Справа № 570/2219/17
Номер провадження 2/570/1200/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Гладишева Х.В.

за участю секретаря судового засідання Кмін В.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 12.04.2011 року у розмірі 41689,11 грн., яка складається з: 16 756,69 грн. заборгованість по тіло кредиту; 4316,11 грн. заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом; 18154,92 грн. заборгованості по пені, а також штрафи 500 грн. штраф (фіксована частка) та 1961,39 грн. штраф (процентна складова).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору, відповідач зобов'язалася здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі. Однак, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, у зв'язку з чим за нею утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути.

Всіх учасників судового процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. Представник позивача подав до суду заяву про слухання справи у їх відсутність.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечували щодо позовних вимог, просили в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 квітня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № б/н на відкриття карткового рахунку та обслуговування картки, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно з п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку та клієнт дає банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком. (а.с.9-23).

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі.

12 квітня 2011 року ОСОБА_1 відкрила в ПАТ КБ «ПриватБанк» картковий рахунок №294321 з кредитним лімітом у розмірі 14600 грн. та отримала банківську картку «Універсальна» (а.с.7,8).

Згідно з виписки по рахунку за період з 24.03.2016 року по 25.03.2016 року було здійснено списання грошових коштів на загальну суму 14000 грн. Зняття коштів відбувалося без картки в банкоматах м. Вінниця.

Як пояснила в судовому засіданні відповідачка, вона ніколи і нікому свої картки не передавала, інформацію з них не розголошувала. В інтернет магазинах не розраховувалась, дані з банківських карток не залишала. Крім того, вона була допитана у судовому засіданні в якості свідка та повідомила суду, що про операції зі списання коштів з її рахунку дізналася від працівників ПАТ КБ «ПриватБанк» 28.03.2016 року і негайно повідомила цих працівників про незаконність таких операцій, внаслідок чого стало блокування картки та її вилучення співробітниками позивача.

Крім того зазначила, що за період з 2011-2016 років карткою «Універсальна» не користувалася, пін-код зберігався у запечатаному вигляді і їй відомий не був, банкоматом користуватися не вміла, інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції по цій картці іншим особам не повідомляла. Впродовж 24-25 березня 2016 року перебувала в с. Обарів Рівненського району Рівненської області.

Факт перебування ОСОБА_1 24 та 25 березня 2016 року на роботі в с. Обарів Рівненського району Рівненської області підтверджується також табелем обліку її робочогочасу за березень 2016 року.

Свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, які є колегами по роботі відповідачки, показали, що ОСОБА_1 24 та 25 березня 2016 року перебувала на роботі у с.Обарів Рівненського району Рівненської області. Також пояснили, що банкоматом вона користуватися не вміла, охарактерихзували її як чесну та порядну людину.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_1, які є членами сімї ОСОБА_1 підтвердили, що остання не користувалася банківською карткою "Універсальна", пін-код зберігався разом з карткою у запечатаному вигляді, банкоматом користуватися не вміла, впродовж 24-25 березня 2016 року ОСОБА_1А перебувала у позаробочий час вдома в с.Обарів Рівненського району Рівненської області, за межі якого не виїжджала.

З приводу несанкціонованого списання грошових коштів з картки, ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів. Працівниками Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області, було відкрито кримінальне провадження №0001918, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

З цього приводу Верховного Суд України в справі № 6-71цс15 виклав правову позицію: Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину особи як підставу цивільно- правової відповідальності.

Таким чином, ПАТ КБ "ПриватБанк" не вжив усіх передбачених законами заходів безпеки, не зарахував на рахунок користувача списані з її картки кошти, крім того, позивачем не подано жодного доказу, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Виходячи з викладеного, у суду відсутні підстави для задоволення позову.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.10, 60, 213-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Гладишева Х.В.