Справа № 390/1926/17
Провадження № 2/390/875/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2017 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Бойко І.А.,

при секретарі Губанові М.М.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, 30, п/р 7001 в ПАТ «ТАСкомбанк», МФО 339500, ) до ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500344630 від 16 лютого 2013 року. В обгрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 10526 грн., однак, не виконувала умови договору, в результаті чого утворилась заборгованість на суму 32400,18 грн., а тому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

В судове засідання представник позивача не зявилася, в заяві, наданої до суду, просила розглядати справу без участі їх представника, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засідані позов визнала частково, лише в частині тіла кредиту. Надала до суду заяву, в якій просила суд застосувати до позовних вимог про стягнення неустойки, штрафу та пені позовну давність в один рік.

Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16 лютого 2013 року між ПАТ Альфа-Банк та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 500344630, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 10526 грн., з процентною ставкою за користування кредитом 0,1 % річних, дата остаточного повернення кредиту 18.02.2016 року.

30.09.2014 року між ПАТ Альфа-Банк та ТОВ "Дата ОСОБА_2" укладено Договір факторингу, у відповідності до якого до ТОВ "Дата ОСОБА_2 " перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500344630 від 16 лютого 2013 року.

10.10.2016 року між ТОВ "Дата ОСОБА_2" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого ТОВ "Дата ОСОБА_2" відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до додатку 1-1 до вказаного договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідача по кредитному договору № 500344630 від 16 лютого 2013 року на суму 32400,18 грн., з яких: 9306,4 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 10343,78 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 12750 грн. пеня, штраф, неустойка.

На виконання умов Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016, згідно вимог ст. ст. 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві (Кредитному договорі), від імені ТОВ "Дата ОСОБА_2", відповідачу направлено повідомлення про перехід права вимоги до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" із зазначенням суми заборгованості та розрахункового рахунку на погашення заборгованості.

Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов'язався повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом, та виконати інші зобов'язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов'язку та не повертає наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором.

В добровільному порядку ОСОБА_1 виниклу та непогашену заборгованість по договору № 500344630 від 16 лютого 2013 року не погасила.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 509-510, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (ст.ст. 525, 625 ЦК України).

Згідно із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, що витікають з кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.ст. 1047, 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Крім того, відповідно до абз.1 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 в порушення умов Договору № 500344630 від 16 лютого 2013 року та зазначених вище норм чинного законодавства свої зобов'язання, визначені цим договором, виконувала несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв'язку з чим виникла та залишається і на даний час непогашеною заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на суму 32400,18 грн., з яких: 9306,4 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 10343,78 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 12750 грн. пеня, штраф, неустойка.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Частиною п'ятою статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно із абз.1 ч.11 ст.11 та п.7 абз.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Так, з матеріалів даної справи вбачається, що позовна заява ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним отримана судом 17.10.2017 року, але з позовної заяви та розрахунків ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вбачається, що пеня (штраф, неустойка) не нараховувалась ще з 10.10.2016 року (тобто більше одного року), позивачем не було вжито заходів щодо погашення заборгованості по пені (штрафу, неустойки) відповідачем.

Таким чином, у відповідності до ст.ст. 256-258, 261, 267, абз.1 ч.11 ст.11 та п.7 абз.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені (штрафу, неустойки) за порушення графіку погашення заборгованості по кредитному договору № 500344630 від 16 лютого 2013 року року пропущений.

Також, у своїй позовній заяві ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не ставило питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначило.

У свою чергу, як було вище зазначено, відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності щодо стягнення пені (штрафу, неустойки) за порушення графіку погашення заборгованості, в якій вона просить з цих підстав в цій частині позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відмовити.

Отже, стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає заборгованість по кредитному договору № 500344630 від 16 лютого 2013 року в загальному розмірі 19650 грн. 18 коп., з яких: 9306,4 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 10343,78 грн. заборгованість по процентам та комісією.

Таким чином, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягають судові витрати, понесені позивачем при розгляді даної справи в сумі 1600,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, 30, п/р 7001 в ПАТ «ТАСкомбанк», МФО 339500, ) заборгованість по кредитному договору № 500344630 від 16.02.2013 року в розмірі 19650 грн. 18 коп., з яких: 9306,4 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 10343,78 грн. заборгованість по процентам та комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, 30, п/р 7001 в ПАТ «ТАСкомбанк», МФО 339500, ) сплачений судовий збір у розмірі 1600 грн.

В задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 05 січня 2018 року.

Суддя