Провадження № 2/761/6398/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Київської державної нотаріальної контори про визнання відмови неправомірною, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_1(далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Першої Київської державної нотаріальної контори(далі - відповідач), про визнання відмови неправомірною, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер чоловік позивача ОСОБА_2. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з ? частини квартири АДРЕСА_1. 29.11.2016 року позивач звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де було заведено спадкову справу №1376/2016. Однак, внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, 10 березня 2017 року, державний нотаріус Першої Київської нотаріальної контори виніс постанову про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документу на вказане спадкове майно. Відповідно до інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за номером КВ-2016 50156 від 03.01.2017 року, у власності спадкодавця дійсно перебувало майно, а саме 1/2 частина квартири АДРЕСА_2, яке зареєстроване за ним на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.11.1999 року.

Тому, позивач просила суд визнати неправомірною відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину та скасувати постанову Першої Київської державної нотаріальної контори від 10 березня 2017 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2; зобов'язати Першу Київську державну нотаріальну контору видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року чоловіка ОСОБА_2.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

У судове засідання відповідач не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, подано письмові заперечення.

Суд, заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть(а.с. 38).

Позивач є дружиною ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 39).

Як зазначає позивач, після смерті чоловіка відкрилася спадщина, яка складається з ? частини квартири АДРЕСА_1. 29.11.2016 року позивач звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де було заведено спадкову справу №1376/2016.

Однак, внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, 10 березня 2017 року, державний нотаріус Першої Київської нотаріальної контори виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документу на вказане спадкове майно (а.с. 40).

Відповідно до інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за номером КВ-2016 50156 від 03.01.2017 року, у власності спадкодавця дійсно перебувало майно, а саме 1/2 частина квартири АДРЕСА_2, яке зареєстроване за ним на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.11.1999 року (а.с. 41).

Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до п.п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно ч. 2 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості та документи необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною (ст. 3 ЦПК України).

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Проте, не можуть бути задоволені вимоги позивача про визнання відмови неправомірною, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії, без визначення конкретних дій, що порушують права позивача та обґрунтування їх належними та допустимими доказами, як спосіб захисту, у розумінні ст. 16 ЦК України, оскільки на час подання позовної заяви та розгляду справи, права позивача не порушені.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що позивач не довів вини відповідача в даних правовідносинах, враховуючи, що нотаріус правомірно відмовив позивачу у видачі свідоцтва на спадщину за законом, оскільки, позивачем не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд вважає, що права позивача не було порушено, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 60, 74, 79, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 57, 60, 328 ЦК України, ст. 49 Закону України «Про нотаріат», суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Першої Київської державної нотаріальної контори про визнання відмови неправомірною, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя