АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Маліновська В.М.
№22-ц/796/8216/2017 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Махлай Л.Д., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шпитковська СабінаВалеріївна, ОСОБА_6, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання договорів недійсними та витребування майна з чужого володіння,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що у її власності перебувала земельна ділянка площею 0,10 га, розташована у АДРЕСА_1, житловий будинок літ. «Б» загальною площею 60,5 кв. м., житловий будинок літ. «І», гараж літ. «Ї» та споруди 1, 2 загальною площею 744,9 кв. м. на вказаній земельній ділянці, автомобіль Infiniti FХ35, 2007 року випуску.

01 червня 2010 року між нею та ОСОБА_6 був укладений договір позики на суму 126 500 доларів США (гривневий еквівалент 1 001 880 грн), строком на 3 місяці до 01 вересня 2010 року без нарахування процентів. На забезпечення виконання зобов'язань за позикоюбуло укладено договір іпотеки, в яку вона передалу земельну ділянку та розташоване на ній домоволодіння.

07 вересня2010 року були внесені зміни та доповнення до договору позики та договору іпотеки, якими збільшено суму позики до 162 400 доларів США (гривневий еквівалент 1 284 584 грн) та продовжено строк повернення коштів до 01 січня 2011 року. У період із 01 липня 2010 року по 09 квітня 2012 року вона виплатила ОСОБА_6 суму в розмірі 52 500 доларів США. З метою забезпечення зобов'язань перед ОСОБА_6, 15 травня 2012 року вона видала на його ім'я довіреність на право керування та розпорядження автомобілем Infiniti FХ35, 2007 року випуску та передала йому цей автомобіль. Оскільки станом на серпень 2012 року вона свої зобов'язання перед ОСОБА_6виконала не у повному обсязі, вони домовились, що вона продасть будівлю та розрахується з ним за позикою, також вони домовилися, що вона сплатить на 50 тис. доларів США більше за затримку повернення позики.

Разом з тим, ОСОБА_6нарахував проценти на суму боргу та запропонував укласти фіктивний договір позики з його цивільною дружиною - ОСОБА_7; 17 серпня 2012 року написав заяву про повний розрахунок з ним за договором позики та нотаріусом було посвідчено договір позики між нею та ОСОБА_7, за умовами якого визначено, що позикодавець при укладенні цього договору передала у власність позичальнику строком до 01 лютого 2013 року грошові кошти у розмірі 2 412 980 грн, що еквівалентно 302тис.доларів США, договір є безпроцентним. На забезпечення виконання зобов'язань за позикою було укладено договір іпотеки, в яку вона передала земельну ділянку та розташоване на ній домоволодіння. Проте за договором позики від 17 серпня 2012 року передачі грошей не відбулося, вказаний договір носив формальний характер та фактично продовжували тривати відносини розрахунку за договором позики, укладеним з ОСОБА_6

Крім того, після укладення формального договору позики з ОСОБА_7, вона продовжувала сплачувати кошти ОСОБА_6, що підтверджується відповідною розпискою від 22 березня 2014 року. Підтвердженням фіктивності договору позики від 17 серпня 2012 року є також той факт, що у ОСОБА_7 були відсутні доходи у розмірі, достатньому для надання позики у розмірі 2 412 980 грн. та жодної розписки про отримання коштів від ОСОБА_7. вона не писала.

За договорами купівлі-продажу від 30 січня 2015 року будівлі та земельна ділянка (після звернення стягнення на предмет іпотеки) відчужені на користь ОСОБА_4

Посилаючись на викладені обставини, просила визнати недійсним договір позики, укладений 17 серпня 2012 року між нею та ОСОБА_7; визнати недійсним договір іпотеки, укладений 17 серпня 2012 року між нею та ОСОБА_7; витребувати земельну ділянку та домоволодіння у ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на вказане майно.

02.09.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.09.2015 року заяву задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме:

-земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1;

- домоволодіння загальною площею 799,8 кв.м., житловою площею 317,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Допущено негайне виконання ухвали суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_1відмовлено.

02.11.2016 року представник відповідача ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, оскільки ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.10.2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову - залишено без зміни.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02.09.2015 року.

Не погоджуючись з ухвалою, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на невідповідність ухвали нормам процесуального права.

Вказує на те, що на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 серпня 2016року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25.10.2016 року подана касаційна скарга.

Шевченківський районний суд міста Києва, всупереч статті 151 ЦИК України, передчасно скасував вжитті заходи забезпечення позову, адже в разі повернення справи на новий розгляд, виникне необхідність повторно вживати заходи забезпечення позову. Крім того, за цей час предмет позову може бути знову відчужений, що спричинить затягування розгляду справи в зв'язку з необхідністю зміни учасників судового процесу та в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вважає, що оскільки представник позивача повідомила суд про причини неявки та ці причини (участь в іншому судовому процесі) є поважними, то суд першої інстанції, розглянувши справу без участі позивача та її представника, порушив положення частини 5 статгі 154 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву, суд виходив з того, що заходи забезпечення позову мають бути скасовані, оскільки рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 набрало законної сили 25.10.2016 року, тобто з моменту проголошення ухвали Апеляційного суду м. Києва.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Згідно зі ст. 154 ЦК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

З конструкції статті убачається, що у випадках, коли у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Якщо ж рішення оскаржується у апеляційному порядку, то заходи діють до розгляду справи апеляційним судом, рішення якого набирає законної сили з моменту його проголошення (ст. 319 ЦПК).

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування (п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Згідно ст.319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Колегія суддів вважає обґрунтованою заяву про скасування заходів забезпечення позову, оскільки підстави, за якими було їх застосовано відпали так як є рішення суду, що набрало законної сили.

Крім того, ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.04.2017 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 серпня 2016року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25.10.2016 року - залишено без зміни.

Таким чином, посилання апелянта на порушення норм процесуального права при розгляді заяви не знайшли свого підтвердження.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року - залишити без зміни.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді