Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 456/1465/17
№ 2/733/685/17
Рішення
Іменем України
"01" грудня 2017 р. м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Панахно Л.В.,

позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ,

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 та

представника третьої особи: органу опіки та піклування

Ічнянської РДА Матвієнко Г.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації Львівської області та орган опіки та піклування Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області, про відібрання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області, про визначення місця проживання дитини,

встановив:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила відібрати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батька ОСОБА_2 та передати їй на виховання, посилаючись на те, що вона з відповідачем з 03 вересня 2004 року по 13 травня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За період спільного проживання в шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 - син ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу вона залишилася проживати з дітьми, а відповідач створив нову сім`ю та виїхав на інше місце проживання. На той час дочка ОСОБА_6 ходила до школи, а сина ОСОБА_7 неможливо було оформити в дитячий садок в зв`язку з браком вільних місць. Натомість мати колишнього чоловіка запропонувала взяти онука до себе та влаштувати його в дитячий садок в м. Ічня Чернігівської області, де вона і проживає. При цьому була домовленість, що як тільки з`явиться місце у дитячому садку, де проживає позивач, вона забере сина до себе. У вересні 2017 році малолітній ОСОБА_7 мав іти до школи, у зв`язку з чим на початку квітня 2017 року вона зателефонувала свекрусі та повідомила, що приїде забрати сина. Через деякий час їй зателефонував колишній чоловік та повідомив, що він переїхав жити до батьків, а сина їй не віддасть, так як має рівні права на нього та бажає, щоб він проживав разом з ним. Намагаючись забрати сина, вона 07 травня 2017 року приїхала до свекрухи за місцем її проживання, але до будинку її не пустили, тому вважає, що відповідач незаконно утримує сина у себе та не віддає його на її виховання.

Не погодившись з позовом ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов, в якому просив визначити місце проживання ОСОБА_4 разом із ним в АДРЕСА_1 , з посиланням на те, що останні три роки їх спільний син проживає разом з ним у його батьків та перебуває на його утриманні та вихованні, а зміна місця проживання його буде для нього психотравмуючим фактором, так як він сам не хоче переїжджати до матері у Львівську область, про що неодноразово повідомляв останню.
У судовому засіданні позивач за первісним позовом свій позов підтримала та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судовому засіданні свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити із зазначених у його позові підстав, при цьому позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та пояснив, що відповідач за первісним позовом на початку червня 2014 року сама відвезла сина до його батьків, де останній проживає по даний час, таким чином його колишня дружина фактично сама відсторонилася від участі у вихованні та утриманні сина. ОСОБА_1 погоджувалася, що син ходив до школи в смт. Дружба. У квітні 2017 року остання хотіла забрати його до себе, але він відмовився їхати з нею на постійне місце проживання у Львівську область, а навпаки хотів залишитися з батьком, про що неодноразово пояснював матері. На даний час дитина проживає з ним у його батьків. Для неї створені всі умови для розвитку та проживання. Дитина доглянута, навчається у 1 класі Дружбинської ЗОШ І-ІІІ ст.
Представник позивача за зустрічним Лишко В.А. у судовому засіданні просив задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 , а у задоволенні первісного позову просив відмовити.
Представник третьої особи служби у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, але надав заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності. При винесенні рішення по справі покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області у судовому засідання проти первісного позову заперечувала, але не заперечувала проти задоволення зустрічного позову.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що її колишня невістка ОСОБА_1 у червні 2014 року привезла до неї свого сина ОСОБА_7 , який залишила у неї на проживання поки не знайде собі роботу. За останніх три роки ОСОБА_1 до сина приїзджала декілька разів, яка періодично телефонувала сину.

Заслухавши пояснення сторін, представника позивача за зустрічним позовом, представника служби у справах дітей Ічнянської районної державної адміністрації, та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.
У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі з 03 вересня 2004 року по 13 травня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 25, 26) та є батьками малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8) та малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 34).

Відповідно до довідки Нежухівської сільської ради Стрийського району Львівської області № 444 від 10 травня 2017 року ОСОБА_1 має такий склад сім`ї: ОСОБА_5 , 2006 року народження, - дочка, ОСОБА_5 , 2010 року народження, - син, ОСОБА_2 , 1977 року народження, - колишній чоловік (а.с. 7).
ОСОБА_1 з 05.11.2013 року по 28.01.2014 року працювала завідувачем відділу оптово- роздрібного магазину «Фуршет» у м. Стрий, з 12 січня 2015 року по 25.09.2017 року працювала в ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» на посаді кабельного монтера виробництва, при цьому з 25.09.2017 року переведена на посаду оператора термоз`єднань та пресового обладнання (а.с. 27, 28).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 29-30).
Згідно акту обстеження умов проживання від 20 вересня 2017 року за місцем проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 вбачається, що дане житло складається з трьох кімнат. Умови проживання задовільні. Будинок електрифікований, газифікований, підведено водопостачання. У будинку зроблений ремонт. У кімнатах чисто, затишно, є необхідні меблі та побутова техніка. Для обох дітей відведено дві дитячі кімнати, які об лаштовані необхідними меблями: є два дивани, два письмові столи, меблева стінка, комп`ютер. Для розвитку, виховання та навчання дітей створено усі належні умови. За даною адресою проживають та мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - власник будинку, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , - дочка, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , - син. Відносини у сім`ї теплі, дружні (а.с. 118).
Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 з 12.05.2017 року працює у в/ч НОМЕР_1 на посаді стрільця загону ВОХОР (а.с. 97, 99), який 05.05.2017 року був зареєстрований по АДРЕСА_1 (а.с. 95 на звороті). Дана квартира є службовою, яка надавалася батьку позивача ОСОБА_9 (а.с. 104).
Відповідно до службової характеристики ОСОБА_2 за час роботи зарекомендував себе з позитивної сторони. Свої обов`язки виконує сумлінно, вміло, професійно. Відповідально ставиться до виконання всіх доручених йому завдань. Коректний та стриманий в повсякденній діяльності та при спілкуванні з колегами. У колективі користується повагою та авторитетом, має позитивний вплив на колег, товариський. До вживання алкогольних напоїв та наркотичних речовин відноситься негативно. За час роботи у військовій частині зауважень та стягнень не має (а.с. 98).
Довідкою Дружбинської ЗОШ І-ІІІ Ічнянської районної ради Чернігівської області № 64 від 13.07.2017 року підтверджується, що ОСОБА_2 подав заяву про зарахування до 1 класу Дружбинської ЗОШ І-ІІІ ст. свого сина ОСОБА_5 , який відвідував підготовчі заняття у школі в червні 2017 року (а.с. 100).
Згідно акту обстеження квартири АДРЕСА_3 від 10 травня 2017 року видно, що у даній квартирі зареєстровані та фактично проживають ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , а також фактично проживає неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Умови проживання у даній квартирі є задовільними, з усіма побутовими зручностями, потрібними для повноцінного проживання неповнолітньої дитини. Зі слів громадян-сусідів ОСОБА_5 проживав тимчасово за даною адресою з червня 2014 року. Відвідує дитячий садок «Антошка», завжди доглянутий та охайний (а.с. 72).
Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 від 04 липня 2017 року вбачається, що дана квартира складається з трьох кімнат. Кімната ОСОБА_5 повністю вмебльована: ліжко, шафа, стіл, тумбочка, комп`ютерний стіл, стільці кімнатні, є телевізор, комп`ютер, планшет. Умови проживання задовільні. Артур проживає за даною адресою більше трьох років, відвідує ДНЗ. Батько постійно приділяє належну увагу вихованню та розвитку дитини, яка забезпечена одягом, взуттям, іграшками (а.с. 103).
Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно вимог ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

За змістом ст. ст. 160, 161 Сімейного Кодексу України, місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Наведені положення закону знайшли своє відображення у правовій позиції Пленуму Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх.

Відповідно до положень ст. 162 СК України, якщо один з батьків самочинно, без згоди другого з батьків змінить місце проживання малолітньої дитини, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечитиме її інтересам.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відібрання та повернення їй сина ОСОБА_7 є передчасними, оскільки вони не ставляться разом з вимогою про визначення місця проживання дитини, при цьому рішення органу опіки та піклування, яким би було встановлено місце проживання дитини разом з позивачем за первісним позовом відсутнє, тому підстави для задоволення позову останньої відсутні.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 з таких підстав.

За змістом ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.

Головним критерієм при визначенні місця проживання дитини, є інтереси останньої, які повинні переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини у справі „Гофман проти Німеччини" від 11.10.2001 року).
Відповідно до ч.ч. 4-5 ст. 19 СК України при розгляді таких спорів є обов`язкова участь у справі органу опіки та піклування, надання ним письмового висновку щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Орган опіки та піклування Ічнянської районної державної адміністрації від 29 листопада 2017 року зробив висновок про доцільність проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_2 (а.с. 150).

Із даним висновком, який носить рекомендаційний характер, суд не погоджується, оскільки він складений односторонньо, без врахування вимог СК України та ряду інших актів, які захищають права дитини.

Так, дослідженими судом доказами підтверджується, що кожна зі сторін має належні матеріально-побутові умови, які дають можливість проживати дитині, як з батьком, так із матір`ю, при цьому квартира, в якій проживає на даний час дитина не належить ОСОБА_2 , останні позитивно характеризуються, працюють. Будь-яких доказів того, що батько та мати неналежно виконують свої батьківські обов`язки по відношенню до свого сина ОСОБА_7 у судовому засіданні не здобуто.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікованою постановою Верховної ради України 27 лютого 1991 року) встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН, 20 листопада 1959 р. (принцип 6, 8), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Дитина повинна при всіх обставинах бути серед тих, хто першим отримує захист і допомогу.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Умовами повноцінного виховання дитини є постійний контакт з батьками та контакт з іншими родичами, у тому числі між братами та сестрами.
Судом встановлено, що сторони мають на утриманні двох малолітніх дітей, при цьому старша за віком дитина дочка ОСОБА_6 , проживає разом з матір`ю у Львівській області, тому визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 з батьком за місцем проживання останнього в АДРЕСА_1 , з урахуванням значної віддаленості один від одного, позбавить можливості рідних брата та сестри постійно спілкуватися між собою та виростати разом в дусі любові та поваги один до одного, що може негативно вплинути на їх психічний стан, тобто окреме їх проживання суперечитиме їхнімінтересам.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_2 не позбавлений права на безперешкодне спілкування зі своїми обома дітьми.
За таких обставин, суд вважає недоцільним визначати місце проживання малолітнього ОСОБА_7 з його батьком.
Суд критично ставиться до пояснень позивача за зустрічним позовом про те, що його колишня дружина фактично самоусунулася від участі у вихованні та утриманні сина ОСОБА_7 , так як з червня 2014 року не проживає разом з ним, якого протягом трьох років відвідувала тільки декілька разів, оскільки як встановлено судом, остання за добровільної згоди колишньої свекрухи залишили сина на проживання у зв`язку з влаштуванням її на роботу та відсутністю за місцем проживання дитячого садка, залучивши таким чином до виховання дитини іншої особи рідної баби малолітньої дитини, що узгоджується з приписами ч. 2 ст. 151 СК України, у той час, коли сам ОСОБА_2 у цей період разом із сином також не проживав.
Керуючись ст.ст. 19, 141, 150, 151, 153, 155, 157, 160, 161, 162, 163 СК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації Львівської області та орган опіки та піклування Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області, про відібрання дитини відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області, про визначення місця проживання дитини відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Ічнянський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя В.М.Овчарик