РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7514/17

пр. № 2/759/3837/17

22 грудня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді П'ятничук І.В.,

при секретарі Немировській А.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач в травні 2017р. через свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 22 червня 2015 р. ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 1000 доларів США 00 центів за перший етап виконання останнім робіт по розробці дизайну та прототипу мобільного додатку karabas.com, 24 липня 2015 року позивач передав відповідачу 2000 доларів США за другий етап розроблення прототипу вищевказаного додатку та 31 липня 2015 року позивач передав ще відповідачу ще 1000 доларів США за другий етап (дизайн). Однак на час звернення до суду, позивач та відповідач не уклали відповідного договору на виконання робіт по розробці прототипу мобільного додатку та відповідач не приступив до його виконання, тому вказана сума грошей повинна бути повернута ОСОБА_1

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в матеріалах справи.

Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, а тому суд, на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі наявних даних в матеріалах справи та постановити по справі заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 22 червня 2015 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 1000 доларів США 00 центів за перший етап виконання останнім робіт по розробці диза йну та прототипу вищевказаного додатку для karabas.com.

24 липня 2015 року позивач передав відповідачу 2000 доларів США 00 центів за другий етап розроблення прототипу вищевказаного додатку, а саме за дизайн прототипу та 31 липня 2015 року позивач передав ще відповідачу 1000 доларів США 00 центів за другий етап.

Факт передачі ОСОБА_1 грошових коштів ОСОБА_2 у розмірі 4000 доларів США 00 центів на розробку дизайну та прототипу мобільного додатку, а також факт вчинення відповідного обов»язку у відповідача по розробці додатку підтверджується письмовою розпискою, виданою 22 червня 2015 року власноручно ОСОБА_2 (а.с. 4).

Станом на 12 травня 2017 року позивач та відповідач не уклали відповідного договору на виконання робіт по розробці прототипу мобільного додатку та відповідач ОСОБА_2 не виконав свого обов»язку по розробці вказаного прототипу, не приступив до його виконання, та не вчинив жодних інших дій, які б свідчили про намагання відповідача здійснити розроблення мобільного додатку, а тому ОСОБА_4 набув у власність грошові кошти в розмірі 4000 доларів США 00 центів за рахунок ОСОБА_1 без достатньої на те правової підстави, у зв»язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ч.1, ч. 4 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.4 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (ч. 1ст. 598 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача належить присудити на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору, в сумі 1060,40 грн.

На підставі наведеного, ст.ст. 11, 328, 509, 596, 598, 625 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57- 60, 61,74-76, 88, 212-215, 218, 223, 224, 292, 294, 296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з громадянина України ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь громадянина України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) грошову суму в гривні, яка еквівалентна 400 (чотири тисячі) доларів США 00 центів відповідно до офіційного курсу НБУ на день постановлення рішення та 1060 (одна тисяча шістдесят) гривень 40 копійок сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя І.В.П'ятничук