Справа № 206/5051/17
Провадження № 2/206/1272/17
14 грудня 2017 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючий суддя Маштак К.С.
секретаря Стахів О.О.
представника позивача ОСОБА_1
представника третьої особи ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Самарський ВДВС м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -
21.09.2017 позивач звернулась до суду з даним позовом (а.с.1-2).
Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримала, просила задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.
Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України.
Вислухавши доводи та пояснення представника позивача та третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2011 з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25.07.2011. Як вбачається з даного рішення відповідач позов визнав (а.с.3).
Про відповідальність за ухилення від сплати аліментів відповідач був попереджений, аліменти зобовязався сплачувати своєчасно та у повному обсязі, що підтверджується відповідною розпискою відповідача від 07.10.2014 (а.с.37).
Зазначені вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України, Цивільним кодексом України.
Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У даному випадку необхідно виходити із презумпції вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти на утримання дитини та прострочила виконання зобовязання, яка і повинна доказувати протилежне.
Отже, враховуючи наявну в матеріалах справи розписку про ознайомлення відповідача з відповідальністю про ухилення від сплати аліментів, надану на імя начальника державної виконавчої служби, його зобовязання у згаданому документі про своєчасну сплату відповідних коштів, а також, наявність у рішенні суду посилання на визнання відповідачем позову про стягнення аліментів, у своїй сукупності, свідчить про те, що відповідач достеменно знав про наявність у нього відповідного обовязку, однак, дане зобовязання не виконує, що дає підстави для висновку про наявність у діях відповідача вини, та як наслідок підстав для стягнення пені.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.
Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки.
Отже, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Перевіривши та зясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, а також норми діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Враховуючи, що позивач згідно ч. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена, то судові витрати підлягають стягненню на користь держави з відповідача, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 196 СК України, ст. 549 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-64, 88, 169, 209, 214, 215, 224, 225 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_3 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави у розмірі 640 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя К.С. Маштак