АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 48
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, вважає ухвалу законною, такою, що повинна бути залишена без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до розяснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя першої інстанції дійшла правильного висновку про часткове задоволення заяви, оскільки виходила з того, що між сторонами дійсно існує спір, предметом якого є визнання спірної квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частини квартири, та що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду. При цьому, суддя законно відмовила в арешті квартири, оскільки такий вид забезпечення позову є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Твердження ОСОБА_3 в скарзі на те, що спірна квартира була придбана нею за особисті кошти до шлюбу з позивачем, а тому не є обєктом спільної сумісної власності, а також те, що вона не вела спільного господарства з ОСОБА_2, а лише зустрічалася та проводила разом з ним час, при цьому проживали кожен окремо, не як сімя, - не заслуговують на увагу та є безпідставними, так як вимогою позивача є визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання на її частину права власності, та відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки існує реальна загроза невиконання рішення суду в звязку з відчуженням квартири на користь третіх осіб.

Крім того, посилання апелянта на порушення її права вказаним видом забезпечення позову є необґрунтованим, оскільки суддя при розгляді даного питання дотрималася вимог закону та наклала лише заборону на відчуження спірної квартири до вирішення спору по суті, що не позбавляє відповідачку користуватися майном, а лише тимчасово обмежує її право щодо її відчуження.

Інші доводи апелянта не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя першої інстанції не допустила порушень встановленого для цього ст. 153 ЦПК України порядку, що підтверджується виділеними матеріалами справи і відповідає суті самого інституту забезпечення позову, як гарантії забезпечення прав позивача в разі ухвалення судом рішення на його користь.

Керуючись ст. 307, п. 1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_4