РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., з участю секретаря судового засідання Брагіної І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 07.04.2006 року між Акціонерним товариством «Комерційний Банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNH4KP93700223 від 07.04.2006 року, за умовами якого Позивач надав відповідачу кредит у сумі 2311 грн. 40 коп., з відсотковою ставкою за користування кредитом у сумі 25.08 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитного договору зобовязання позичальником щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконуються, у звязку з чим станом на 27.03.2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 57699 (п*ятдесят сім тисяч шістсот дев*яносто дев*ять) грн. 23 коп., яка складається з суми заборгованості за кредитом 1928 грн. 01 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 14160 грн. 88 коп., пені за несвоєчасне виконання договору 38386 грн. 57 коп.,фіксованої частини штрафу 500 грн. 00 коп., процентної складової штрафу 2723 грн. 77 коп., просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, судовий збір.

Під час розгляду справи в суді позивач надав уточнену позовну заяву в якій просив стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за кредитним договором № DNH4KP93700223 від 07.04.2006 року, за період з 31.07.2012 року по 31.07.2012 року в сумі 7037 грн.24 коп.,розглянути справу без участі представника позивача.

Відповідач в судове засідання не з*явилася, подала заяву в якій просила відмовити в задоволенні позову в зв*язку із пропуском строку позовної давності, розглянути справу за її відсутності.

Відповідно до ст.169 ЦПК України суд розглянув справу без участі позивача, відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 07.04.2006 року між Акціонерним товариством «Комерційний Банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNH4KP93700223 від 07.04.2006 року, за умовами якого Позивач надав відповідачу кредит у сумі 2311 грн. 40 коп., з відсотковою ставкою за користування кредитом у сумі 25.08 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, про що надано копію заяви позичальника № DNH4KP93700223 від 07.04.2006 року, умови надання споживчого кредиту, копію накладної від 08.04.2006 р.

Як вбачається зі змісту ст. ст. 509, 526, 610, 611, 624, 625, 651, 1050 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином у строки та в порядку відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання

Як встановлено судом та перевірено доказами, що відповідач в період дії договору свої зобовязання за договором виконував невчасно та не в повному обсязі, у звязку з чим станом на 27.03.2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 57699 (п*ятдесят сім тисяч шістсот дев*яносто дев*ять) грн. 23 коп., яка складається з суми заборгованості за кредитом 1928 грн. 01 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 14160 грн. 88 коп., пені за несвоєчасне виконання договору 38386 грн. 57 коп.,фіксованої частини штрафу 500 грн. 00 коп., процентної складової штрафу 2723 грн. 77 коп., про що надано розрахунок заборгованості, виписки по рахунку № 9261 відкритого на ім*я ОСОБА_1

Під час розгляду справи, позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за кредитним договором № DNH4KP93700223 від 07.04.2006 року, за період з 31.07.2012 року по 31.07.2012 року в сумі 7037 грн.24 коп.

Пояснень щодо уточнених вимог позивачем не надано. Розрахунку заборгованості, чому саме таку суму просив стягнути позивач не надав.

Відповідачем надано суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог заявлених до неї на підставі чого просила відмовити в задоволенні позову.

Вирішуючи обґрунтованість заяви суд дійшов до висновку, що заявлене позивачем клопотання є обґрунтованим, таким, що ґрунтується на законі виходячи з наступного.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Так з розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку відкритого на ім.*я ОСОБА_1 видно, що відповідач отримала кредит в сумі 2311.40 грн. яким користувалася. Останій платіж відповідачка здійснила 23.03.2007 року, а позивач звернувся до суду із позовом лише 10.08.2017 року.

З наданих письмових пояснень позивача, щодо пропуску строку позовної давності позивач посилався на те що, строк позовної давності за п.5.5 Умов надання споживчого кредиту було збільшено до 5 років, тому позивачем розраховано відсотки за п*ятирічний строк, посилався на правові позиції викладені у постановах Верховного суду Українив справах 6-160цс 14 та 6-7848св 15, 6-249цс 15, проте суд встановив, що позивач звернувся із позовом більш ніж через десять років з моменту останього платежу внесеного відповідачем, тому вимоги про стягнення з відповідача відсотків за п*ятирічний строк невиконання зобов*язань задоволеню не підлягають.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За таких обставин, суд встановив, що позивачем при зверненні до суду із позовними вимогами пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 208-209, 212, 213-215, 218, ЦПК України, ст.256, 509, 526, 530, 610, 611, 624, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів після його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко