Провадження № 2/761/316/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Екологія України», Національний банк України, про визнання недійсним договору поруки, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 12 жовтня 2015 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» (далі - Відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Екологія України», Національний банк України, про визнання недійсним договору поруки.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 квітня 2012 року між ним та Відповідачем було укладено Договір поруки № 73/12/KL/P-1 (далі Договір поруки), за умовами якого Позивач виступив поручителем за виконання Третьою особою усіх зобов'язань за Договором кредиту від 12 квітня 2012 року № 73/12-KL. Зазначає, що відповідно до Договору поруки Позивач поручається перед Третьою особою та зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання Третьою особою своїх боргових зобов'язань перед Відповідачем за Кредитним договором в повному обсязі. Вказує, що Відповідач в односторонньому порядку збільшив обсяг основного зобов'язання, а тому вважає, що умови Договору поруки не відповідають вимогам чинного законодавства, що є підставою для визнання його недійсним. Зауважив, що вимогам чинного законодавства суперечить пункт 2.1.1 Договору поруки від 19.04.2012 року № 73/12/KL/P-1 «Застереження: порукою за цим договором забезпечено виконання боржником боргових зобов'язань також в разі їх дострокового виконання, як це передбачено в кредитному договорі, а також у випадку зміни будь-яких умов кредитного договору (зокрема, але не виключно, зміна розміру кредиту, відсоткової ставки, строків повернення кредиту, тощо). Підписанням цього договору поручитель погоджується з тим, що порукою забезпечується зобов'язання боржника за кредитним договором також у разі зміни будь-яких умов кредитного договору, в тому числі і у випадку збільшення обсягу відповідальності поручителя, без внесення змін до цього договору». Зазначає, що відповідно до пункту 5.2 Договору поруки «Збільшення розміру зобов'язання боржника у випадках, передбачених кредитним договором та додатковими угодами до нього (в тому числі, Але не виключно, при пролонгації строку кредитування, збільшення суми кредиту, відсотків, тощо), тягне одночасне збільшення відповідальності поручителя. Виражена в данному Договорі згода поручителя на можливе збільшення своєї відповідальності дійсна відносно всіх випадків збільшення боргових зобов'язань, які будуть мати місце в період дії кредитного договору, в тому числі, якщо до цього Договору поруки відповідні зміни не вносились».

Крім того зауважив, що за Кредитним договором максимальний ліміт кредитування складає 2 200 000 грн. 00 коп.. Зазначив, що відповідно до заявок Третьої особи суму кредитування наддали у розмірі 2 204 147 грн. 54 коп., що порушує умови Договору поруки, а сааме пункт 2.1.1 Договору поруки.

Крім того зазначив, що в порушення умов Кредитного договору, кошти Третій особі були надані раніше, ніж було укладено Договір поруки.

На його думку, Договір поруки має бути визнаний недійсним з підстав вимог статтей 559, 653 Цивільного кодексу України. Таким чином, просить суд ухвалити судове рішення, яким визнати Договір поруки недійсним.

Позивач у судові засідання не з'явився. Свого представника не направив. Позивач через загальну канцелярію до суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник Відповідача у судовому засіданні позов не визнав, у задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю, мотивуючи тим, що під час укладання Кредитного договору між Позивачем та Відповідачем було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Кредитного договору, що підтверджується підписами сторін на ньому. Стверджує, що Кредитний договір складений відповідно до чинного законодавства і, що посилання Позивача на статтю 559 Цивільного кодексу України є необґрунтованим, оскільки відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», «закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору». Крім того просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог Позивача та відмовити йому у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник Третьої особи у судове засідання не з'явився. Про причину неявки суд не повідомив. Клопотання про відкладення чи про розгляд справи у його відсутність, не подавав.

Заслухавши пояснення представника Відповідача, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі, з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Виходячи зі змісту, статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

За змістом частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що 12 квітня 2012 року між Відповідачем та Третьою особою було укладено Кредитний договір № 73/12-KL (далі - Кредитний договір).

За змістом пунктів 1.1., 1.2., 1.3., пункту 1.4. Кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у сумі 2 200 000 грн. 00 коп. в порядку і на умовах, встановлених договором, строком до 11 квітня 2013 року включно, зі сплатою 23 % відсотки річних за користування кредитом (а.с. 5-9).

Судом також встановлено, що в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між Відповідачем та Позивачем було укладено Договір поруки № 73/12/KL/P-1 від 19 квітня 2012 року (далі - Договір поруки), за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору та додаткових угод до нього (а.с. 10-15).

У позовній заяві Позивач просив суд визнати Договір поруки недійсним через односторонню зміну Відповідачем умов Кредитного договору щодо збільшення максимального ліміту кредитування, посилаючись на статті 559 та 653 Цивільного кодексу України.

Аналізуючи фактичні обставини справи в цілому та зміст Кредитного договору, Договору поруки, зокрема, суд приходить до висновку, що вказана позовна вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до Цивільного кодексу України, питання щодо недійсності правочину регулюються статями 203, 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається; у випадках, встановлених Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Позивач жодної підстави визнання недійсності правочину, а саме Договору поруки, не зазначив.

Відповідно до частин 1-2 та 4 статті 651 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Позивач необґрунтовано просить визнати недійсним Договір поруки.

Відповідно до частини другої статті 548 Цивільного кодексу України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судом встановлено, що перебіг позовної давності за Договором поруки № 73/12/KL/P-1 розпочався з 19 квітня 2012 року.

Як вбачається із матеріалів справи, Позивач звернувся до суду із позовом лише 12 жовтня 2015 року, тобто зі спливом трьохрічної позовної давності, при цьому заяви про поновлення строку позовної давності до суду не подавав.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на те, що Позивач пропустив позовну давність, заяву про сплив позовної давності подано до винесення рішення судом, приймаючи до уваги наслідки спливу позовної давності, суд знаходить необхідним у задоволенні позовних вимог, пред'явлених до Відповідача, відмовити у повному обсязі.

За таких обставин, оскільки у задоволенні позову судом відмовлено у повному обсязі, підстави присудження на користь Позивача судових витрат, понесених ним у зв'язку із розглядом справи, відсутні.

З урахуванням викладеного, на підставі статей 203, 215, 257, 267, 651 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 8, 10, 11, 13, 60, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Екологія України», Національний банк України, про визнання недійсним договору поруки - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :