справа № 631/2065/16-ц
провадження № 2/631/306/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2017 року
Нововодолазький районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді Мащенко С. В.
при секретарі Євсюковій О. В.
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду в селищі міського типу ОСОБА_1 Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини», -
02 грудня 2016 року до суду надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини», на обґрунтування якого позивач зазначила, що 20 жовтня 2007 року вони з відповідачем уклали шлюб, від якого мають дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На протязі останніх чотирьох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач ніде не працює, веде аморальний образ життя, не дбає про матеріальний стан сімї, ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати дитину. Зараз дочка знаходиться на її утриманні, відповідач нікому аліменти не сплачує, стягнень по виконавчим документам не має. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, доходів відповідача, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду із позовом до досягнення дитиною повноліття (а. с. 1).
Розпорядженням керівника апарату суду № 459 від 23.08.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно відповідному протоколу справу передано до розгляду головуючому судді Мащенко С. В. (а. с. 13, 14).
Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності не надала, однак скористалась правом, наданим їй частиною 1 статті 38 Цивільного кодексу України, щодо участі у справі через свого представника за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_5
Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5, що діяла на підставі довіреності (бланк серії НМІ № 945973), посвідченої 26.09.2017 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_6, у судове засідання також не зявилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, зареєстровану за вхідним № 3158/17-вх від 06.11.2017 року, з проханням справу розглянути за відсутності сторони позивача, зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а. с. 22, 23).
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання теж не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надавав.
Згідно із частиною 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання представника позивача свідчить її відповідна заява, долучена до матеріалів справи.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання позивачем та її представником за нотаріально посвідченою довіреністю особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність.
Відповідно до частини 1 статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у звязку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечувала сторона позивача.
Повно та всебічно зясувавши всі обставини справи, на які позивач та її представник посилались як на підставу своїх вимог, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю.
Відповідно до Свідоцтва про шлюб (серії 1-ВЛ № 074514), виданого 20.10.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 20.10.2007 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів в цей день зроблено відповідний актовий запис за № 154. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_3, дружини ОСОБА_3 (а. с. 7).
Згідно Свідоцтву про народження (серії 1-ВЛ № 124501), виданого 28.05.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_4 народилась 05.05.2008 року, про що в Книзі реєстрації народжень 28.05.2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 69, та її батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а. с. 8).
З акту, складеного депутатом Нововодолазької селищної ради Харківської області ОСОБА_8 28.11.2016 року, вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресом: вулиця Пятисотницька, будинок № 19а, місто Харків, - але фактично вона мешкає за адресом: АДРЕСА_1, селище міського типу ОСОБА_1 Харківської області, - та разом із нею проживає її неповнолітня донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9).
Таким чином, на підставі зазначених документів судом встановлено факт сумісного проживання неповнолітньої ОСОБА_4 з її матірю - ОСОБА_2
Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (зі змінами та доповненнями).
Відповідно до положень частини 1 статті 1 та частини 1 статті 2 Сімейного кодексу України зміст майнових прав та обовязків батьків і дітей, а також регулювання майнових відносин між батьками та дітьми визначається зазначеним кодексом.
Положеннями частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Тотожне за своїм правовим змістом розяснення міститься також й у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Крім того, суд виходить з того, що зазначений обовязок також закріплений нормами Конституції України та відповідно кореспондується з правом будь-якої дитини на отримання аліментів від своїх батьків до досягнення повноліття (стаття 51 Конституції України).
У свою чергу, положення Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XІІ від 27.02.1991 року) передбачають, що дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.
Відповідно до положень частини 2 статті 181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України).
Норми права, які містяться у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачають, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
З огляду на положення частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
При цьому, суд враховує, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову (частина 1 статті 191 Сімейного кодексу України).
За досліджених обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не виконує по відношенню до своєї малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківські обовязки, передбачені сімейним законодавством, та ухиляється від належної участі по їх утриманню у грошовій чи будь-якій іншій формі.
Приймаючи до уваги викладені обставини, з урахуванням стану його здоровя, сімейного та майнового положення, відсутності інших дітей та осіб, які мають право на отримання аліментів від відповідача, суд вважає, що аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 необхідно встановити у частковому відношенні, тобто в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) її батька ОСОБА_3
На підставі приписів пункту 1 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць підлягає негайному виконанню.
Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини»повністю, суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини 1 статті 214 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат.
Так, відповідно до вимог частини 1 статті 88 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
В той же час частина 3 цієї ж норми права обумовлює, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної частини вимог.
При цьому приписи частини 1 та 2 статті 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом.
Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення.
Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.
Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 вказаного вище нормативно-правового акту, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України.
На підставі приписів частини 1, абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.
Із зазначеним позовом ОСОБА_2 звернулась до суду у 2016 році.
Пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456 VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями) визначено, що розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення визначається Законом про Державний бюджет України.
Відповідно до приписів абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» № 928-VІІІ від 25.12.2015 року (із змінами та доповненнями) з 01 січня 2016 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 1378 гривень, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинна була б сплатити судовий збір у розмірі 551,20 гривень, виходячи з розрахунку: 1378 гривень х 0,4 = 551,20 гривень.
Однак на підставі приписів пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» вона як позивач у справі про стягнення аліментів звільняється від сплати судового збору.
Отже, ухвалюючи рішення та задовольняючи позов ОСОБА_2 повністю, суд доходить й до висновку про те, що з відповідача слід стягнути в доход держави судовий збір у сумі 551,20 гривень.
На підставі викладеного, керуючись Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XІІ від 27.02.1991 року), статтею 51 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року, статтями 1, 2, 180 183 та 191 Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями), статтею 40 Бюджетного кодексу України № 2456 VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями), статтями 1, 3, 4 і 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» № 928-VІІІ від 25.12.2015 року (із змінами та доповненнями), Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів та статтями 4, 8, 10, 11, 14, 57, 60, 79, 88, 158, 174, 208, 209, 212 - 215, 218, 223- 226, 228, 228, 292, 294, 296 та 367 Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (із змінами та доповненнями), -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини»задовольнити повністю.
Стягнути зі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 (пятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 02.12.2016 року, до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути зі ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 гривень (пятсот пятдесят одна гривня 20 копійок).
Рішення суду в частині стягнення зі ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дитини на користь ОСОБА_2 у межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Іншими учасниками судового процесу рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Нововодолазький районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Рішення, що набрало законної сили, обовязкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Заочне рішення ухвалене, оформлене шляхом компютерного набору та підписане суддею у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: С. В. Мащенко