АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 760/3827/14-ц Апеляційне провадження № 06.48/77/2017Головуючий у суді першої інстанції - Коробенко С.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Ліпської Любові Степанівни про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди по цивільній справі позовом Ліпської Любові Степанівни до Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаціно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Апеляційного суду м. Києва з заявою в якій просить стягнути з ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаціно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 16.03.2017 по 09.08.2017, у зв'язку з затримкою виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2014 про поновлення на роботі, відповідно до ст. 236 КЗпП України, а також зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

В обґрунтування вимог заяви вказує, що відповідачем тривалий час не виконувалося рішення Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2014 про поновлення її на роботі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.03.2017 було стягнуто з ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаціно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2014 про поновлення на роботі ОСОБА_3, за період з 03.04.2014 по 15.03.2017 в розмірі 60 263,45 грн., з утриманням з цієї суми податків і інших обов'язкових платежів. Наказом ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаціно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» від 09.08.2017 № 147 її поновлено на роботі, однак, в порушення вимог ст. 236 КЗпП України, не виплачено середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 16.03.2017 по 09.08.2017 (Т.2, а.с. 167, 168).

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали заяву з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, вказуючи на те, що затримка виконання рішення сталася не з вини відповідача.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи заяви, колегія суддів приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.08.2014 у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаціно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, відмовлено, однак змінено дату звільнення позивача на 01.02.2014 (Т.1, а.с. 107-110).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20.10.2014 змінено рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01.08.2014 в частині дати звільнення на 29.01.2014. В іншій частині рішення суду залишено без змін (Т.1, а.с. 175-177).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.02.2015 скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 20.10.2014, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (Т.1, а.с. 206-208).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2015 скасовано рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01.08.2014 та ухвалено нове про часткове задоволення позову, а саме:

- визнано наказ ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаціно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» № 13-к від 22.01.2014 «Про звільнення ОСОБА_3» з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників - незаконним;

- поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді інженера-проектувальника першої категорії відділу енергоспоруд № 55 ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаціно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» з 22.01.2014 року;

- стягнуто з ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаціно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.01.2014 по 02.04.2015 в розмірі 36 135 грн. 05 коп. з утриманням податків і інших обов'язкових платежів;

- стягнуто з ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаціно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. 00 коп.;

- стягнуто з ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаціно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на користь держави судовий збір в сумі 361 грн. 35 коп. та 243 грн. 60 коп., а всього 604 грн. 95 коп.;

- в задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено.

Також, допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць (Т.2, а.с. 5-10).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015 відхилено касаційну скаргу ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаціно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок», а рішення Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2015 залишено без змін (Т.2, а.с. 63, 64).

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Апеляційного суду м. Києва з заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2014 про поновлення її на роботі та відшкодування моральної шкоди (Т.2, а.с. 76, 77).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.03.2017 заяву задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаціно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2014 про поновлення на роботі ОСОБА_3, за період з 03.04.2014 по 15.03.2017 в розмірі 60 263 грн. 45 коп., з утриманням з цієї суми податків і інших обов'язкових платежів. У задоволенні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, відмовлено (Т.2, а.с. 124-127).

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що рішення Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2015 про поновлення позивача на роботі відповідачем належним чином не виконане, що підтверджується матеріалами справи в їх сукупності. Зокрема, вказане рішення знаходилося на виконанні у виконавчій службі, про що свідчить постанова державного виконавця про відновлення виконавчого провадження від 21.10.2016 з виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі та постанова про зупинення виконавчого провадження від 10.11.2016, яке зупинено до закінчення касаційного провадження з перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва від 01.09.2016, яким залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02.03.2016 в частині скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження та ухвалено нове рішення в частині задоволення вимог ОСОБА_3 до виконавчої служби про відшкодування моральної шкоди (Т.2, а.с. 78-100).

Отже, не дивлячись на законодавчо визначений обов'язок відповідача негайно виконати рішення суду про поновлення позивача на роботі, відповідач з 03.04.2015 по день винесення ухвали (15.03.2017), такий обов'язок не виконав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.10.2017 відхилено касаційну скаргу ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаціно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок», а ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15.03.2017 залишено без змін (Т.2, а.с. 154-156).

Звертаючись до суду з даною заявою ОСОБА_3 просить стягнути з ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаціно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 16.03.2017 по 09.08.2017, вказуючи на те, що наказом ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаціно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» від 09.08.2017 № 147 її поновлено на роботі, однак, в порушення вимог ст. 236 КЗпП України, не виплачено середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 16.03.2017 по 09.08.2017 (Т.2, а.с. 167, 168).

У відповідності з вимогами ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Встановлено, що наказом ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаціно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» від 09.08.2017 № 147, на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2015, ОСОБА_3 поновлено на роботі (Т.2, а.с. 169).

Однак, в порушення вимог ст. 236 КЗпП України, їй не виплачено середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 16.03.2017 по 09.08.2017.

Ухвалюючи рішення про поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід), заробітна плата позивачки за останні два місяці, що передували дню звільнення (листопад, грудень 2013 року) становила 5 162 грн. (2 581,00 грн. + 2 581,00 грн.) (а.с. 163).

Загальна кількість відпрацьованих днів за листопад, грудень 2013 року становила 43 дні (листопад 21 день + грудень 22 дні).

Відтак, середньоденна заробітна плата позивачки становила 120 грн. 05 коп. (5 162,00 грн. : 43 дні).

Період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі становить з 16.03.2017 (наступний день після постановлення ухвали судом апеляційної інстанції про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі) по 09.08.2017 (день поновлення на роботі).

Отже, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду становить:

ь березень 2017 року - 1 440,60 грн. (12 р.д. х 120,05 грн.);

ь з квітня 2017 року по липень 2017 року - 10 324,00 грн. (4 повні місяці х 2 581,00 грн.);

ь серпень 2017 року - 720,30 грн. (6 р.д. х 120,05 грн.),

а загалом за вказаний період 12 484,90 грн. (1 440,60 + 10 324,00 + 720,30).

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

При цьому, слід зазначити, що вимога позивача про обчислення середнього заробітку виходячи з мінімальної заробітної плати на 2017 рік у сумі 3 200,00 грн., не ґрунтується на вимогах закону і не підлягає задоволенню, оскільки суд, вирішуючи заяву про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, керується виключно даними встановленими судовим рішенням про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і не вправі визначати іншу середньоденну заробітну плату ніж та з якої виходив суд ухвалюючи рішення про поновлення на роботі. В даному випадку суду необхідно визначити лише період затримки і помножити його на вже визначену середньомісячну (середньоденну) заробітну плату.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, то така вимога задоволенню не підлягає, оскільки в даному випадку розглядається заява позивача в порядку ст. 236 КЗпП України, яка передбачає лише вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі і не передбачає вирішення будь-яких інших вимог, які підлягають розгляду в позовному провадженні. При цьому слід зазначити, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з незаконним звільненням була предметом судового розгляду під час вирішення трудового спору.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 236 КЗпП України, ст.ст. 218, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаціно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Солом'янська, 3, ідентифікаційний код 01168185) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року про поновлення на роботі ОСОБА_3, за період з 16 березня 2017 року по 09 серпня 2017 року в розмірі 12 484 (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн. 90 коп., з утриманням з цієї суми податків і інших обов'язкових платежів.

У задоволенні інших вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва