Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2017 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Смоляра О.А.

при секретарі Зарубі Н.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та витребування майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 13 жовтня 2015 року між нею та відповідачем укладено договір купівлі-продажу, згідно якого вона продала житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Франка, 38, с. Білозіря, Черкаського району Черкаської області. Однак, вчинення даного правочину, не було спрямоване на укладення договору купівлі-продажу. Фактично між нею та відповідачем укладено договір позики, згідно якого вона взяла у відповідача кошти в сумі 10000 доларів США, зі сплатою 5 % щомісячно, з кінцевим терміном повернення до 15 жовтня 2017 року. Підтвердженням цього є розписка, згідно якої вона має перед відповідачем зобовязання по договору позики, в свою чергу ОСОБА_3 зобовязувалась не продавати її будинок до 15 жовтня 2017 року та зобовязалась розірвати договір купівлі-продажу будинку в разі виконання нею своїх зобовязань. Оскільки вона не мала наміру продавати будинок, а лише заставити його в рахунок повернення боргу, просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 13 жовтня 2015 року, укладений між нею та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу ОСОБА_5С; витребувати у ОСОБА_4 на її користь житловий будинок з надвірними спорудами по вул.Франка,38 в с.Білозіря Черкаського району Черкаської області; стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві підтримав і просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про дату, час і місце судового розгляду належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без їх участі до суду не подавали, про причини неявки суд не повідомили.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що у її матері в серпні 2015 року була скрутна ситуація з митницею. В звязку з чим вона позичила у ОСОБА_3 гроші під відсотки. Договір укладений у нотаріуса, був укладений під відсотки за борг, про те, що це договір купівлі-продажу будинку її мати не розуміла, вважала що це договір позики. Її мати відсотки за отриманий боргу сплачувала регулярно та повертала їх за її присутністю у неї на роботі або з братом відвозила до дому відповідача. Наміру продавати цей будинок ніколи не було, вона з матер'ю проживала в ньому до останнього часу та в ньому залишалися їх речі. Крім того, зазначила, що вона працює в нерухомості, та якщо б вони мали такий намір, продали будинок не за такі гроші. Про продаж будинку їх ніхто не попереджав та вона на сайті ОLX знайшла оголошення про продаж їх будинку, а потім дізналася що будинок був проданий ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що проживає з ОСОБА_2 по сусідству, на одній вулиці, їй відомо, що у звязку з тим, що у позивача на митниці було відібрано товар, вона позичила гроші у ОСОБА_3 під проценти. Неоднарозово була присутня, як ОСОБА_2 віддавала кошти за проценти ОСОБА_3 Бачила як по двору позивача ходив чоловік відповідача з невідомою жінкою, потім дізналася, що будинок продано. Під час спілкування з новим власником будинку вона дізналась, що вказаний будинок він придбав у відповідача. Позивач не знала, що уклала з відповідачем договір купівлі-продажу, думала, що то розписка. ОСОБА_2 не хотіла ніколи продавати хату, про що постійно говорила. До серпня 2016 року ОСОБА_2 проживала в будинку, вела господарство.

Свідок ОСОБА_8, подруга позивача, в судовому засіданні пояснила, що у звязку з тим, що на роботі у позивача сталися негаразди, вона позичила у відповідача гроші під відсотки в розмірі 10000 доларів США. Особисто вона ОСОБА_3 не знає. Бачила її лише коли остання приїжджала до ОСОБА_2 за грошима, як пояснила їй пізніше ОСОБА_2. вона віддавала ОСОБА_3 гроші за проценти. Влітку в серпня 2016 року позивач проживала в будинку і продавати його не мала наміру.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що з позивачем знайома більше 30 років, вона часто їздить до м. Москва, працювати. Опинившись у скрутному матеріальному становищі, в звязку з тим, що на митниці було відібрано її товар, позивач взяла в борг у відповідача 10000 доларів США і зобовязалась їх повернути до жовтня 2017 року та в заставу віддала будинок, на інших умовах вона гроші не позичала. Також позивач стверджувала, що договір укладений у нотаріуса, був укладений під відсотки за борг, про те, що це договір купівлі-продажу будинку вона дізналася, коли ОСОБА_10 почала достроково вимагати повернення грошей. Відповідач виставила будинок позивача на продаж в Інтернеті на сайті OLX. ОСОБА_2 ніколи не мала наміру продавати свій будинок.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2015 року ОСОБА_11 придбала у ОСОБА_2 у власність будинок по вул. Франка, 38, с. Білозіря, Черкаського району Черкаської області.

Згідно розписки наданої від 13 жовтня 2015 року ОСОБА_3 зобовязалась не продавати придбаний нею будинок до 15 жовтня 2017 року.

Згідно письмових пояснень позивача та пояснень представника позивача в судовому засіданні через складну ситуацію, яка сталася з ОСОБА_2 через втрату товару на митниці їй довелося позичити гроші у ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із вимогами ч. 1- ч.5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог, встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), п'ятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України.

З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до положень ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Виходячи зі змісту статей 203, 655 ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір купівлі-продажу встановлює обов'язок продавця передати майно у власність іншій особі, і обовязок покупця прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму, тобто, правовою метою його є передача власником свого майна у власність іншої особи з отриманням плати за це майно (товар).

Так, вході розгляду справи судом не встановлено наявності наміру у позивача здійснити відчуження належного їй житла - будинку на умовах договору купівлі- продажу. Такий висновок судом зроблено виходячи із пояснень позивача, і також цей висновок ґрунтується на показаннях всіх допитаних свідків про обставини укладення угоди з відповідачем.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним; істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін.

Таким чином волевиявлення позивача не було направлене на укладення договору купівлі- продажу, а з урахуванням того, що вона під час укладання договору перебувала в гнітючому та стресовому стані, оскільки для продовження торгівельної діяльності їй необхідно було позичити кошти та наявність у позивача розписки, яка підтверджує факт того, що позивач має перед відповідачем зобовязання за договором позики і остання зобовязується розірвати договір купівлі-продажу будинку в разі виконання позивачем своїх зобовязань, та що відповідач за даною розпискою зобовязалась не продавати будинок позивача до 15 жовтня 2017 року; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором відповідачу та залишення позивачу права проживання в спірному будинку після укладення договору, призвели до того, що остання неправильно сприйняла фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору купівлі - продажу замість договору застави. При цьому в діях відповідача суд вбачає замовчування фактичних домовленостей з позивачем при оформленні договору, що також вплинуло на волевиявлення позивача і на фактичне сприйняття всіх обставин укладеної угоди.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню і договір купівлі-продажу від 13 жовтня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу ОСОБА_5, належить визнати недійсним, як такий , що вчинений позивачем під впливом помилки .

Згідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009року «Про судову практику розгляду цивільних-справ про визнання правочинів недійсними» норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Відповідно до ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З врахуванням того, що укладений договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є недійсним, спірний будинок повертається у власність позивачу, шляхом витребування у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 житлового будинку з надвірними спорудами по вул.Франка,38 в с.Білозіря Черкаського району Черкаської області.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів також підлягає судовий збір в розмірі 820грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268 Цивільно-процесуального кодекс України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та витребування майна - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 13 жовтня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу ОСОБА_5

Витребувати у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними спорудами по вул.Франка,38 в с.Білозіря Черкаського району Черкаської області.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 820 гривень 00 копійок.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом сьоми днів з дня закінчення розгляду справи 29 грудня 2017 року.

Учасники справи можуть ознайомитись з рішенням по справі на офіційному веб-порталі в мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ОСОБА_12