РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16998/16-ц

пр. № 2/759/1841/17

17 серпня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва у складі суду : суддяВеличко Т.О., при секретарі Забела А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення суб"єкта владних повноважень та зобов"язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовомОСОБА_1 до Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення суб"єкта владних повноважень та зобов"язання вчинити певні дії.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач вказував, що рішенням Комісії з питань захисту прав дитини від 21 вересня 2016 року визначено способи участі громадянина ОСОБА_2 у вихованні нашої спільної доньки ОСОБА_4 2011 року народження - перша та третя суботи кожного місяця з 10 до 18 години. При цьому перші дві зустрічі потрібно провести у присутності психолога. Рішення Комісії прийнято одноголосно та оформлено протоколом від 21 вересня 2016 року б/н.Рішення комісії з питань захисту прав дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації оформлене пунктом 2.3. протоколу б/н від 21 вересня 2016 року позивач вважає неправомірним та таким, що підлягає скасуванню виходячи з того, що засідання комісії за заявою ОСОБА_2 проводилося двічі: у серпні та вересні 2016 року. На перше засідання ОСОБА_2 не з'явився, внаслідок чого розгляд питання було відкладено на 21 вересня 2016 року. На засіданні комісії 21 вересня 2016 року представник служби у справах дітей не зачитала раніше мною подані письмові пояснення повністю, а лише навела частково. Натомість ОСОБА_2 було надано комісією та її головуючою широкі можливості висловити свою думку, у тому числі перебивати позивача давати коментарі, а коли позивач починала заперечувати і наводити свою аргументацію голова комісії зупиняла та не давала можливості ані висловити свою думку, ані навести документи в якості доказів. Жоден з підготовлених позивачем документів не був розглянутий комісією.

Позивач зазначив, що 05 жовтня 2016 року Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією відповідно до рішення Комісії з питань захисту прав дітей видно розпорядження № 634 яким встановлено спосіб участі батька - ОСОБА_2 у вихованні неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 Про наявність вказаного розпорядження позивачу стало відомо лише 16 листопада 2016 року і в цей же день вона отримала його на руки. Оскільки вказане розпорядження видано на підставі протиправного рішення Комісії з питань захисту прав дітей, позивач вважає, шо воно так само видано необгрунтовано, є протиправним та підлягає скасуванню.

Позивач у судове засідання з"явилася, позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позову заперечував посилаючись на те, що 22.07.2016 до служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла заява від громадянина ОСОБА_2 про визначення способів його участі у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає з матір'ю, громадянкою ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1. До заяви був наданий необхідний пакет документів, що відповідає вимогам вищезазначеного пункту постанови. З матір'ю дитини, громадянкою ОСОБА_1, працівниками служби було проведено попередню співбесіду з метою з'ясування її думки, врахування пропозицій щодо участі батька у вихованні дитини та розгляду питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. 21.09.2016 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державній адміністрації було розглянуто звернення громадянина ОСОБА_2 про визначення способів його участі у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_4, 2011 року народження. На засіданні було заслухано та взято до уваги пояснення обох батьків дитини. Вказували, що відповідно до частини 1 статті 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Представник відповідача зазначив, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, комісією було рекомендовано визначити наступні способи участі громадянина ОСОБА_2 у вихованні його малолітньої дочки ОСОБА_4, 2011 року народження, а саме: І, III субота кожного місяця з 10 го 00 хв до 18 год 00 хв (перші дві зустрічі провести в присутності психолога). Відповідно до рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини було підготовлено розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.10.2016 № 634. Рішення про способи участі громадянина ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_4, 2011 року народження, 21.09.2016 було винесено та оголошено на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, на якому були присутніми батьки дитини, громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_1 А тому представник відповідача вважає, що розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.10.2016 № 634, видане на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації є законним, правомірним та таким, що відповідає інтересам малолітньої дитини.

Третя особа : ОСОБА_2 проти позову заперечував, представник третьої особи подав письмові пояснення ( а.с.178-179) вказував, що позивачем не надано суду доказів, про те що дії відповідача були неправомірними , а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши заперечення проти позову представника відповідача, встановив наступне.

Судом встановлено, що відповідно частини 2 статті 19 Сімейного кодексу України, рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду. Однак цим правом громадянка ОСОБА_1 не скористалася, у вказаний термін рішення органу опіки та піклування оскарженим не було, а звернулася до суду тільки через три місяці від часу винесення вказаного рішення. Доказів про отримання рішення відповідача 16.11.2016 року, до суду не надала.

Також суд критично ставиться до тверджень позивача, що остання не згідна та категорично ставиться проти будь-яких побачень дитини з батьком дитини ОСОБА_2, оскільки дитина в даний час виховується в повноцінній сім"ї і сприймає свого вітчима як батька, а зустрічі з біологічим батьком можуть бути для дитини травмичними, оскільки таке твердення не грунтується на нормах законодавства України.

Згідно ст.ст.151 СК України 1. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.2. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.3. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Стаття 64 Кодексу про шлюб та сім'ю України передбачала обов'язок по вихованню і навчанню дитини. Зміна ставлення до сім'ї, її ролі в житті дитини зробили очевидною істину: батьки не тільки зобов'язані, але й мають право на виховання своєї дитини. Ст. 151 СК "Права батьків щодо виховання дитини" тісно пов'язана із ст. 150 СК "Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини".Попереднє надання переваги обов'язку, а не праву суперечив ст. 3 Конституції України, яка визнає, перш за все, права та свободи людини.2. Відповідно до ч. 2 ст. 151 СК батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.У вихованні дитини часто беруть участь не тільки батьки, але й інші члени сім'ї, зокрема дід, баба. Якою б значимою не була роль цих осіб у житті дитини, переважне право на виховання належить батькам. Це означає, що при вирішенні спорів судом між батьками та іншими родичами з приводу виховання дитини при інших рівних умовах спори вирішуються на користь батьків. Такі ж правила діють при вирішенні суперечностей органами опіки та піклування.Переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини є по суті особистим немайновим правом, яке може бути втрачене тільки у визнаних законом випадках, зокрема, при позбавленні батьківських прав (див. ст. 166 СК і коментар до неї) та при всиновленні дитини (див. ст. 232 СК і коментар до неї). Навіть педагогічні, медичні, соціальні працівники, психологи та інші спеціалісти можуть брати участь у вихованні, освіті, охороні здоров'я, соціальному захисті дитини. Тимчасова передача батьками дитини стороннім особам, наприклад, дитячим закладам, не звільняє батьків від обов'язку щодо виховання та розвитку дитини. Батьки вільні обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (ч. 3 ст. 151 СК). В цій нормі закріплені загальні межі здійснення цивільних прав.Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч. 1 і ч. 4 ст. 13 ЦК).Брак педагогічних та психологічних знань у батьків (особливо неповнолітніх батьків) є причиною помилок у вихованні дитини, соціальні наслідки яких важко передбачити.

Позивачем не надано суду доказів, що батько дитини ОСОБА_2, веде аморальний спосіб життя, проявляє агресію щодо дитини, не піклується про матеріальній стан дитини, не сплачує аліменти тощо, що саме такі докази не були врахрвані відповідачем при прийнятті рішення щодо визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_4, або наявні інші докази, які були не враховані відповідачем при ухвалені рішення, а тому батько дитни ОСОБА_2 має переважне право на участь у виховані, обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, ніж отчим дитини, з яким проживає позивач та дитина.

Суд також звертає увагу , що згідно ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. 2. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.3. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. 4. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.3,10,11,15,57-61,88,209-218,294 ЦПК України, ст. 151-159 СК України, суд

ВИРІШИВ :

Узадоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти з часу його проголошення, у разі відсутності осіб, протягом десяти днів з часу отримання копії рішення суду.

Суддя: Т.О. Величко