Справа №295/2124/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Гумен Н.В.,

при секретарі Скришевській О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № ZRJ0A8 від 01.09.2008 року у розмірі 18786,01 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.02.2017 року становить 508537,29 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного кредитного договору відповідачем отримано кредит у розмірі 18955,00 дол. США на термін до 30.08.2013 року. Позивач зобов'язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит, однак відповідач не повернув банку грошові кошти, чим допустив порушення умов кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві, додатково пояснила, що банк не вимагає від відповідача всієї суми заборгованості, а лише по тілу кредиту, вказала, що на підставі судового рішення відбулося звернення стягнення на заставне майно, а саме автомобіль, який було реалізовано банком, а сума від реалізації майна врахована банком під час проведення розрахунку заборгованості боржника та відрахована від всієї суми заборгованості, оскільки боржником погашена не вся сума заборгованості, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, представник відповідача у своїх запереченнях зазначила, що 01.09.2008 року між позивачем і відповідачем укладено кредитно-заставний договір та отримано 18955,78 дол. США, предметом застави є автомобіль марки Mersedes Benz, модель Е220, 1998 року випуску. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 22.02.2012 року та рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2012 року передано позивачу вище вказаний автомобіль в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZRJ0A8 та звернуто стягнення на зазначений транспортний засіб шляхом продажу іншій особі-покупцю, рішення суду виконано, а тому банк не мав право повторно звертатися до суду. Крім того, представник відповідача подала до суду заяву про застосування строків позовної давності зазначивши, що 30.08.2013 року закінчився термін дії кредитного договору, а тому у зобовязані з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, при цьому банк звернувся до суду із спливом строку позовної давності. Також в судовому засіданні представник позивача уточнила свої вимоги щодо застосування строку позовної давності та просила початок перебігу позовної давності рахувати від 06.02.2009 року, а саме з часу останнього дня проведеної відповідачем проплати за кредитним договором, у звязку з чим відмовити у задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. ( ст. 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність").

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Підстави виникнення цивільних прав та обовязків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

За ч. 1 ст. 610 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено, що 01.09.2008 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитно-заставний договір №ZRJ0A8, за умовами якого, банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі18955,77 дол. США з кінцевим терміном повернення до 30.08.2013 р. зі сплатою відсотків у розмірі 16,92 річних, а ОСОБА_1 зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов договору.

Для забезпечення повного і своєчасного виконання ОСОБА_1 зобов'язань перед банком, ОСОБА_1 відповідно до п.16.7. вказаного договору надав в заставу банку транспортний засіб: автомобіль марки Mersedes Benz, модель E220, 1998 року випуску, тип ТЗ легковий седан-В, номер кузова (шасі) WDB2100041A607222, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав відповідачу на праві власності (а.с. 8-16).

За правилами ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1 та 2 ст. 590 ЦК України встановленого звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставне майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором.

Також вимогами ч. 3 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» закріплено, що якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувала, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

В зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, позивач звернувся до Богунського районного суд м. Житомира з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

За рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 22.02.2012 року передано ПАТ «Приватбанк» в особі Філії «Житомирське Регіональне Управління» ПАТ КБ «Приватбанк» в заклад шляхом вилучення у ОСОБА_1 належне йому на праві власності заставлене майно, а саме транспортний засіб марки Mersedes Benz, модель E220, 1998 року випуску, тип ТЗ легковий седан-В, номер кузова (шасі) WDB2100041A607222, реєстраційний номер НОМЕР_1 та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZRJ0A8 від 01 вересня 2008 р. в сумі 245777,00 грн. звернуто стягнення на транспортний засіб марки Mersedes Benz, модель E220, 1998 року випуску, тип ТЗ легковий седан-В, номер кузова (шасі) WDB2100041A607222, реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом безпосереднього продажу іншій особі-покупцю з правом укладення Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» в особі Філії «Житомирське Регіональне Управління» Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» договору купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу від імені ОСОБА_1 зі зняттям вказаного транспортного засобу з обліку в органах ДАІ України, а також наданням Публічному акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» в особі Філії «Житомирське Регіональне Управління» Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с. 60).

Також судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03.03.2012 року звернуто стягнення на майно за кредитно-заставним договором №ZRJ0A8 від 01 вересня 2008 р., а саме автомобіль Mersedes Benz, модель E220, 1998 року випуску, тип ТЗ легковий седан-В, номер кузова (шасі) WDB2100041A607222, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 для задоволення грошових вимог ПАТ «Приватбанк» за кредитно-заставним договором №ZRJ0A8 від 01 вересня 2008 р. - в розмірі 412313,88 грн. (а.с. 84)

17.04.2012 року державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2/0417/1964, виданим 14.03.2012 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська. (а.с. 86)

Згідно витягу з виконавчого провадження вбачається, що рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03.03.2012 року виконано в повному обсязі, згідно акту опису й арешту майна від 25.04.2012 року. (а.с. 91)

Згідно з ч.1 ст.591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом.

В судовому засіданні сторони не заперечували, що на підставі рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03.03.2012 року, автомобіль було реалізовано позивачем.

Вартість реалізації заставного майна становила 7300,00 дол. США, що підтверджується меморіальним ордером від 16.01.2014 року. (а.с. 75)

Стороною позивача вказувалась, що сума від реалізації заставного майна в розмірі 7300,00 дол. США була врахована в розрахунок заборгованості відповідача на погашення відсотків. (а.с. 6)

Крім того, судом враховано, що позивачем було реалізовано своє право на звернення стягнення на предмет застави, що в свою чергу не оспорювалося відповідачем.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України при розгляду справи №6-1582цс16, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно ч 4 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється, проведеним належним чином.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що право кредитора звернутися до суду за захистом свого права не може обмежуватися чи бути припиненим з ухваленням судового рішення про звернення стягнення на предмет застави чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, якщо сума від реалізованого майна не відповідає розміру боргових зобовязань, при цьому реалізація заставного майна не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає відповідальності за порушення строків розрахунків, так як статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає твердження сторони відповідача про те, що відмітка про виконання рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03.03.2012 року є підтвердженням погашення заборгованості відповідача перед позивачем, а також відсутність у відповідача боргових зобовязань перед позивачем у звязку з реалізації позивачем заставного майна є не обґрунтованими, оскільки виконавчою службою проводилося дії з приводу опису й арешту майна на примусове виконання виконавчого листа щодо звернення стягнення на рухоме майно за кредитно-заставним договором №ZRJ0A8 від 01 вересня 2008 року на автомобіль Mersedes Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 на примусове виконання рішення суду з приводу звернення стягнення на заставне майна, а не примусове стягнення суми боргу, після чого держаними виконавцем було зроблено відмітку про виконання рішення суду.

Щодо застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормою ч.3 ст. 267 ЦК встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частинами першою, пятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно п. 13.11 договору №ZRJ0A8 від 01.09.2008р., сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років, який підписаний сторонами.

У постанові від 1 липня 2015 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін у договорі або Умовах кредитора, які повинні бути підписані позичальником.

Отже, до дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обовязку, відносять: «повне або часткове визнання претензії, часткове погашення самим боржником чи за його згодою іншою особою основного боргу і (або) неустойки, сплата процентів по основному боргу; прохання про відстрочку виконання. При цьому в тих випадках, коли передбачалось виконання зобовязання частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник здійснив дії, які свідчать про визнання лише частини (періодичного платежу), такі дії не можуть бути підставою для перерви перебігу строку позовної давності по іншим частинам (платежам) » (Інформаційний лист ВГСУ від 07.04.2008 р. № 01-8/211).

При вирішенні спору суд не знаходить підстав для застосування позовної давності з огляду на те, що термін дії кредитно-заставного договору встановлено до 30.08.2013 року, при цьому сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, крім того 16.01.2014 року за кредитними зобовязаннями відповідача надійшли кошти від продажу предмету застави, які були спрямовані на оплату відсотків по кредитно-заставному договору, при цьому, позивач звернувся до суду з позовом 24.02.2017 року, тобто, з у рахуванням п. 13.11 кредитно-заставного договору №ZRJ0A8, в межах строку позовної давності, визначеним сторонами по справі.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту ст. 610 ЦК України вбачається, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як підтверджується наявними у справі доказами, відповідач ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, у зв'язку з чим станом на 01.02.2017 виникла заборгованість за кредитно-заставним договором № ZRJ0A8 від 01.09.2008 року, яка включає тіло кредиту у розмірі 508537,29 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості по вищезазначеному договору, в свою чергу відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення щодо розрахунків наданих позивачем.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору, у розмірі 7628,06 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 158, 169, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитно-заставним договором № ZRJ0A8 від 01.09.2008 року у розмірі 508537,29 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7628,06 грн., а всього на загальну суму 516165,35 грн.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: