АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 682/747/16-ц
Провадження № 22-ц/792/743/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар Задвірний В.І.

з участю представника позивача та відповідача

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 682/747/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка подана його представником ОСОБА_2, на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, на підтвердження своїх вимог вказував, що 18.08.2015 між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона отримала 50 000 грн., які зобовязалася повернути в повному обсязі протягом 30 календарних днів, тобто до 18.09.2015 року. Крім того, відповідачка на підтвердження отримання коштів власноручно написала розписку, в якій також зобовязалась виконати умови договору позики.

Оскільки, відповідач після закінчення строку дії договору позики гроші не повернула, тому позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь заборгованість в розмірі 50 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. На думку апелянта та його представника, судом безпідставно надано перевагу висновку проведеної додаткової судово-почеркознавчої експертизи від 30.01.2017 року № 12352/12353/16-32, складеного експертами КНДІСЕ. Оскільки, судом ставилося питання про проведення саме почеркознавчої експертизи, а експертами КНДІСЕ проведено комплексну експертизу, експерт ОСОБА_5 мав експертну спеціальність 2.1 «дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів», що відноситься до технічної експертизи документів і не надає право експерту, проводити почеркознавчу експертизу. Натомість, при проведенні первинної експертизи судовим експертом була використана методика «Почеркознавче дослідження підписів», виконаних за допомогою технічних прийомів, яка не використовувалася експертом при проведенні

___________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Провадження № 22-ц/792/ 743/17

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 19,27

додаткової експертизи. Не погоджується апелянт, з висновком суду про переваги додаткової експертизи, оскільки вона була проведена з використанням методики та вимірювального приладу, які не використовувалися при проведенні первинної експертизи, тому що судом не враховано, що при проведенні первинної експертизи використовувалися методики та вимірювальні прилади, які не використовувалися при проведенні додаткової експертизи, зокрема використовувалися різні моделі мікроскопів.

Представник апелянта, вказує, що експертом при проведенні первинної експертизи надано оцінку всім встановленим розбіжностям між наданими зразками почерку ОСОБА_3 та надано пояснення з цього приводу, тому висновок експерта Хмельницького відділення КНДІСЕ від 14 червня 2016 року в повній мірі відображає ті питання які були поставлені згідно первинної ухвали суду про призначення експертизи. Крім того, судом не прийнято до уваги той факт, що в судовому засіданні боржник визнавала та підтвердила, що розписка складена нею власноручно.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, апелянта та його представник просила, скасувати рішення Славутського міськрайонного суду від 21 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

У відповідності до п. п.3, 4 ч. 1 та ч. 2, ст. 309 підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або застосовано закон, який підлягав застосуванню.

18 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в простій письмовій формі був укладений договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику позику в розмірі 50 000 грн., яку остання мала повернути протягом 30 днів з дати укладення договору, тобто до 18 вересня 2015 року. Даний договір позики містить підписи обох сторін, із зазначенням особистих паспортних даних.

Також, позивачем надано до суду розписку, написану власноручно ОСОБА_3, в якій зазначено, що цією розпискою вона підтверджує, що нею від ОСОБА_1 було отримано грошові кошти в сумі 50 000 грн., які вона зобовязується повернути в повному обсязі.

Однак у вказані строки та на даний час борг за даними договором позики в сумі 50 000 грн. ОСОБА_3 позичальнику не повернула.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач по справі не визнавала вищевказані обставини, заперечувала факт отримання коштів, заявляла, що ні договір позики, ні розписку, вона не підписувала, з огляду на це просила провести по справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити експертам Хмельницького відділення КНДІСЕ.

Згідно висновку експерта№ 2623/16-26 від 14.06.2016 підпис в графі «Позичальник» договору позики, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 18.08.2015 та підпис у розписці від 18.08.2015 виконано самою ОСОБА_3

ОСОБА_3 не погодилася з таким висновком експерта, звернулася до суду з клопотанням про призначення додаткової судової почеркознавчої експертизи, проведення якої просила доручити експертам Київського НДІСЕ.

За результатами проведеної додаткової судово-почеркознавчої експертизи від 30.01.2017 № 12352/12353/16-32 надано висновок про те, що підписи від імені ОСОБА_3 в стовпчику «Позичальник» на лицевій стороні оригіналу договору позики від 18.08.2015 та від імені ОСОБА_3, та в нижній правій частині лицевої сторони оригіналу розписки від імені ОСОБА_3 від 18.08.2015 виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів. Підписи від імені ОСОБА_3 в стовпчику «Позичальник» на лицевій стороні оригіналу Договору позики від 18.08.2015, укладеного від імені ОСОБА_1 та від імені ОСОБА_3, та в нижній правій частині лицевої сторони оригіналу Розписки від імені ОСОБА_3 від 18.08.2015 виконані не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3

Отже, матеріали справи містять два протилежні висновки експертиз.

Висновок експертів за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи і був прийнятий судом при ухваленні рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики, оскільки експертами встановлено, що ОСОБА_3 не підписувала договір позики та розписку про отримання коштів, а тому не має підстав для стягнення з неї суми позики. Натомість, висновок первинної судово-почеркознавчої експертизи від 14.06.2016 року № 2623/16-26 суд не прийняв до уваги.

Проте, аналізуючи обидва висновки експертиз та інші докази по справі з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до вимог процесуального закону доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Рішення суду має ґрунтуватись на належних та допустимих доказах.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Як вбачається з матеріалів справи, проведення першої судової почеркознавчої експертизи було здійснено провідним судовим експертом Хмельницького відділення КНДІСЕ, який має третій кваліфікаційний клас, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів, стаж експертної роботи з 1990 року, а додаткову судову почеркознавчу експертизу провели: судовий експерт лінгвістичних досліджень писемного мовлення лабораторії криміналістичних видів досліджень, пятого кваліфікаційного класу, яка має кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів», стаж експертної роботи з 2012 року та головним судовим експертом відділу, який має другий кваліфікаційний клас та кваліфікацію експерта за спеціальністю 2.1 «Дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів», стаж експертної роботи з 2005 року.

Отже, відхиляючи висновок первинної експертизи, судом не прийнято до уваги, що експерт ОСОБА_7 має більше стажу експертної роботи, має вищий клас і його кваліфікаційна спеціальність дозволяє проводити судову почеркознавчу експертизу саме в тому вигляді, як того вимагав суд в своїй ухвалі про призначення експертизи, відповіді на запитання, які були поставлені перед експертом є обєктивними та вмотивованими із розясненням щодо встановлених розбіжностей в досліджених зразках підписів ОСОБА_3

З висновку експертів від 30.01.2017 № 12352/12353/16-32 вбачається, що судовий експерт ОСОБА_5 має нижчу кваліфікацію, оскільки має пятий клас і менший стаж експертної роботи, а головний судовий експерт ОСОБА_8 взагалі має іншу кваліфікацію для проведення експертного дослідження, а саме 2.1 «Дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів». Крім того, проведення експертизи декількома експертами, які є фахівцями у різних галузях знань, свідчить про проведення комплексної експертизи, що суперечить ухвалі суду про призначення додаткової судово-почеркознавчої експертизи.

Також слід звернути увагу, що суд призначив додаткову, а не повторну експертизу, що теж суперечить вимогам норм ЦПК України.

Крім того, суд першої інстанції мав би приймати до уваги вимоги Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу у кримінальних та цивільних справах», якою визначено, що не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи тощо.

При дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно зі ст. 62 ЦПК висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Суд першої інстанції мав би враховувати і інші обставини справи зокрема, наявний в справі договір позики та розписку, яка написала власноручно ОСОБА_3 про отримання коштів в розмірі 50 000 грн.

Крім того, в ході розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердила, що текст розписки нею написаний власноручно, заперечувала лише факт її підписання.

У відповідності до ст. 1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були ним одержані від позикодавця.

ОСОБА_3 не ставила питання про визнання договору позики неукладеним та не зверталася до суду з вимогами про визнання розписки та договору позики недійсними, оскільки не підписувала їх, а відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Також відповідач не оспорила договорі позики з підстав не отримання за договором грошових коштів.

Отже, враховуючи вище викладене, колегія суддів, вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі та стягненню судових витрат з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка подана його представником ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 50 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2313 грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Судді (підпис) Р.С. Гринчук

(підпис) ОСОБА_9

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду А.М. Костенко