Провадження № 2/761/973/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Ощадбанку по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» про стягнення коштів за порушення грошового зобов'язання та відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 13 червня 2016 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Ощадбанку по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (далі - Відповідач) про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, 27 квітня 2015 року між ним та Відповідачем було укладено депозитний договір, згідно якого Позивач вніс на рахунок банку 10 430 доларів США, строком на три місяці, тобто до 27 липня 2015 року. Крім того, 25 квітня 2015 року між тими ж сторонами укладено депозитний договір, за яким Позивач вніс на рахунок банку 2 719, 25 Євро, строком повернення до 27 липня 2015 року. Зазначив, що по закінченню строку дії депозитних договорів, Позивач звернувся до Відповідача із проханням повернути належні йому кошти із нарахованими відсотками. Зауважив, що в обумовлений договорами строк, 27 липня 2015 року, йому було повернуто 650 доларів США. В подальшому, майже щоденно банк повертав йому кошти по 600-650 доларів США та 300-600 Євро до 26 серпня 2015 року. Позивач вважає, що у зв'язку із несвоєчасним поверненням йому суми вкладів із нарахованими відсотками по них, Відповідачем порушено його права як власника коштів та умови депозитних договорів. Позивач зазначив, що договір про користування належними Позивачеві коштами після 27 липня 2015 року та про відсотки за користування коштами між останнім та банком не укладався. За підрахунками Позивача, у Відповідача утворилася заборгованість перед Позивачем у зв'язку з неналежним виконанням умов депозитних договорів, у розмірі 13 456 грн. 37 коп., з яких 317 грн. 25 коп. - 3% річних від суми несвоєчасно повернутих коштів за депозитним договором у доларах США, 38 грн. 27 коп. - 3% річних від суми несвоєчасно повернутих коштів за депозитним договором у Євро; 3 131 грн. 74 коп. - проценти за користування коштами в доларах США, 381 грн. 02 коп. - проценти за користування коштами у Євро; 6 263 грн. 49 коп. - пеня за несвоєчасне повернення коштів у доларах США, 762 грн. 05 коп. - пеня за несвоєчасне повернення коштів у Євро; 979 грн. 03 коп. - транспортні витрати Позивача, пов'язані з поверненням належних йому коштів; 1 583 грн. 52 коп. - проценти за депозитними договорами, що, на думку, Позивача не виплачені Банком. Просив суд ухвалити судове рішення, яким стягнути з Відповідача на користь Позивача вказану суму заборгованості, а також відшкодувати судові витрати, пов'язані із розглядом справи.

Позивач у судовому засіданні позов з підстав, зазначених у позовній заяві, підтримав. Позовні вимоги просив суд задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні, представник Відповідача позов не визнала, у задоволенні позовних вимог просила суд відмовити у повному обсязі. Свою правову позицію аргументувала тим, що згідно постанови Правління Національного банку України «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540 (далі - Постанова НБУ № 540 від 29 серпня 2014 року), з 02 вересня 2014 року до 02 грудня 2014 року, не підлягає нарахуванню пеня у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення, що передбачена частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з встановленням обмеження щодо видачі банками коштів. Обмеження щодо видачі (отримання) готівки в іноземній валюті з поточних депозитних рахунків клієнтів через каси і банкомати, встановлених Постановою НБУ № 540 від 29 серпня 2014 року, було продовжено постановами Правління НБУ від 01 грудня 2014 року р. № 758; від 03 березня 2015 року р. № 160; від 03 червня 2015 року р. № 354; від 03 вересня 2015 року р. № 581; від 04 грудня 2015 року р. № 863; від 03 березня 2016 року р. № 140; від 07 червня 2016 року р. № 342. Представник Відповідача зауважила, що при видачі депозитних коштів Позивачеві, Відповідач посилався на Постанову НБУ № 540 від 29 серпня 2014 року, тому діяв правомірно, у зв'язку з чим , на її думку, дії банку не можна вважати як неналежне виконання встановлених депозитними договорами зобов'язань. Також представник Відповідача вважає, що Позивачеві не було завдано збитків, оскільки депозитні договори розірвано не було, відсотки за ними продовжували нараховуватись та сума депозиту за Договорами була повністю виплачена Позивачеві. Таким чином, вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими.

Заслухавши пояснення Позивача та представника Відповідача, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

За змістом статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Судом встановлено, що 25 квітня 2015 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 98709426 на вклад «ПИСАНКА» на ім`я фізичної особи (далі - Договір № 1), згідно якого ОСОБА_1 вніс, а банк прийняв на вкладний (депозитний) рахунок кошти в сумі 2 719, 25 Євро строком на 3 місяці, зі встановленою процентною ставкою 6,50% річних (а.с. 15-16).

Крім того, суд встановив, що 27 квітня 2015 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 99240626 на вклад «ПИСАНКА» на ім`я фізичної особи (далі - Договір № 2), згідно якого ОСОБА_1 вніс, а банк прийняв на вкладний (депозитний) рахунок кошти в сумі 10 430 доларів США строком на 3 місяці, зі встановленою процентною ставкою 9% річних (а.с. 17-18).

Відповідно до частини 3 статті 1060 Цивільного кодексу України, за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

За змістом пунктів 3.3.1. Договору № 1 та Договору № 2, банк зобов'язувався повернути депозит шляхом перерахування на відповідний рахунок, відкритий у Головному управлінні по м.Київ АТ ОЩАДБ, 322669, або шляхом видачі готівкою та сплатити нараховані проценти, обумовлені Договором, шляхом перерахування на відповідний рахунок, відкритий у Головному управлінні по м.Київ АТ ОЩАДБ, 322669, або шляхом видачі готівкою (а.с. 15-16; 17-18).

Судом встановлено, що 27 липня 2015 року Позивач звернувся до Відповідача із наміром отримати кошти за вкладами разом із нарахованими відсотками, однак останній відмовився повертати вклади згідно Договорів, мотивуючи свою відмову тим, що відповідно до пункту 9 постанови Правління Національного банку України «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540, уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України (а.с. 19).

Обмеження щодо видачі (отримання) готівки в іноземній валюті з поточних депозитних рахунків клієнтів через каси і банкомати, встановлених Постановою НБУ № 540 від 29 серпня 2014 року, було продовжено постановами Правління НБУ від 01 грудня 2014 року р. № 758; від 03 березня 2015 року р. № 160; від 03 червня 2015 року р. № 354; від 03 вересня 2015 року р. № 581; від 04 грудня 2015 року р. № 863; від 03 березня 2016 року р. № 140; від 07 червня 2016 року р. № 342.

Позивач, не погоджуючись з такими діями Відповідача, вважає їх протиправними та такими, що порушують його конституційні права і умови укладених Договорів, у зв'язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Преамбулою Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року, визначено, що метою цього Закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року, фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно зі змістом статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

За змістом частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, а саме сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Однак, пунктом 9 постанови Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540 передбачено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

Враховуючи сутність пені та беручи до уваги вимоги постанови Правління НБУ, якою встановлено обмеження щодо здійснення виплат банками на певний період, не можна кваліфікувати дії банку як неналежне виконання покладених на нього зобов'язань.

Тому, на час дії постанови Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540, зі змінами та доповненнями, не підлягає нарахуванню пеня у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення, що передбачена частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку із встановленням обмеження щодо видачі банками коштів.

Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16.

Відповідно до частини 1 статті 3607 Цивільного процесуального кодексу України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З матеріалів справи, зокрема, копій платіжних доручень/квитанцій/меморіальних ордерів по Договору № 98709426/214799297 від 27 липня 2015 року, № 98676426/216399999 від 29 липня 2015 року, № 98676426/216645467 від 30 липня 2015 року, № 98676426/217562634 від 04 серпня 2015 року, № 98676426/217869878 від 05 серпня 2015 року, № 218196884/218196884 від 06 серпня 2015 року, № 98676426/218201492 від 06 серпня 2015 року, № 98676426/302752980 від 06 травня 2016 року, вбачається, що Відповідачем Позивачеві було повністю повернуто суму депозиту разом із нарахованими відсотками згідно Договору № 1 у загальній сумі 2 789, 23 Євро.

До того ж, згідно копій платіжних доручень/квитанцій/меморіальних ордерів № 99240626/214798355 від 27 липня 2015 року, № 98677026/214799511 від 27 липня 2015 року, № 98677026/216098252 від 28 липня 2015 року, № 98677026/216833482 від 31 липня 2015 року, № 98677026/217185834 від 01 серпня 2015 року, № 98677026/218220160 від 06 серпня 2015 року, № 218195869 від 06 серпня 2015 року, № 98677026/218427119 від 07 серпня 2015 року, № 98677026/218700247 від 08 серпня 2015 року, № 98677026/219188864 від 11 серпня 2015 року,№ 98677026/219512875 від 12 серпня 2015 року, № 98677026/219748684 від 13 серпня 2015 року, № 98677026/220134309 від 14 серпня 2015 року, № 98677026/220333668 від 15 серпня 2015 року, № 98677026/220945660 від 18 серпня 2015 року, № 98677026/221255311 від 19 серпня 2015 року, № 98677026/221506761 від 20 серпня 2015 року, № 98677026/221804964 від 21 серпня 2015 року, № 98677026/222142128 від 22 серпня 2015 року, № 98677026/222594501від 26 серпня 2015 року, № 98677026/302752223 від 06 травня 2016 року, вбачається, що Відповідачем Позивачу було повністю повернуто суму депозиту разом із нарахованими відсотками згідно Договору № 2 у загальній сумі 10 793 долари США 54 центи.

Таким чином, судом встановлено, що станом на момент звернення до суду, тобто 13 червня 2016 року, Позивач отримав вклади разом із нарахованими відсотками за ними згідно Договору № 1 та Договору № 2.

Беручи до уваги все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення із Відповідача на користь Позивача 317 грн. 25 коп. - 3% річних від суми несвоєчасно повернутих коштів за депозитних договором у доларах США, 38 грн. 27 коп. - 3% річних від суми несвоєчасно повернутих коштів за депозитних договором у Євро; 3 131 грн. 74 коп. - проценти за користування коштами в доларах США по закінченню строку дії Договору № 2, тобто розраховані Позивачем після 27 липня 2015 року, 381 грн. 02 коп. - проценти за користування коштами у Євро по закінченню строку дії Договору № 1, тобто розраховані Позивачем після 27 липня 2015 року, 6 263 грн. 49 коп. - пеня за несвоєчасне повернення коштів у доларах США, 762 грн. 05 коп. - пеня за несвоєчасне повернення коштів у Євро, є безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки невиплата банком Позивачеві суми вкладів із нарахованими процентами за ними в даному випадку не є несвоєчасне виконання банком зобов'язань згідно Договорів, тому будь-які санкції до нього застосовуватись не можуть.

Крім того, Позивач просив суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 1 583 грн. 52 коп. - проценти за депозитними договорами, що, на думку, Позивача нараховані та не виплачені Банком в межах строку дії Договорів.

Позов в цій частині також задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно з частинами 1-3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1-3 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивачем не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для задоволення вказаної позовної вимоги.

Таким чином, враховуючи те, що позовні вимоги щодо застосування до Відповідача штрафних санкцій задоволенню не підлягають, позов, у цілому є необґрунтованим та таким що задоволенню не підлягає, в тому числі, в частині щодо стягнення із Відповідача на користь Позивача матеріальних витрат, пов'язаних із поїздками Позивача в місто Тетіїв Київської області по частини грошових вкладів згідно із Договорами.

З урахуванням викладеного, на підставі статей 549, 1058, 1060 Цивільного кодексу України, статей 1, 10 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року, преамбули та статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року, постанови Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540, керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 61, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Ощадбанку по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» про стягнення коштів за порушення грошового зобов'язання та відшкодування збитків - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :