Справа № 505/2144/16-ц
Провадження № 2/505/108/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.08.2017 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого судді Нікітішина В.П.

при секретарі Бондаренко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась 07.06.2016 року в суд з цим позовом, вказуючи, що 05.04.1999 року померла її мати ОСОБА_3, після смерті якої відповідно до ст.525 ЦК України, в редакції 1963 року, відкрилася спадщина на право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Леніна, с. Липецьке Котовського району, Одеської Області, розміром 2,84 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, згідно сертифіката на право на земельну частку /пай/ серії ОД №0543308.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 М, являлася вона як дочка покійної та відповідач, також як дочка померлої, інших спадкоємців немає.

Після смерті матері вона прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, поховала матір, в неї знаходяться свідоцтво про смерть, документи на спадкове майно, а саме сертифікат на право на земельну частку /пай/, з огляду на що відповідно до ст.ст.548,549 ЦК України, в редакції 1963 року, фактично прийняла спадщину.

Після смерті матері між нею та відповідачкою була домовленість, що право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Леніна, с. Липецьке Котовського району, Одеської Області, розміром 2,84 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, буде виділена їй.

В даний час відповідач не бажає мирно розділити спадщину.

У звязку з цимпросила постановити рішення суду, яким встановити факт прийняття нею спадщини, а саме: права на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Леніна, с. Липецьке, розміром 2,84 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, згідно сертифіката на право на земельну частку /пай/ серії ОД №0543308, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ 14.03.1998 року №871, як спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 05.04.1999 року; визнати за нею право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Леніна, с. Липецьке, розміром 2,84 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, згідно сертифіката на право на земельну частку /пай/ серії ОД №0543308, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ 14.03.1998 року №871, як спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 05.04.1999 року.

В ході судового розгляду справи представник позивачки за довіреністю ОСОБА_4 на позові наполягала у повному обсязі.

Додатково пояснювала, що спадщину прийняла відповідачка та оформила документи на спадковий будинок. Позивачка на спадщину не претендувала. Однак через відсутність у відповідачки Свідоцтва про народження вона не може нотаріально оформити спадщину на земельний сертифікат. Тому саме позивачка вирішила звернутись в суд з цим позовом.

Відповідачка у судове засідання не зявилась, надала заяву, згідно якої позов визнавала та просила розглянути справу у її відсутність.

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Як вбачається із матеріалів справи, 05 квітня 1999 року у віці 91 року в с. Липецьке Котовського району Одеської області померла ОСОБА_3 (актовий запис №36), що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖД №172383 від 05.04.1999 року.

Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, зокрема, на право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «ім. Леніна» села Липецьке в Котовському районі, Одеської області розміром 2,84 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, яке належало їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0543308, виданого Котовською райдержадміністрацією Одеської області, згідно рішення №75/98 від 13 березня 1998 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №871 від 14 березня 1998 року.

ОСОБА_3 заповіт не складала, тому успадкування спадщини яка відкрилась після її смерті має здійснюватися за законом.

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивачка зазначає, що вона прийняла спадщину за померлою матірю ОСОБА_3 шляхом фактичного вступу в управління майном, поховавши її та забравши сертифікат на право на земельну частку (пай).

Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року.

Згідно ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У пункті 113 Наказу Міністерства юстиції України № 18/5 від 14 червня 1994 року «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (в редакції, що діяла на момент смерті ОСОБА_3, померлої 05.04.1999 року.) зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не зверталась, належним і допустимих доказів фактичного вступу у володіння чи управління спадковим майном позивачем суду не надано, останній було відомо про смерть матері та відповідно про відкриття спадщини після її смерті, на час відкриття спадщини позивач не проживала разом із спадкодавцем і не вчинила необхідних та передбачених дій для здійснення і реалізації свого права на спадкування, а саме - подання заяви про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, тому ОСОБА_5 вважається такою, що спадщину не прийняла.

Оскільки судом встановлено, що позивачка спадщину після смерті матері не прийняла, тому і не має підстав для визнання за нею права власності на спадкове майно.

Оскільки визнання позову відповідачем суперечить закону, то суд не вправі ухвалювати рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10,60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.524,529,549,551 ЦК України (в ред. 1963 року), суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 у позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд, який його постановив, протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутніми у судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання його копії.

С у д д я