22-ц/775/762/2017(м)
Головуючий у 1-й інстанції Ковтуненко О.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

27 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

головуючої - Биліни Т.І.,

суддів Мироненко І.П., Принцевської В.П.

при секретарі Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

ВСТАНОВИЛА:

07 квітня 2017 року ПАТ «Державний Ощадний банк України» звернувся до суду з позовом, уточненим під час розгляду справи, яким просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 403 від 05.06.2014 року та судові витрати.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2017 року позовні вимоги задоволенні частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 4033 від 05 червня 2014 року, станом на 07 липня 2017 року, в сумі 749 505,45 грн., що складається з заборгованості за основним боргом (кредитом) у розмірі 539 366,74 грн., заборгованості по процентам в сумі 210 138,71 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» витрати з оплати судового збору у розмірі 10 494,23 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням ПАТ «Державний Ощадний банк України», посилаючись на його необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2017 року, та ухвалити нове рішення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно з пунктів 3.1. та 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 року № 14 інфляційні нарахування на суму боргу сплата яких передбачена частиною другою ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ПАТ «Державний Ощадний банк України» ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги, просила їх задовольнити.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_2 не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи, відповідно положень ст.ст.128,130 ЦПК України повідомлена належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Згідно ч.2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу за кредитом та відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що позивач неналежним чином виконував договір про іпотечний кредит №4033, укладений 05 червня 2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 541 000,00 гривень на придбання обєкта нерухомості за договором купівлі-продажу, на 240 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 02 червня 2034 року (п. 2.1 Договору).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних витрати в сумі 32866,76 гривень та 3% річних в сумі 7017,45 гривень, суд першої інстанції зазначив, що приписи ст.265 ЦК України є диспозитивними та застосовуються у разі порушення боржником грошового зобовязання, якщо інше не встановлено договором або законом. А оскільки, з укладеного Договору вбачається, що сторони домовилися, що за порушення взятих на себе зобовязань по своєчасному поверненню основної суми боргу та сплати процентів позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, тому суд не вбачає правових підстав для застосування до даних правовідносин положень статті 625 ЦК України.

Разом з тим такий висновок суперечить нормам матеріального права.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зважаючи на вказане, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, про стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 32866,76 гривень та 3% річних в сумі 7017,45 гривень не ґрунтується на законі.

Відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вище зазначене, стосовно вказаних вимог необхідно постановити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в цій частині, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України», інфляційне збільшення заборгованості за договором кредиту №4033 від 05 червня 2014 року, станом на 07.07.2017 року, що складає 32866,76грн. та три проценти річних від суми заборгованості в розмірі 7017,45грн., а всього 39884,21грн.

Крім того, відповідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної та касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи вказане, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 11543,65грн. та 420,00 гривень за публікацію оголошення про виклик до суду.

Повний текст постанови виготовлено 01.01.2018 року

Керуючись ст. ст. 367, 370, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» задовольнити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_2 в цій частині задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», , інфляційне збільшення заборгованості за договором кредиту №4033 від 05 червня 2014 року, станом на 07.07.2017 року, що складає 32866,76грн. та три проценти річних від суми заборгованості в розмірі 7017,45грн., а всього 39884(тридцять девять тисяч вісімсот вісімдесят чотири)гривні 21копійку.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 11543(одинадцять тисяч пятсот сорок три)гривні 65 копійок та 420(чотириста двадцять) гривень за публікацію оголошення про виклик до суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: І.П. Мироненко

ОСОБА_4