Провадження №2/521/4610/17
12 грудня 2017 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Плавича І.В.,
при секретарі Дукіній Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення матеріальної шкоди,
У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення матеріальної шкоди.
28 березня 2017 року у звязку із механічними пошкодженнями телефону марки «Xiaomi Redmi 3s» ОСОБА_1 звернувся до сервісного центру «ИТСА», розташованого за адресо: місто Одеса, Каретний провулок, 18, - для проведення оплатного ремонту телефону. ФОП ОСОБА_2, що здійснює свою підприємницьку діяльність у сервісному центрі «ИТСА», було прийнято мобільний телефон на ремонт та присвоєно номер заявки ремонту, а саме №7293, вартість ремонту становила 1500,00 гривень.
Утім, відповідач свої зобовязання за угодою виконав неякісно, після закінчення ремонту товару, телефон не працює взагалі.
У звязку із наведеним, ОСОБА_1 звернувся до ФОП ОСОБА_2 з вимогою усунути недоліки, що були виявлені під час ремонту, або відшкодувати вартість мобільного телефону, проте відповідач відмовляється від усунення недоліків або відшкодування вартості товару, телефон не повертає.
Позивач був змушений звернутися до ТСЦ «ИТСА», Управління захисту споживачів, Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області із заявами про порушення законодавства про захист прав споживачів для захисту своїх прав та інтересів.
Однак, права та інтереси позивача не були захищені, у звязку з чим ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути з ФОП ОСОБА_2 грошові кошти на відшкодування вартості мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 3s» у розмірі 4 250,00 гривень та грошові кошти за неякісний ремонт у розмірі 1 500,00 гривень.
Позивач ОСОБА_1 та його представник у відкрите судове засідання не зявилися, але від сторони позивача надійшла заява про підтримання заявлених позовних вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України.
Відповідач ФОП ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду невідомі.
Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У звязку з неявкою відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін за суттю спору, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, проаналізувавши представлені письмові докази, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Так, 28 березня 2017 року у звязку із механічними пошкодженнями телефону марки: «Xiaomi Redmi 3s» ОСОБА_1 звернувся до сервісного центру «ИТСА», розташованого за адресо: місто Одеса, Каретний провулок, 18, - для проведення оплатного ремонту телефону, однак, ФОП ОСОБА_2, що здійснює свою підприємницьку діяльність у сервісному центрі «ИТСА», було прийнято мобільний телефон на ремонт та присвоєно номер заявки ремонту, а саме №7293, вартість ремонту якого становила 1500,00 гривень, але відповідно до даних на інтернет сайті сервісного центру «ИТСА» «www.itsa.in.ua» вбачається кінцевий висновок про те, що товар не підлягає ремонту.
Як вбачається із гарантійного талону №7293 від 30 березня 2017 року, ОСОБА_1 звернувся до ТСЦ «ИТСА» через те, що йому необхідно було замінити запчастину у телефоні.
Суд погоджується із ствердженням позивача про те, що гарантійний талон не містить жодних відомостей про несправність мобільного телефону марки: «Xiaomi Redmi 3s».
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Тому, об`єктом захисту у цивільному судочинстві являється порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
Отже, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Згідно п. 1 ч. 1 і ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
Надаючи виниклим між сторонами по справі відносинам належну правову оцінку, суд звертає увагу, що згідно ст. 509 ч.ч. 1 і 2 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Між сторонами виникли зобовязання відповідно до договору про надання послуг у вигляді заявки №7293. Відповідач по договору є одночасно виконавцем і субєктом господарювання, що надає послугу, або заявляє про себе, як про особу, що надає послугу, а позивач - споживачем.
Як вбачається з ч.ч. 1, 4 і 5 ст. 633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов'язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
У ст. 627 ЦК зазначається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
У рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг № 1-26/2011) зазначається, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, обєктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання.
Згідно з ст. 8 Конституції України загальна направленість законодавства України, що регулює права і обовязки споживачів відповідає принципу верховенства права, розглядаючи споживача, як більш слабку сторону договору, і яку наділяє певними правами та гарантіями і відповідним захистом.
Відповідно до п.п. 1, 2 і 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Цьому положенню кореспондує припис що Продавець (виробник, виконавець) зобовязаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію, а також зобовязаний забезпечити використання продукції за призначенням протягом строку її служби, передбаченого нормативним документом або встановленого ним за домовленістю із споживачем, а в разі відсутності такого строку - протягом десяти років. Виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. ( ст. 6, ч. 5 ст. 6 і ч. 1 ст. 7 Закону «Про захист прав споживачів»).
Розяснюючи це положення закону, Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови № 5 від 12.04.96 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», вказав, що оскільки виготівник (виконавець) зобовязаний забезпечити протягом гарантійного строку нормальну роботу товару, в тому числі комплектуючих виробів, то необхідні спеціальна установка (підключення чи складання), технічне обслуговування (налагодження тощо), ремонт у цей період мають провадитися без додаткової плати.
Термін «належна якість товару, роботи або послуги» вживається в такому значенні, як властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. ( п. 13 ст. 1 Закону «Про захист прав споживачів».
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обовязкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар був з істотними недоліками , що робить неможливим його використання відповідно до його цільового призначення, чим відповідач порушив права споживача, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», щодо продажу товару належної якості.
Отже, доведеність продавцем факту належної якості проданого товару відповідно до зазначених норм (п. 14 ст. 8 Закону «Про захист прав споживачів») може бути підставою для відмови покупцеві в забезпеченні гарантій, передбачених цими нормами.
Обовязок доведення належної якості проданого товару і обовязок належного оформлення претензії покупця щодо недоліків цього товару та проведення в необхідних випадках перевірки якості товару із забезпеченням права споживача взяти участь у такій перевірці законом покладено на продавця.
Частинами 3 (п.5), 4 і 6 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів», передбачено, що у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.
Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.
За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Зазначені вимоги можуть бути предявлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та нормативними документами, умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років.
Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобовязання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.
Стаття 1 Закону «Про захист прав споживачів» передбачає, що недоліком є будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що предявляються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Істотним недоліком є недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий, його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів або він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
Правові підстави позову вказані з посиланням на ст. 655, ч. 1 ст. 673, ч. 2 ст. 678, п. 4 ч. 1 ст. 708 ЦК України.
За вимогами ст. 655, ч. 1 ст. 673, ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого має відповідати умовам договору купівлі-продажу, а покупець зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Правові наслідки передання покупцю товару неналежної якості, передбачені за вимогами ч. 2 ст. 678, п. 4 ч. 1 ст. 708 ЦК України, за якими, у разі виявлення недоліків, які виявились неодноразово чи зявилися знову після їх усунення, покупець має право за своїм вибором відмовитись від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. До тих відносин, за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, що не врегульовані цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів (ч. 3 ст. 698 ЦК України).
Частинами 1, 3 ст. 700 ЦК України передбачено, що продавець зобовязаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання. Якщо покупцеві не надано можливості негайно одержати повну і достовірну інформацію про товар у місці його продажу, він має право вимагати відшкодування збитків, завданих необґрунтованим ухиленням від укладення договору, а якщо договір укладено, - в розумний строк відмовитися від договору, вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми і відшкодування збитків, а також моральної шкоди.
Аналогічні положення містяться у п. 1 ч. 7 ст.15 Закону «Про захист прав споживачів», яка передбачає, що у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону «Про захист прав споживачів» споживач має право на належну якість продукції та обслуговування.
Разом із цим ст. 17 Закону «Про захист прав споживачів» передбачено, що за умови виникнення необхідності у визначенні причин втрати якості товару під час гарантійного строку продавець зобовязаний провести експертизу продукції; при цьому на споживача покладається обовязок довести наявність істотного дефекту продукції, тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.
У п. 21 Постанови Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 р. № 833 «Про затвердження Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів» передбачено, що субєкт господарювання зобовязаний: перевірити справність виробу, продемонструвати, за можливості, його роботу та ознайомити споживача з правилами користування.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 р. № 506 затверджено Порядок гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, до яких належать непродовольчі товари широкого вжитку (прилади, машини, устаткування та інші), які складаються з вузлів, блоків, комплектуючих виробів, відповідають вимогам нормативних документів, мають технічні характеристики, супроводжуються експлуатаційними документами і на які встановлено гарантійний термін. В п. 21 цієї Постанови вказується, що виконання робіт з введення товару в експлуатацію здійснюється на підставі відомостей, зазначених в експлуатаційних документах, виробником, продавцем або за їх дорученням виконавцем у триденний термін після отримання звернення споживача. Після закінчення робіт виробником (продавцем, виконавцем) з експлуатаційного документа вилучається відривний талон на введення в експлуатацію, а до гарантійного талона вноситься відмітка про виконані роботи та зазначається номер, під яким товар береться на гарантійний облік. У разі виявлення недоліків під час введення товару в експлуатацію, які неможливо усунути на місці, за вибором споживача товар підлягає заміні на новий, відправленню на гарантійний ремонт або споживачеві повертаються сплачені за цей товар гроші.
Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якою зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.
Таким чином, положення чинного законодавства передбачають обовязковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобовязань в іноземній валюті.
Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення матеріальної шкоди задовольнити.
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму відшкодування вартості товару в розмірі 4250,00 гривень.
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму відшкодування вартості неякісного ремонту товару в розмірі 1500,00 гривень.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 294 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 294 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Головуючий: