Провадження № 2/537/1055/2017
Справа № 524/5463/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2017 року суддя Крюківського районного суду м. Кременчука - Хіневич В.І. розглянувши матеріали позовної заяви фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В:

До Автозаводського районного суду м. Кременчука звернувся ФОП ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Оскільки стороною по справі (відповідачем) є суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука справу передано до Апеляційного суду Полтавської області для визначення її підсудності.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 07.08.2017, в порядку ч. 1 ст. 108 ЦПК України, визначено підсудність даної цивільної справи Крюківському районному суду м. Кременчука Полтавської області, її матеріали направлено для вирішення питання згідно чинного законодавства.

Вивченням матеріалів цивільної справи встановлено, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 обґрунтував тим, що відповідач - суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Рибалка Ю.В., розглядаючи цивільну справу № 524/5268/16-ц за позовом ОСОБА_3 до Торгового дому «Грен Лайн», приватного підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача, а саме в судових рішеннях, постановлених у справі, виклав щодо ОСОБА_1 недостовірну негативну інформацію, таку, що не відповідає дійсності, чим порушив його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Прохає суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_1 інформацію, поширену суддею Рибалкою Ю.В. у заочному рішенні Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.10.2016 у справі № 524/5268/16-ц.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Проте в зазначених вище випадках між позивачами та суддями (відповідачами) відповідні правовідносини не виникають, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Такі спори не пов'язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя. Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України. Відповідно до закону можуть діяти вищі спеціалізовані суди. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду правосуддя».

Таким чином, на сьогодні чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Отже, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність (ст. 126, 129 Конституції України).

Зазначена правова позиція відповідає викладеній в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.11.2015 у справі № 6-28768 св 15 щодо оскарження дій судді, постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі № 6-3139цс16.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз'яснено, що у розумінні положень ч. 1 ст. 2, пп. 1, 7, 9 ч. 1 ст. 3, ст. 17, ч. 3 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України, судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Зазначені роз'яснення є відтворенням положень ст.ст. 62, 126 , 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді, здійснюючи правосуддя, є незалежними та керуються верховенством права, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

У зв'язку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 чітко вбачається, що їх предметом є виключно процесуальні дії судді при здійсненні правосуддя щодо викладення у текстах судових рішень певних обставин та фактів, їх опису.

Таким чином, у відкритті провадження у такій справі слід відмовити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Також у Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред'являються їм у зв'язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Крім того, відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1 у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження.

З огляду на викладене суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі за вищевказаним позовом до судді у зв'язку зі здійсненням правосуддя.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадженні у цивільній справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м. Кременчука протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали. Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи апеляційним судом, якщо ухвалу не скасовано.

Суддя В.І. Хіневич