстроково за п.1 ст. 23 КЗпП УРСР, як обраної за конкурсом.

Всі вищевикладені обставини були здійснені відповідно до норм законодавства, яке було чинне на момент їх вчинення, не оспорювались жодною із сторін і не були припинені з підстав, передбачених ст. 36 КЗпП України. З вересня 2008 року позивачці була припинена виплата заробітної плати.

У звязку із тим, що укладений безстроковий трудовий договір від 26.12.1989 року, не був припинений або розірваний відповідно до вимог чинного трудового законодавства та є таким, що діє на даний час, позивачка просила суд зобовязати відповідача нарахувати і виплатити належну за безстроковим трудовим договором від 26.12.1989 року заробітну плату викладача кафедри з усіма належними надбавками, індексаціями та компенсаціями.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2017 року позов задоволено.

Зобовязано відповідача Дніпропетровський національний університет імені ОСОБА_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 нараховану за безстроковим договором від 26.12.1989 року заробітну плату викладача кафедри з усіма належними надбавками, індексаціями та компенсаціями з 04.09.2008 року.

Вирішено питання про розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі Дніпропетровський національний університет імені ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно зясовані обставини, що мають значення для справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом відповідача № 2 від 03.01.1990 року ОСОБА_3 була прийнята на роботу викладачем кафедри іноземних мов для інженерно-технічних спеціальностей з 26.12.1989 року по переводу з Ємільчинського району Житомирської області по конкурсу (а.с.65).

До 1991 року заміщення посад науково-педагогічних працівників (викладачів) здійснювалось на підставі «Положення про порядок заміщення посад та атестації професорсько-викладацького складу у вищих учбових закладах», затвердженого наказом Міністерства вищої і середньої освіти СРСР №500 від 10.07.1987 року. Згідно п. 1 Положення посади зав. кафедрами, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів і асистентів вузів заміщувалися по конкурсу строком на п»ять років. Після закінчення п»ятирічного строку, названі посади повинні були заміщуватися у порядку конкурсу. Потім підставою для переукладання строкових договорів з працюючими науково-педагогічними працівниками було «Положення про порядок наймання та звільнення педагогічних та науково-педагогічних працівників закладів освіти, що є у державній власності», затверджене наказом Міністерства освіти України №293 від 05.08.1993 року. Згідно до п.5.10 Положення посади за конкурсом заміщувалися на визначений строк, встановлений за погодженням сторін згідно з трудовим договором, контрактом від одного до п»яти років, а у закладах освіти, що мають статус національного - від одного до семи років. Згідно п.4.7. Положення, при прийнятті на роботу, якщо конкурс не оголошувався, на умовах трудового договору або контракту, в тому числі і у разі закінчення їх строку кандидатури на посаду педагогічних працівників розглядались на відповідній кафедрі (відділенні), яка давала пропозиції керівникові навчального закладу щодо укладання або не укладання з ним контракту (договору) на новий строк. Згідно п.4.8.Положення педагогічний працівник, який працював у даному навчальному закладі і претендував на подальші трудові відносини, подавав на кафедру звіт про свою педагогічну, наукову і методичну роботу, яку він виконував у період дії трудового договору (контракту) заяву на ім»я ректора. Рішення кафедри приймалось простою більшістю голосів штатних викладачів та наукових співробітників. Наказ міністерства освіти України №293 від 05.08.1993 року втратив чинність з 01.08.2003 року з дня опублікування наказу Міністерства Освіти України №744.

Відповідно до ч.3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 Про практику розгляду трудових спорів розяснено, що власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом.

Відповідно до ч.3 ст. 54 Закону України Про освіту педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

Можливість укладення контрактної форми трудового договору з педагогічними працівниками встановлено і п.10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 24.12.2002 року № 744.

Пунктом 2 ст. 36 КЗпП України встановлено, що підставою для припинення трудового договору є закінчення строку його дії, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до змісту ч.2 ст. 23 та ч.2 ст. 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, тобто щодо строкових трудових договорів укладених у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_5 національний університет імені ОСОБА_2 з 04.09.2008 року по теперішній час протиправно не нараховує та не виплачує заробітну плату викладача кафедри іноземних мов позивачу ОСОБА_3, яка перебуває із відповідачем у трудових правовідносинах, на підставі безстрокового трудового договору укладеного на підставі наказу № 2 від 03.01.1990 року.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Як вбачається з встановлених обставин справи, які підтверджені відповідними доказами, трудові відносини між сторонами переривались у звязку із звільненням ОСОБА_3 із займаної посади та поновлювались за рішенням суду про поновлення ОСОБА_3 на роботі, що підтверджується судовими рішеннями.

Так, наказом ректора Дніпропетровського національного університету № 692-к від 02.09.2008 року ОСОБА_3 звільнена з посади на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України (а.с.47).

15.09.2008 року ОСОБА_3 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про визнання наказу № 692-к від 02.09.2008 року недійсним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобовязання вчинити певні дії, визнання певних обставин та фактів і незаконним звільнення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2009 року по цивільній справі № 2-1354/2009 ОСОБА_3 в задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.08.2009 року апеляційна скарга ОСОБА_3 була відхилена, а рішення Жовтневого районного суду від 12.05.2009 року залишене без змін і набрало законної сили. При розгляді зазначеної справи про поновлення позивача ОСОБА_3 на роботі у відповідача предметом судового розгляду були обставини, повязані з припиненням трудових правовідносин сторін (а.с.131-132).

Зокрема, було встановлено, що позивач після прийняття її на роботу згідно з наказом № 2 від 03.01.1990 року неодноразово переукладала трудові договори з університетом.

Так, у відповідності до «Положення про порядок заміщення посад та атестації професорсько-викладацького складу у вищих учбових закладах», затвердженого наказом Міністерства вищої і середньої освіти СРСР №500 від 10.07.1987 року кожні п»ять років з ОСОБА_3 переукладались строкові договори (з 26.12.1989 року по 06.12.1994 року, з 06.12.1994 року по 06.12.1999 року, з 06.12. 1999 року по 30.06.2004 року), тобто, у 1994 та 1999 роках. Чергові строкові трудові договіри з ОСОБА_3 були укладені з 06.12.1994 року по 06.12.1999 року згідно її заяви і рішення кафедри та наказом № 683к від 20 грудня 1999 року, згідно її заяви від 01.12.1999 року і рішення кафедри на період з 06 грудня 1999 року до 30 червня 2004 року на посаді викладача кафедри іноземних мов для ІТС. Останній трудовий договір у формі контракту з ОСОБА_3 було укладено згідно з нормами ст. 54 Закону України Про освіту від 23.05.1991 року на період з 01.07.2004 по 30.06.2006 року.

За оспорюваний позивачем період вона не переводилась на іншу роботу, позивач працювала в університеті на посаді викладача англійської мови кафедри іноземних мов для ІТС, будь-яких змін у спеціальності, кваліфікації, найменування посади, режимі роботи, в умовах, системі і розмірі оплаті праці у позивача не відбувалось. Тобто, у оспорюваний період, у відповідності ст. 32 КЗпП України не відбувалось істотних змін умов праці позивача.

У зв»язку з ліквідацією кафедри іноземних мов для ІТС наказом по університету №473 від 07 травня 2002 року і створенням на її базі двох нових кафедр: кафедри іноземних мов для технічних і природничих спеціальностей (у структурі ФТФ) та кафедри іноземних мов (у структурі ФМЕ) наказом № 355 від 17 травня 2002 року усі викладачі кафедри іноземних мов для ІТС були переведені на ці заново створені кафедри на період до закінчення строків дії раніше укладених з ними строкових договорів (як з викладачами кафедри іноземних мов для ІТС). Зазначеним наказом і ОСОБА_3 була переведена з посади викладача кафедри іноземних мов для ІТС на посаду викладача кафедри іноземних мов (у структурі ФМЕ) на період з 30 квітня 2002 року по 30 червня 2004 року, до закінчення строку дії трудового договору, укладеного з нею наказом №683к від 20 грудня 1999 року, без будь-яких змін в умовах праці, її режимі, системі її оплати. Тобто, позивач не переводилась на іншу роботу, змінювалась лише назва кафедри, без змін факультету.

Тобто, на підставі «Положення про порядок заміщення посад та атестації професорсько-викладацького складу у вищих учбових закладах», затвердженого наказом Міністерства вищої і середньої освіти СРСР №500 від 10.07.1987 року, яке діяло на час спірних відносин, позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, згідно з п. 1 Положення на підставі строкового договору, по конкурсу, строком на п»ять років. Який у подальшому переукладався в порядку передбаченому «Положення про порядок наймання та звільнення педагогічних та науково-педагогічних працівників закладів освіти, що є у державній власності», затверджене наказом Міністерства освіти України №293 від 05.08.1993 року, яке втратило чинність з 01.08.2003 року з дня опублікування наказу Міністерства Освіти України №744, Закону України Про освіту від 23.05.1991 року.

А тому, позивачем не доведено що укладений 26 грудня 1989 року трудовий договір є безстроковий.

Крім того, відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2009 року було встановлено, що ОСОБА_3 з 03.09.2008 року звільнена з роботи на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 692-к від 02.09.2008 року, а отже, встановлений факт припинення трудових правовідносин між сторонами спору.

Ухвалюючи оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції не дослідив зазначені обставини під час розгляду справи, і безпідставно дійшов висновку, що позивачка працює у відповідача за безстроковим трудовим договором.

Крім того, позовні вимоги ОСОБА_3І про стягнення заробітної плати з Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_2 за різні часові проміжки як до 04.09.2008 року, так і після припинення з ОСОБА_3 трудових правовідносин були неодноразово предметом судового розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.11.2012 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_2 про оплату затримки розрахунку при звільненні, стягнення індексації та надання щорічної відпустки повної тривалості за робочий рік перед звільненням. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.12.2013 року рішення суду першої інстанції залишено без змін і набрало законної сили.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.07.2011 року по цивільній справі № 2-8381/11 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.08.2011 року рішення суду першої інстанції залишено без змін і набрало законної сили.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.03.2013 року по цивільній справі № 412/14165/2012 ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог до Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_2 про виплату боргу по зарплаті і оплаті вимушеного прогулу, визнання недійсними і неправильними записів в трудовій книжні, зміну формулювання двох переведень і трьох звільнень, визнання відсутності запису і визнання відсутності права, визнання юридичними наслідками і зобовязання вчинити певні дії. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.05.2013 року рішення суду першої інстанції залишено без змін і набрало законної сили (а.с.140-157).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2011 року по цивільній справі № 2-9640/11 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_2 про стягнення індексації по заробітній платі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.02.2012 року рішення суду першої інстанції залишено без змін і набрало законної сили (а.с.97-99).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2012 року по цивільній справі № 412/462/2012 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_2 про стягнення боргу по заробітній платі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.05.2012 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.134-139).

В усіх зазначених вище рішеннях, суди дійшли висновків про безпідставність вимог ОСОБА_3 щодо стягнення на її користь заробітної плати з Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_2.

Як убачається з матеріалів справи, при звільненні позивачки відповідач провів передбачений законодавством розрахунок, виплатив ОСОБА_3 відповідні суми заробітної плати, у тому числі за відпрацьований нею період з 01.09.2008 року по 03.09.2008 року, що підтверджується зверненнями відповідача до ОСОБА_3 про необхідність отримати нараховані їй суми та відповідними платіжними документами про їх отримання.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні справи дійшов помилкового висновку про те, що трудові відносини між сторонами слід вважати безстроковими, оскільки строковий трудовий договір, укладений між позивачкою та відповідачем у формі контракту, був обумовлений характером роботи, а позивачку віднесено до категорії працівників, які працюють за контрактом, на підставі закону.

Посилання ОСОБА_3 про наявність трудових відносин, оскільки відповідач виплатив заробітну плату, не можуть бути взяті до уваги, оскільки, сам по собі факт виплати відповідних сум не свідчить про трудові відносини, які фактично припинені у звязку із звільненням з 03.09.2008 року згідно наказу відповідача № 692к від 02.09.2008 року.

На підставі викладеного, у відповідності до вимог ст. 374 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_2 про зобовязання нарахувати та виплатити заробітну плату відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

ОСОБА_6