Справа № 603/746/17
Провадження №2/603/334/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2017 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Іванчука В. М.

за участі секретаря судового засідання Швець Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.05.2006 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області.

За час перебування у шлюбі у них народилася дитина син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.

20.05.2013 року шлюб між сторонами, згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області №603/71/13-ц, розірвано.

06.06.2012 року Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області №1903/1129/12 вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 14.05.2012 року до досягнення дитиною повноліття.

Також, представник позивача в позовній заяві зазначає, що на даний час неповнолітній син сторін по справі потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, так як збільшуються потреби в навчанні та розвитку дитини. Позивач не може повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, не має змоги оплатити у разі потреби його лікування, відвідування необхідних гуртків, а так як ОСОБА_2А є працездатною, здоровою особою, що надає йому можливість працювати та утримувати дитину, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей не має, а тому просить прийняти рішення про збільшення стягнення розміру аліментів з відповідача.

Представник позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 06.11.2017 року, в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд цивільної справи без її участі та участі позивача ОСОБА_1, позовні вимоги підтримують повністю з підстав зазначених в позовній заяві, просять їх задовольнити..

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, однак через канцелярію суду подав заяву в якій просив справу розглядати без його участі. Щодо предявлених позовних вимог, то відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає частково та просив врахувати те, що він ніде не працює і постійного доходу у вигляді заробітної плати не отримує. Також відповідач зазначив, що погоджується сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1000 грн.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 11.05.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області видано свідоцтво про укладення шлюбу серії 1-ИД №091447.

Від шлюбу з відповідачем у них народилася одна дитина: син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №040928, виданого Коропецькою селищною радою 29.01.2007 року.

На даний час позивач з своїм сином проживають разом в ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить довідка про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, видана Коропецькою селищною радою від 09.10.2017 року №2492/2004.

03.06.2013 року рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області №603/71/13-ц шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 06.06.2012 року присуджено стягувати з ОСОБА_2 аліменти в користь ОСОБА_1 на утримання дитини: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 400 грн. щомісячно починаючи з 14.05.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, про що свідчить виконавчий лист №1903/1129 від 2012 року.

Підставою звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів є те, що позивач не може повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, не має змоги оплатити у разі потреби його лікування, відвідування необхідних гуртків, дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, так як збільшуються потреби в навчанні та розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України..

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обовязки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобовязані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога міститься і у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року.

Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно до положень ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Оскільки, згідно матеріалів справи місце роботи відповідача та його заробіток позивачу невідомі, а з поданої відповідачем довідки, виданої Озерянською сільською радою Бучацького району Тернопільської області №1105 від 22.11.2017 року, вбачається, що ОСОБА_2 з 1997 року ніде не працює, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню, у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує відсутність даних про незадовільний стан здоровя позивача, відповідача, їх матеріальне становище (згідно довідки №76 від 10.10.2017 року, позивач працює помічником вихователя для нічного чергування в Коропецькому обласному ліцеї-інтернаті з посиленою військово-фізичною підготовкою та одержує заробітну плату наближену до встановленого законом мінімального розміру, що не дає їй можливості забезпечити належне утримання та виховання дитини), враховує стан здоровя та вік дитини (дитина часто хворіє, що підтверджується довідкою виданою дільничною лікарнею смт.Коропець за №248 від 10.10.2017 року та доданими до неї документами), відсутність відомостей про інших осіб на утриманні, беручи до уваги відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, місце роботи, суд з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на момент звернення з позовною заявою, встановлених ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», а саме, прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.05.2017 року Законом установлений на рівні 1777 грн., а також з врахуванням положень ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України, визначає аліменти в розмірі 1000 грн. 00 коп. на дитину щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини.

Крім вищевказаного, суд, при збільшенні розміру аліментів також враховує положення ч. 2 ст. 182 СК України, якою визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте встановлений розмір аліментів, який відповідач повинен сплачувати згідно рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 06.06.2012 року є меншим від мінімального розміру аліментів, визначеного законом, що не може забезпечити належного утримання та виховання дитини, а тому підлягає збільшенню.

Стосовно вимоги позивача щодо стягнення аліментів у зміненому розмірі з моменту звернення до суду, суд зазначає, що оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом з відповідача стягуються аліменти за виконавчим листом №1903/1129 від 2012 року, стягнення за яким може бути припинено після набуття цим рішенням законної сили, то така вимога позивача суперечить закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Приписами ч. 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що у разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Так як при подачі позову позивачем було сплачено судовий збір то він підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 в розмірі 640 грн. 00 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 1, 3, 4, 10, 11, 15, 60, 79, 88, ч. 2 ст. 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Збільшити присуджений рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 06 червня 2012 року №1903/1129/12 розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання дитини: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 400 (чотириста) грн. на 1000 (тисячу) грн.

3. Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (тисячу) грн. 00 коп. на дитину щомісяця але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, з проведенням індексації відповідно до Закону.

4. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Суддя ОСОБА_6