справа № 361/181/17
провадження № 2/361/973/17
02 серпня 2017 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1,
за участю секретарів: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення процентів за користування позикою, трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат,
Також вказував на те, що трьома рішеннями цього ж суду від 23 вересня 2014 року, 16 лютого та 09 грудня 2016 року з відповідачів солідарно на його користь стягнуто проценти за користування чужими грошовими коштами, 3 % річних від простроченої суми та інфляційні втрати за період з 01 листопада 2011 року по 02 червня 2016 року.
На даний час відповідачі безпідставно продовжують користуватися його грошовими коштами, суму позики йому не повертають, тому він вважає, що має правові підстави вимагати стягнення з них солідарно на його користь процентів за користування чужими грошима та відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційних втрат і 3 % річних від простроченої суми.
Представник позивача ОСОБА_7 у суді позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеному, просив суд задовольнити позовні вимоги повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 повторно у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином за зареєстрованим місцем їхнього проживання та згідно із ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення в пресі, про причини неявки суд вони не повідомили, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності до суду теж не надходили.
Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання усіх відповідачів, які належним чином повідомлені і від яких не надійшло заяв про розгляд справи за їхньої відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Факт отримання ОСОБА_5 вказаної суми грошових коштів, а також те, що цей договір позики укладено за згодою чоловіка позичальника, в інтересах сімї та отримані нею грошові кошти є обєктом спільної сумісної власності подружжя підтвердив ОСОБА_6, який у разі неповернення грошей дружиною зобовязувався виконати дані зобовязання.
Зазначеним заочним рішенням суду стягнуто солідарно із відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 600000 грн. та судові витрати в розмірі 3219 грн.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2014 року задоволено позов ОСОБА_4 та стягнуто на його користь солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 3 % річних за період прострочення повернення суми позики з 01 листопада 2011 року до дня звернення позивача до суду в розмірі 46652 грн. 05 коп., інфляційні втрати, нараховані на суму позики, у розмірі 12000 грн. та судовий збір.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2016 року задоволено позов ОСОБА_4 та стягнуто на його користь солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проценти за користування чужими грошима за період з 28 серпня 2011 року по 01 грудня 2015 року в розмірі 304361 грн. 25 коп., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 25185 грн. 61 коп. та інфляційні втрати в розмірі 342031 грн. 54 коп. за період прострочення, починаючи з 01 липня 2014 року по 01 грудня 2015 року.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2016 року задоволено позов ОСОБА_4 та стягнуто на його користь солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 01 грудня 2015 року по 02 червня 2016 року в розмірі 63639 грн. 17 коп., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 8971 грн. 23 коп. за прострочення виконання грошового зобовязання з 01 грудня 2015 року по 02 червня 2016 року та інфляційні втрати від простроченої суми в розмірі 34156 грн. 81 коп., всього 106767 грн. 21 коп.

Зазначені вище судові рішення у справах між сторонами набрали законної сили.

Із листа Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 30 листопада 2016 року за вих. № 31833 вбачається, що станом на 30 листопада 2016 року на примусовому виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження за № 48907364 про солідарне стягнення із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суми боргу в розмірі 603219 грн. (виконавчий лист № 2/1007/2460/2012 від 16 січня 2013 року) та суми боргу на загальну суму 1336987 грн. 22 коп. Державним виконавцем винесено постанову про відрахування із заробітної плати ОСОБА_5 коштів у рахунок погашення суми боргу, оскільки боржник офіційно працює та має дохід.

Станом на 30 листопада 2016 року згідно із наданих бухгалтерією відомостей боржник ОСОБА_5 у рахунок погашення суми боргу на користь стягувача ОСОБА_4 сплатила 26029 грн. Відповідачем ОСОБА_6 борг, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій не сплачені.

Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У ст. 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України гривня. Грошове зобовязання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні.

За змістом норм ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. ст. 536, 1048 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі встановленому договором або законом, які виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором розмір процентів не встановлений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14 та від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1412цс16 у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, позичальник зобовязаний сплатити проценти за користування позикою, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У ч. 1 ст. 541 ЦК України передбачено, що солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом.

Перевіривши зроблений та наданий суду позивачем ОСОБА_4 розрахунок процентів за користування чужими грошима, суд вважає його належним і допустимим доказом у справі, оскільки при нарахуванні процентів за користування чужими грошима за період з 02 червня по 30 листопада 2016 року позивач виходив із суми боргу, що залишилася, у розмірі 570000 грн. та облікової ставки Національного банку України у вказаний вище період, яка з 02 по 24 червня 2016 року становила 16,5 %; з 24 червня по 29 липня 2016 року становила 15,5 %; з 29 липня по 16 вересня 2016 року 15 % і з 16 вересня по 30 листопада 2016 року 14 %, що є достовірним та ґрунтується на матеріалах справи.

Виходячи з викладеного, а також те, що відповідачі суму позики позивачу не повернули, безпідставно продовжують користувалися чужими грошима, судовими рішеннями з них уже стягнуто проценти за користування цими коштами за період по 02 червня 2016 року, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_4 про стягнення на його користь солідарно із відповідачів процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 02 червня по 30 листопада 2016 року в розмірі 41719 грн. 11 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За змістом ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України у постановах від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15 висловив правові позиції та вказав на те, що за змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс16 Верховний Суд України зазначив, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання ними грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 543 ЦК України солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі.

Враховуючи наведене, тривале невиконання відповідачами рішення суду, згідно із яким вони повинні сплатити на користь позивача значну суму позики, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення на його користь із відповідачів як солідарних боржників 3 % річних за прострочення виконання ними грошового зобовязання за період з 02 червня по 30 листопада 2016 року в розмірі 8479 грн. 72 коп. і інфляційних втрат за період з 01 вересня по 30 листопада 2016 року в розмірі 36480 грн. ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Також згідно із положеннями ст. 88 ЦПК України із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 866 грн. 79 коп.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 169, 209, 212 215, 224, 226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 проценти за користування позикою в розмірі 41719 (сорок одна тисяча сімсот девятнадцять) грн. 11 коп. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 8479 (вісім тисяч чотириста сімдесят девять) грн. 72 коп. за період з 02 червня по 30 листопада 2016 року, інфляційні втрати в розмірі 36480 (тридцять шість тисяч чотириста вісімдесят) грн. за період з 01 вересня по 30 листопада 2016 року та судовий збір у розмірі 866 (вісімсот шістдесят шість) грн. 79 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Дутчак І. М.