У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

з участю: прокурора - Ковальчук І.Л.,

представника ДКС України - Мельничук Л.О.,

позивача - ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 11 липня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_3, зацікавлені особи: Управління Державної казначейської служби України у Корецькому районі Рівненської області, Здолбунівська місцева прокуратура Рівненської області, про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 11 липня 2017 року вказану заяву задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 відшкодування заробітку, втраченого внаслідок незаконних дій, у розмірі 34 600грн. 04 коп., на відшкодування моральної шкоди 276 034 грн., на відшкодування витрат за надання юридичної допомоги у кримінальному провадження в розмірі 90 000 грн., а всього 400 656 грн.04 коп. У задоволенні решти вимог заяви - відмовлено.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, заступник прокурора Рівненської області оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на неправомірність висновку суду щодо стягнення моральної шкоди в розмірі кратному двом мінімальним розмірам заробітної плати, визначеної за кожен місяць перебування під слідством та судом, в сумі 276 034,00 грн.. Стверджує, що такий розмір не відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості. Доводить, що при визначенні розміру моральної шкоди поза увагою суду залишилось те, що заявником не доведено факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, не надано будь-яких доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв'язків і відновлення стосунків із оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв'язків, які мають бути встановлені судом і враховані при розрахунку позивачем суми відшкодування. Звертає увагу на те, що ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури, в якій просив визначити йому відшкодування матеріальної та моральної шкоди за наслідком постановлення виправдувального вироку, проте суд першої інстанції ухвалив рішення про стягнення з Державного бюджету України на користь заявника шкоди та витрат на правову допомогу, а не встановив розмір такої шкоди, як того вимагав заявник, в порядку окремого провадження. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

________________________________________________________________________________________________

Справа № 563/504/17 Головуючий в суді І інстанції - Сірак Д.Ю.

Провадження № 22-ц 787/1320/2017 Cуддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 17 вересня 2013 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

Ухвалою слідчого судді Корецького районного суду Рівненської області від 19 вересня 2013 року щодо ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляд взятті під варту строком 60 діб до 17 листопада 2013 року, починаючи з моменту затримання 18 вересня 2013 року, який ще двічі продовжувався ухвалою слідчого судді цього ж суду, а саме 14 листопада 2013 року та 16 грудня 2013 року.

Ухвалою колегії суддів Гощанського районного суду Рівненської області від 16 січня 2014 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_3 до 16 грудня 2014 року, а ухвалою від 12 березня 2014 року змінено запобіжний захід з взяття під варту на домашній арешт.

25 грудня 2013 року ОСОБА_3 пред'явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.3 ст.153, ч.1 ст.156, ч.2 ст.156, ч.3 ст.120 КК України.

Вироком Гощанського районного суду Рівненської області від 04 липня 2014 року ОСОБА_3 визнаний невинуватим у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.3 ст.153, ч.3 ст.120 КК України у зв'язку з недоведеністю його вини та відносно нього винесено виправдувальний вирок.

На підставі ст.203 КПК України припинилась дія ухвали про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Після перегляду у апеляційному та касаційному порядку вирок набрав законної сили.

У квітні 2017 року ОСОБА_3 в порядку визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» звернувся до суду із заявою про відшкодування йому шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури, а саме: 39689,48 грн. втраченого внаслідок незаконних дій заробітку та інших доходів, 90000 грн. витрат, понесених ним на правову допомогу у кримінальному провадженні, 700000 грн. компенсації моральної шкоди.

Обгрунтовуючи вимоги заяви, ОСОБА_3 вказував, що перебував під слідством та судовим розглядом з 18 вересня 2013 року до 19 квітня 2017 року (в тому числі перебував в слідчому ізоляторі та під домашнім арештом) 44 місяці. Протягом вказаного періоду його супроводжували емоції страху, приниження та розпачу. Від стресів через перебування під вартою в нього погіршилось здоров»я, погіршились відносини з оточуючими людьми, оскільки вони почали звертати увагу на його постійній емоційні перепади та дратівливість. Перебуваючи в слідчому ізоляторі та під домашнім арештом втратив заробіток та інші грошові доходи, які йому не відшкодовані. У зв»язку з наданням йому правової допомоги під час досудового розслідування, судового розгляду (в Гощанському районному суді, Апеляційному суді Рівненської області, Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних та кримінальних справ, Апеляційному суді Рівненської області) ним були витрачені кошти, які також не відшкодовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Частиною 2 цієї статі визначено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (надалі Закону), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчинення кримінального правопорушення, незаконного відняття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посада) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, згідно із ч.2 ст.1 Закону.

Право на відшкодування шкоди в розміру і в порядку, передбачених Законом, виникає у випадках, зокрема постановлення виправдувального вироку суду (п.1 ст.2 Закону).

Згідно зі ст.3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у звязку з наданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Судом встановлено, що на час затримання ОСОБА_3 працював сільським головою Жадківської сільської ради Корецького району Рівненської області, тобто був працевлаштований та зберігав право на отримання заробітної плати за весь час перебування під вартою та під домашнім арештом.

ОСОБА_3 перебував під вартою з 18 вересня 2013 року до 12 березня 2014 року, а з 12 березня 2014 року до 04 липня 2014 року під домашнім арештом.

Судом першої інстанції вірно визначено розмір заробітку, який втрачено заявником через незаконне усунення його від посади сільського голови Жадківської сільської ради Корецького району, за період з 19 вересня 2013 року по 04 липня 2014 року і який становить 34622 грн. 04 коп.

З долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що ОСОБА_3 за надання правової допомоги у кримінальному провадженні сплатив адвокату кошти в сумі 90000 грн., а тому ці кошти підлягають відшкодуванню.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно з ч. 6 ст. 4 Закону моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди в сумі 276 034 грн.

Обгрунтовуючи розмір стягнення моральної шкоди суд першої інстанції вірно врахував тривалий час перебування заявника під слідством та судом протягом 43 повних календарних місяців з 18 вересня 2013 року до 19 квітня 2017 року, правильно надав оцінку зібраним у справі доказам, які свідчать про характер, обсяг і тривалість страждань, яких зазнав заявник у справі у звязку із обвинувачення у особливо тяжких та тяжких злочинах проти статевої свободи, проти життя та здоров»я людини, взяв до уваги тривалу ізоляцію його від суспільства, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, порушення сімейних зв»язків і стосунків з іншими людьми, необхідність докладати значні додаткові зусилля для відновлення та організації життя та здоров»я, врахував засади розумності, виваженості і справедливості,

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо відсутності доказів спричинення заявнику моральної шкоди на увагу не заслуговують, повністю спростовуються доказами, що є в матеріалах справи, і не спростовують законних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно та всебічно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області відхилити.

Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 11 липня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді : Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.