АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/708/17Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О.
Провадження № 22-ц/789/1380/17 Доповідач - Міщій О.Я.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2017 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого Міщія О.Я.

суддів Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Сович&nbsp; Н.А.

з участю позивачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 - Вуїв А.В.,

експерта Походай І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 25.10.2017 р., ухвалене в м. Бучач суддею Бучацького районного суду Содоморою Р.О., за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, Жизномирської сільської ради, ПП "Земельні справи" про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2017 р. ОСОБА_2 звернулась в суд із вказаним позовом, у якому вказала, що вона є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1. Відповідачі користуються суміжною земельною ділянкою по АДРЕСА_2.

Позивачка зазначила, що тривалий час межа між господарствами сторін проходила по добре втоптаній стежці, а спору щодо користування земельними ділянками не існувало.

Однак, у 2016 р. відповідачі встановили металеву сітку вздовж межі на її земельній ділянці, самовільно захопивши частину землі шириною близько 0,5 метра, площею більше 110 кв. м.

Факт захоплення земельної ділянки встановлено висновком судової земельно - технічної експертизи, тому позивачка просила задовольнити позов про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобов'язавши ОСОБА_5, ОСОБА_4 забрати огорожу з її землі та перемістити металеву сітку на стежку, по якій проходить межа між господарствами.

У письмових запереченнях на позов представник ОСОБА_5 адвокат Вуїв А.В. просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що у матеріалах справи відсутні докази захоплення земельної ділянки ОСОБА_2 шириною 0,5 метрів вздовж межі між господарствами сторін.

Представник відповідачки вказала, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку по АДРЕСА_2. Також, на підставі рішення сесії Жизномирської сільської ради від 15.12.2016 р. ОСОБА_5 виготовляє технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,30 га. в с. Жизномир, Бучацького району.

Представник зазначила, що батько ОСОБА_5 - відповідач ОСОБА_4 встановив огорожу між земельними ділянками сторін по межі, яка визначена 15.05.2013 р. працівниками Бучацького районного управління земельних ресурсів.

Щодо земельно - технічної експертизи, яка подана позивачкою, представник ОСОБА_5 вказала, що вона ґрунтується лише на припущеннях експерта і не містить категоричного висновку про самовільне захоплення відповідачами земельної ділянки ОСОБА_2 та про розмір і площу зайнятої землі.

Представник Жизномирської сільської ради Винник Д.М. у суді пояснив, що сільська рада не встановила самовільного захоплення земельної ділянки позивачки відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5

Представник ПП "Земельні справи" Каліщук М.П. пояснив, що підприємство здійснювало обмір земельних ділянок і не порушувало вимог законодавства.

Рішенням Бучацького районного суду від 25.10.2017 р. в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, Жизномирської сільської ради, ПП "Земельні справи" про зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення яким позов задовольнити, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

ОСОБА_2 вказала, що суд безпідставно відмовив у задоволенні її позову, не врахувавши подані у справі докази протиправних дій відповідачів.

Зокрема, ОСОБА_2 вказала, що суд не взяв до уваги висновок земельно - технічної експертизи, у якому зазначено, що відповідачі захопили частину її земельної ділянки, площею близько 30 кв. м., земельна ділянка відповідачів, яка перебуває у їх фактичному користуванні, більша на 0,08 га., ніж повинна бути згідно земельно - технічної документації.

Відповідачка зазначила, що приватизувала згідно закону свою земельну ділянку, тому самовільні дії ОСОБА_5, ОСОБА_4 порушують її право власності на землю, гарантоване ст. 14 Конституції України, ст. 373 ЦК України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши сторони, представників, дослідивши подані сторонами докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що позивачка не подала доказів порушення відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 її права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в с. Жизномир Бучацького району.

Однак, з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки вказаний висновок не відповідає обставинам справи та поданим доказам.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України (розділ XIII) справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються за правилами, що діють після набрання ним чинності.

Судом встановлено, що позивачка є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,3862 га., по АДРЕСА_1 Тернопільської області, (державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_1) (а.с. 11).

Відповідачці ОСОБА_5 на підставі рішення сесії Жизномирської сільської ради № 103 від 15.12.2016 р. дано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складення документу, що посвідчують право вланості на землю для ведення особистого селянського господарства площею 0,30 га. по АДРЕСА_2, зобов'язано ОСОБА_5 виготовити технічну документацію із землеустрою.

Як пояснили сторони, їхні земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства є суміжними.

Позивачка вказала, що відповідачка ОСОБА_5 та її батько ОСОБА_4 встановили огорожу на межі, самовільно зайнявши частину її земельної ділянки площею близько 110 кв.м.

Відповідач ОСОБА_4 та представник ОСОБА_5 адвокат Вуїв А.В., заперечуючи позов, вказали, що встановили огорожу на межі між земельними ділянками для ведення особистого селянського господарства і не порушили право власності позивачки на землю.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З матеріалів справи видно, що позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги, посилалась у суді на висновок судової земельно - технічної експертизи № 1051/14-22 від 11.09.2015 р. і на висновок додаткової земельно - технічної експертизи № 148/16-22 від 25.07.2016 р., які були проведені на підставі ухвал Бучацького районного суду від 23.09.2014 р. та від 08.02.2016 р. у іншій цивільній справі.

Як видно з висновку судової земельно - технічної експертизи від 11.09.2015 р., площа земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства становить 0,3833 га; ОСОБА_4 користується земельною ділянкою загальною площею 0,3957 га. Невідповідність межової лінії між земельними ділянками допущено зі сторони ОСОБА_4, межовий знак зміщено в сторону земельної ділянки ОСОБА_2 на 0,26 м. Встановити точну площу накладення земельної ділянки ОСОБА_4 на земельну ділянку ОСОБА_2 не вдалося, у зв'язку із неточністю масштабу, в якому виконана схема с. Жизномир Бучацького району, відсутністю документів, інших матеріалів з розмірами та площею земельної ділянки, яка була передана у користування ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства (а.с. 12-16).

У висновку додаткової земельно - технічної експертизи № 148/16-22 від 25.07.2016 р. вказано, що захоплення земельної ділянки згідно Державного акта ОСОБА_2 з боку ОСОБА_4 існує. Площа захоплення становить в межах 30 кв.м. Лінійні розміри зміщення по ширині та довжині відображені на додатку № 2 (а.с. 20-24).

В додатку № 2 до висновку додаткової земельно - технічної експертизи № 148/16-22 від 25.07.2016 р. експертом визначено невідповідність земельної ділянки ОСОБА_2 плану меж земельної ділянки згідно Державного акту серії НОМЕР_2. Зокрема, судовим експертом встановлено, що межові знаки земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства зміщені зі сторони земельної ділянки, якою користуються відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, в бік земельної ділянки позивачки на 0,05 м. на початку ділянки від будинковолодіння і на 0,35 м. в кінці ділянки.

За клопотанням позивачки відповідно до ч. 2 ст. 239 ЦПК України експерт Походай І.П. роз'яснив в апеляційному суді свій висновок, а також відповів на питання суду та учасників справи.

Зокрема, експерт зазначив, що при складенні висновку судової земельно - технічної експертизи № 1051/14-22 від 11.09.2015 р. не визначено точну площу та конфігурацію накладення земельної ділянки ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ділянку ОСОБА_2, оскільки неточною є масштаб схеми с. Жизномир Бучацького району, яка використовувалась експертами для з'ясування поставлених судом питань.

При проведенні додаткового дослідження враховано GPS зйомку місцевості та дані щодо розміру земельної ділянки позивачки, визначені у державному акті серії НОМЕР_2. Експерт Походай І.П. роз'яснив, що висновок додаткової експертизи є категоричним і ґрунтується на вивченні додаткових даних GPS зйомки та їх відповідності щодо поворотних точок, зазначених у Державному акті на право власності на землю, виданому ОСОБА_2; площа накладення (захоплення) ділянки позивачки з боку ділянки відповідачів становить 30 кв. м., а лінійні розміри зміщення вказані на додатку № 2.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Вирішуючи спір, суд не врахував вимоги цивільно - процесуального законодавства, належно не з'ясував на підставі поданих позивачкою доказів доводи щодо порушення відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 її права власності на земельну ділянку, тому безпідставно відмовив у задоволенні позову. При цьому суд не врахував того, що судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, однак відповідачі не подали доказів, які б спростовували висновок експерта про створення перешкод ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що рішення суду слід скасувати, ухваливши постанову, якою позов задовольнити частково, зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в с. Жизномир, Бучацького району Тернопільської області (державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2), площею 30 кв. м., шляхом зняття та переміщення огорожі з металевої сітки в бік земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, якою користується ОСОБА_5, на 0,05 м. на початку ділянки і на 0,35 м. в кінці ділянки згідно додатку № 2 до висновку додаткової судової земельно - технічної експертизи № 148/16-22 від 25.07.2016 р. проведеної Тернопільським відділенням Київського НДІСЕ.

Ухвалюючи нове судове рішення, слід врахувати, що ОСОБА_2 та її представник підтримали в апеляційному суді висновок додаткової земельно - технічної експертизи, яким встановлено, що площа захоплення земельної ділянки становить 30 кв. м., а не 100 кв. м., як зазначено у позовній заяві.

Колегія суддів перевірила посилання представника ОСОБА_5 - Вуїв А.В., ОСОБА_4 про те, що висновки судових земельно - технічних експертиз від 11.09.2015 р. і від 25.07.2016 р. є суперечливими і ґрунтуються на припущеннях експерта.

З метою з'ясування питань, які виникли у сторін щодо результату зазначених експертиз, апеляційним судом досліджено їх висновки, а також допитано експерта.

Зокрема, експерт Походай І.П. роз'яснив, що у зв'язку з неточністю схеми с. Жизномир Бучацького району та відсутністю технічної документації щодо надання ОСОБА_2 земельної ділянки із земель школи при проведенні експертизи не вдалося точно визначити межі та площу земельної ділянки позивачки, що і було відображено у висновку від 11.09.2015 р. Однак, при проведенні додаткової земельно - технічної експертизи № 148/16/22 з допомогою GPS зйомки місцевості та порівняння місця розташування приватизованої земельної ділянки ОСОБА_2 встановлено конфігурацію та площу самовільно зайнятої ділянки позивачки вздовж межі між земельними ділянками сторін.

Враховуючи, що висновок додаткової земельно- технічної експертизи від 25.07.2016 р. та роз'яснення експерта Походай І.П. відповідають іншим доказам, зібраним у справі, колегія суддів вважає, що доводи про недостовірність вказаних доказів є безпідставними.

На підставі ст. 141, п. п. б, в ч. 4 ст. 382 ЦПК України слід провести розподіл судових витрат у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_5, ОСОБА_4 в рівних частинах в користь ОСОБА_2 700 грн. судових витрат зі сплати судового збору та 1500 грн. судових витрат, понесених у зв'язку із проведенням судової земельно - технічної експертизи.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково. Рішення Бучацького районного суду від 25.10.2017 р. - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в с. Жизномир, Бучацького району Тернопільської області (державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2), площею 30 кв. м., шляхом зняття та переміщення огорожі з металевої сітки в бік земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, якою користується ОСОБА_5, на 0,05 м. на початку ділянки і на 0,35 м. в кінці ділянки згідно додатку № 2 до висновку додаткової судової земельно - технічної експертизи № 148/16-22 від 25.07.2016 р. проведеної Тернопільським відділенням Київського НДІСЕ.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_4 в рівних частинах в користь ОСОБА_2 700 грн. судових витрат зі сплати судового збору та 1500 грн. судових витрат, понесених у зв'язку із проведенням судової земельно - технічної експертизи.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова суду апеляційної інстанції буде складена 29.12.2017 р.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.Я. Міщій