УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», ОСОБА_5, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Валентини Григорівни про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки, скасування заборони, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - адвокатом Текутєвим ЄвгеномЮрійовичем, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому просила:

- визнати недійсним кредитний договір №8/2007/840-К/875-Н, укладений 30 березня 2007 року між нею та відкритим акціонерним товариством банк «Надра» (далі - ВАТ Банк «Надра»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»);

- визнати недійсним договір іпотеки №875-Н/1, укладений 30 березня 2007 року між нею та ВАТ Банк «Надра»;

- визнати недійсним договір поруки №1 до кредитного договору №8/2007/840-К/875-Н, укладений між ВАТ Банк «Надра» та ОСОБА_5;

- зняти заборону відчуження зазначеного в іпотечному договорі нерухомого майна, що зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №796, та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис за реєстраційним номером 4731682 про заборону на нерухоме майно на об'єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, номер за РПВН 11688697;

- зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. здійснити зняття заборони відчуження, зазначеної у договорі іпотеки № 875-Н/1 від 30 березня 2007 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, номер за РПВН 11688697 з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що при укладенні вказаного вище кредитного договору з отримання кредиту у сумі 50 600,00 доларів США, вона хоча і діяла добровільно, проте не змогла надати дійсну оцінку його положенням та наслідкам його укладення через ненадання банком повної та достовірної інформації про умови, порядок кредитування та супутні послуги, детального розпису загальної вартості кредиту, застосування банком нечесної підприємницької практики та покладенням усіх ризиків від надання кредиту у іноземній валюті на неї.

З огляду на вказане, у зв'язку із недійсністю кредитного договору позивачка просила визнати також недійсними й договір іпотеки та договір поруки.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним кредитний договір № 8/2007/840-К/875-Н, укладений 30 березня 2007 року між ВАТ Банк «Надра» та ОСОБА_4

Визнано недійсним договір іпотеки № 875-Н/1, укладений 30 березня 2007 року між ВАТ Банк «Надра» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. за реєстром №795.

Визнано недійсним договір поруки №1 до кредитного договору №8/2007/840-К/875-Н, укладений 30 березня 2007 року між ВАТ Банк «Надра» та ОСОБА_5

Знято заборону відчуження нерухомого майна, зазначеного в договорі іпотеки № 875-Н/1 від 30 березня 2007 року, яка накладена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. 30 березня 2007 року та зареєстрована в реєстрі за № 796 та виключено з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис за реєстраційним номером № 796, про заборону на нерухоме майно на об'єкт обтяження - квартира, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ (м. Дніпро), АДРЕСА_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2016 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та стягнення судових витрат та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - адвокат Текутєв Є.Ю., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, врахував висновок судово-економічної експертизи від 14 вересня 2016 року № 6/11.3/1234, яким, зокрема встановлено, що реальна відсоткова ставка за користування кредитом складає 13,425 % річних і відсотки за кредитним договором були штучно збільшені у зв'язку із використанням методу нарахування відсотків «факт/360», що призвело до фактичного завищення нарахування відсотків на суму 20 133,20 доларів США за весь період кредитування з 30 березня 2007 року по 20 березня 2036 року (а. с. 120-127, т.1), дійшовши висновку, що при укладенні кредитного договору позивача було введено в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору (зокрема, щодо його ціни), а тому позовні вимоги в частині визнання кредитного договору недійсним підлягають задоволенню, як і в частині визнання недійсними договорів іпотеки та поруки, укладених на забезпечення виконання умов цього кредитного договору.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що встановлення висновком судово-економічної експертизи від 14 вересня 2016 року № 6/11.3/1234 реальної відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 13,425 % річних, не є безумовною підставою для визнання кредитного договору недійсним, а лише може вплинути на розмір заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором, а тому враховуючи, що зі змісту укладеного 30 березня 2007 року між ВАТ Банк «Надра» та ОСОБА_4 кредитного договору вбачається, що він містить усі необхідні умови, на час укладення кредитного договору сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, у тому числі щодо суми кредиту, відсотків за користування кредитом та порядку його сплати; ОСОБА_4 ознайомилась із умовами кредитного договору та погодилася з ними, засвідчивши кожну сторінку договору своїм підписом, отримала кредитні кошти та до 2016 року виконувала умови договору, у зв'язку з чим суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання вказаного кредитного договору недійсним відповідно до вимог ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права на підставі положень ст. 360-7 ЦПК України.

Крім того апеляційним судом правильно враховано, що Постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року прийнято відповідні положення на виконання п. «д» ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) про зобов'язання кредитодавця перед укладанням договору кредиту повідомляти споживача про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту та пп. 2 п. 4 ст. 11 Закону про те, що договір кредиту має містити детальний розпис можливих складових загальної вартості кредиту для споживача, а тому до 10 травня 2007 року умови щодо орієнтовної сукупності вартості кредиту не були визначені на нормативному рівні як істотні умови кредитного договору, у зв'язку із чим правові наслідки недійсності до кредитних договорів, укладених до 10 травня 2007 року, не наступають.

При цьому судом враховано, що положення ч. 2 ст. 627 ЦК України про врахування у договорах за участю фізичної особи - споживача вимог законодавства про захист прав споживачів, набрали чинності з 16 жовтня 2011 року та не мають зворотної сили і не поширюються на договори, укладені до вказаної дати.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - адвокатом Текутєвим Євгеном Юрійовичем, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

Т.О.Писана