Справа № 573/1113/17
Номер провадження 2/573/443/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст рішення)

30 серпня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.,

з участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Білопільський районний сектор управління державної міграційної служби України у Сумській області, ОСОБА_4 про виселення з житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Фабрична, 18. З 21 квітня 2017 року він зареєстрований за вказаною адресою. В його частині будинку проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Останні чинять йому перешкоди у користуванні житлом, зокрема, не допускають до приміщення та не дають можливості вільно користуватися своєю власністю. Добровільно виселитися відповідачі відмовляються. Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_5 просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із житлового будинку, що знаходиться в м. Білопілля Сумської області, по вул. Фабричній, 18.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_5 та його представник за довіреністю ОСОБА_6 позов підтримали.

Відповідачі - ОСОБА_2 позов визнав, а ОСОБА_3 заперечувала.

Представник третьої особи Білопільського РС УДМС України у Сумській області, а також третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а. с. 42).

Заслухавши сторони, свідків, повно, всебічно і обєктивно дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у статтях 15 та 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів.

Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обовязків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та розгляду заявлених заяв і клопотань.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу в межах заявленої вимоги та на підставі тих доказів, які надані сторонами спору та їх представниками.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 квітня 2017 року, виданого державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстрованого у реєстрі за №515, ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8, який помер 30 серпня 2016 року на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку з прибудовами та господарчими будівлями і спорудами під №18 по вул. Фабричній у м. Білопілля, Сумської області. Відомості про право власності на вказане нерухоме майно внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за №84726639 (а. с. 9-10).

З 21 квітня 2017 року позивач зареєстрований за вказаною адресою, що підтверджується довідкою Білопільської міської ради від 30 травня 2017 року та відміткою в паспорті останнього (а. с. 7, 12).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_9 у судовому засіданні показали, що у будинок, розташований по вул. Фабричній, 18 в м. Білопілля, вселилися у 2010 році як квартиронаймачі, за усною домовленістю з попереднім власником ОСОБА_8, але договір найму при цьому з останнім не укладали.

З матеріалів справи та показів сторін судом встановлено, що починаючи з квітня 2017 року позивач ОСОБА_8 неодноразово в усній та письмовій формі звертався до ОСОБА_3 та ОСОБА_9 з проханням виселитися із належного йому будинку, що по вул. Фабричній, 18 у м. Білопілля. Але вказані вимоги були безрезультатними (а. с. 54-56).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_9 не заперечував виселитися з житла. У свою чергу відповідачка ОСОБА_3 зазначила, що виселиться зі спірного будинку, але за умови сплати позивачем коштів, витрачених на лікування померлого спадкодавця, та повернення викрадених особистих документів. При цьому ОСОБА_3 також зазначила, що позивач не може вселитися у спірний будинок і користуватися ним до тих пір, поки вона з сином проживають у ньому.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 показали, що відповідачі не допускають позивача до належного йому будинку, що знаходиться за вказаною вище адресою, у тому числі й нацьковуючи на нього свого собаку.

Відповідно до положень ч. 4 та 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

За змістом ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ч. 1 ст. 383 ЦК України та в ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За вищевикладених норм права вбачається, що положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї.

Як вбачається із встановлених обставин спору ОСОБА_9 та ОСОБА_3 проживають у будинку позивача без належної на те правової підстави та не визнають право користування останнього належним йому на праві власності майном, а тому останнє підлягає судовому захисту у відповідності до положень ч.1 ст. 15 ЦК України в тім, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і способом захисту такого її порушеного права має бути відповідно до вимог пункту першого частини другої статті 16 вказаного Кодексу визнання права.

Підстав для відмови у захисті такого її порушеного права відповідно до положень ч. 3 ст. 16 ЦК України судом не встановлено. А тому суд вважає позов ОСОБА_5 законним та обґрунтованим, а відтак, таким, що підлягає задоволенню.

Заперечення відповідачки ОСОБА_3 про те, що їх із сином виселення зі спірного будинку можливе лише після сплати позивачем коштів за лікування його батька попереднього власника будинку ОСОБА_8, який помер 30 серпня 2016 року, та повернення викрадених документів, всупереч ст. 60 ЦПК України не підтверджені належними і допустимими доказами, а тому не спростовують викладених вище висновків суду і не є підставою для відмови в задоволенні позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України, якою передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позов ОСОБА_8 до ОСОБА_9 та ОСОБА_3 задоволено повністю, стягненню з останніх у дольовому порядку на користь позивача підлягають судові витрати у виді сплаченого при зверненні до суду з даним позовом судового збору у загальному розмірі 640 грн., тобто, по 320 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 9, 150 К України, ст. ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 16, 60, 61, 88, 197, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Білопільський районний сектор управління державної міграційної служби України у Сумській області, ОСОБА_4 про виселення з житлового будинку задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 житловим будинком, розташованим за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Фабрична , 18 шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вказаного домоволодіння.

Стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок з кожного судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

Справа № 573/1113/17

Номер провадження 2/573/443/17

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

30 серпня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.,

з участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Білопільський районний сектор управління державної міграційної служби України у Сумській області, ОСОБА_4 про виселення з житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність справи, для складання повного тексту рішення необхідний тривалий час, а тому суд вирішив проголосити його вступну та резолютивну частину.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом пяти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Білопільський районний сектор управління державної міграційної служби України у Сумській області, ОСОБА_4 про виселення з житлового будинку задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 житловим будинком, розташованим за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Фабрична , 18 шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вказаного домоволодіння.

Стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок з кожного судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: