Справа № 456/1766/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/783/3590/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_2-Я.О., представника позивача ОСОБА_2-Я.О. ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и л а :

рішеннямСтрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 березня 2017 року позов задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 грошові кошти згідно договорів позик, в сумі 29250 доларів США, що становить 793260 (сімсот девяносто три тисячі двісті шістдесят) грн. 00 коп. та судові витрати в сумі 3654 грн. 00 коп. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договорами позики на суму 10200 доларів США зі строком повернення до 21.10.2010р., 4510 Євро зі строком повернення не пізніше 24.10.2010р., 14630 доларів США зі строком повернення до 08.12.2010р., 5830 Євро зі строком повернення до 08.12.2010р. та 3% річних відмовлено. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 3 квітня 2017 року в резолютивній частині рішення, в абзаці другому замість слів «в сумі 29250 доларів США, що становить 793260 (сімсот девяносто три тисячі двісті шістдесят) грн. 00 коп.» - викладено «в сумі 6850 доларів США, що становить 185772 грн. 00 коп. та 22440 грн. (двадцять дві тисячі чотириста сорок) грн. 00 коп., що в загальній сумі становить 208216 (двісті вісім тисяч двісті шістнадцять) грн. 00 коп.» - далі по тексту.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2-Я.О.

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позов повністю. Вважає, що судом не повно зясовано обставини справи, не досліджено докази, що призвело до постановлення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд не повно зясував обставин, які стосуються договорів позик на суму 10200 дол. США, на суму 4510 Євро, на суму 14630 Доларів США, на суму 5830 Євро, що в подальшому призвело до відмови в задоволенні позову в цій частині. Крім цього, зазначає, що суд не дослідив причин пропуску строку позовної давності, а саме не врахував доводи позивача щодо того, що він є особою похилого віку, не пересвідчився, що особа усвідомлює значення терміну позовної давності та які саме підстави пропуску строку позовної давності можуть бути визнані поважними. Крім цього вказує на те, що судом не взято до уваги те, що позивач перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах м.Львова, м.Стрия, про що надавав суду виписки з історії хвороби та епікризи з медичних установ.

В судове засідання відповідач не зявися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за його відсутності, зважаючи на те, що вказаний учасник справи належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що від нього до суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу із викладеною правовою позицією відносно спору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника на підтримання апеляційної скарги, що аналогічні доводам апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення, у якому ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 3 квітня 2017 року виправлено описку (яку слід вважати його невідєвмною частиною) вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 1046, 631, 526, 536, 530, 610, 625, 533, 253-255, 261, ч. 5 ст. 267, ч. 1 ст. 612, ч. 1,3 ст. 1049, ЦК України та задовольняючи позов частково, виходив з того, що відповідно до представлених розписок позивачем було надано відповідачу грошові позики однак, жодний договір позики не містить дати його укладення, крім договору позики від 25.11.2010р. на суму 850 доларів США. Грошові кошти були надані відповідачу ОСОБА_4 у розмірі 6000 доларів США 00 центів, що підтверджується договором позики, відповідно до якого, відповідач зобовязався повернути грошові кошти у строк до 09.08.2011 року. Позивачем було надано позику відповідачу ОСОБА_4, у розмірі 10200 доларів США 00 центів, що підтверджується договором позики, відповідно до якого відповідач зобовязався повернути грошові кошти у строк до 21.10.2010 року. Позивачем було надано позику відповідачу ОСОБА_4, у розмірі 4510 Євро 00 центів, що підтверджується договором позики, відповідно до якого відповідач зобовязався повернути грошові кошти у строк до 24.10.2010 року. Позивачем було надано позику відповідачу ОСОБА_4, у розмірі 14630 доларів США 00 центів, що підтверджується договором позики, відповідно до якого відповідач зобовязався повернути грошові кошти у строк до 08.12.2010 року. Позивачем було надано позику відповідачу ОСОБА_4, у розмірі 5830 Євро 00 центів, що підтверджується договором позики, відповідно до якого відповідач зобовязався повернути грошові кошти у строк до 08.12.2010 року. 25.11.2010р., єдиний договір позики у якому вказана дата його укладення, позивачем було надано позику відповідачу ОСОБА_4, у розмірі 850 доларів США 00 центів, що підтверджується договором позики, відповідно до якого відповідач зобовязався повернути грошові кошти у строк до 24.07.2011 року. Позивачем було надано позику відповідачу ОСОБА_4, у розмірі 22440 грн. 00 коп., що підтверджується договором позики, відповідно до якого відповідач зобовязався повернути грошові кошти у строк до 20.12.2011 року. Враховуючи те, що сторонами були дотримані усі вимоги норм чинного законодавства щодо укладення договорів позики, а факт отримання грошей та написання розписки відповідачем не спростований, оскільки судом було задоволено клопотання про проведення по справі почеркознавчої експертизи, однак ухвалу суду не було виконано через не оплату проведення такої відповідачем, суд вважав, що між позивачем та відповідачем були укладені договори позики та між сторонами виникли зобовязальні правовідносини. Суд надав віри доказам сторони позивача, та вважав, що на даний час відповідач своє зобовязання належним чином не виконав, свідченням чого є наявність в матеріалах справи оригіналів договорів позики, представлених суду позивачем, так як відповідач ухиляється від повернення боргу, що в результаті й стало підставою для звернення позивача до суду для захисту свого порушеного права. Оскільки відповідач вчасно не повернув борг в сумі: 6000 доларів США, 850 доларів США та 22440 грн., то позивач має право на примусове стягнення вказаних коштів. Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку, що позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню з врахуванням заявлених позовних вимог. Згідно з викопіювання з інтернет-ресурсу Національного Банку України (http://www.bank.gov.ua) довідки про офіційний курс гривні щодо іноземних валют станом на 29.03.2017р., встановлено, що офіційний курс гривні до іноземних валют становить за 100 доларів 2712,0665грн., за 100 Євро 2945,0330 грн. А тому, враховуючи вищенаведене, слід стягнути з відповідача в користь позивача грошові кошти в сумі 208216 (двісті вісім тисяч двісті шістнадцять) грн.., 56 коп. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається, з договорів позик на суму 10200 доларів США 00 центів, відповідач мав повернути суму боргу у строк до 21.10.2010 року, на суму 4510 Євро 00 центів, відповідач мав повернути суму боргу у строк до 24.10.2010 року, на суму 14630 Доларів США 00 центів, відповідач мав повернути суму боргу у строк до 08.12.2010 року, на суму 5830 Євро 00 центів, відповідач мав повернути суму боргу у строк до 08.12.2010 року, тобто сторонами був визначений строк дії договорів. Отже, у позивача починаючи з 21.10.2010 року виникло право предявити вимогу до відповідача щодо виконання зобовязання за договорами позик на суму 10200 доларів США, з 24.10.2010р., виникло право предявити вимогу до відповідача щодо виконання зобовязання за розпискою на суму 4510 Євро, з 08.12.2010р. виникло право предявити вимогу до відповідача щодо виконання зобовязання за розпискою на суму 14630 доларів США, з 08.12.2010р. виникло право предявити вимогу до відповідача щодо виконання зобовязання за розпискою на суму 5830 Євро однак, з відповідним позовом ОСОБА_2-Я.О., звернувся до суду лише 29.04.2014 року тобто, зі спливом строку позовної давності Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. Посилання представника позивача, як на причину пропуску позовної давності, існування між позивачем та відповідачем довірливих та дружніх стосунків, користуючись якими відповідач кожного разу просив позивача не звертатись до суду, обіцяючи повернути борг самостійно, не можуть бути визнанні судом поважними і строк позовної давності на підставі даних пояснень не підлягає до поновлення. Із матеріалів справи вбачається, що представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності та подана відповідна письмова заява до суду від 17.02.2017 року. Враховуючи зазначене, а також те, що строк вимоги за договором позики на суму 10200 доларів США, сплинув 21.10.2013р., на суму 4510 Євро сплинув 24.10.2013р., на суму 14630 доларів США сплинув 08.12.2013р., на суму 5830 Євро сплинув 08.12.2013р., а позивач предявив позов до суду тільки 29.04.2014р., відсутність будь-яких належних та допустимих доказів поважності причин пропущеної позовної давності, суд прийняв до уваги клопотання представника відповідача та вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності як підставу для відмови у частині позовних вимог. Таким чином, після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення частково позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що такі висновки в частині задоволення позову, а також частково в частині відмови у задоволенні ряду позовних вимог, відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону. Однак в певній частині такі висновки обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону суперечать, тому у певній частині рішення суду підлягає скасуванню.

Як вбачається із позовної заяви та пояснень позивача, ОСОБА_2-Я.О. звернувся в суд з даним позовом, у якому просив про стягнення в його користь з відповідача заборгованості за договорами позик від 8.08.2010р., в розмірі 6000 доларів США; від 19.09.2010р., в розмірі 10200 доларів США; від 19.09.2010р., в розмірі 4510 Євро; від 06.11.2011р. в розмірі 14630 доларів США; від 06.11.2011р. в розмірі 5830 Євро; від 25.11.2010р. в розмірі 850 доларів США; від 25.11.2010р. в розмірі 22440 грн., що становить в загальній сумі: 31680 доларів США, 10340 Євро всього у гривнях 627770 грн., а також 3% річних за протермінування повернення позики, що складає: 53360 грн. 45 коп.

Із матеріалів справи, також, вбачається, що встановлено і судом першої інстанції та сторонами не спростовано, між сторонами було укладено сім договорів позики із різними сумами позик.

Такі договори укладені між сторонами у простій письмовій формі (оригінали договорів, розписок а.с. 79-85).

Пять із них фактично є розписками, що підтверджують укладення договорів позики та отримання відповідачем у позивача коштів у борг, оскільки не містять підписів позичальника (позивача) під такими (а.с. 79-81, 84, 85).

Також, лише два із них містять дати складення таких договорів-розписок, а саме 25.11.2010 року та 21.05.2011 року (а.с. 84, 85).

Однак, у всіх договорах (розписках) містяться посилання на отримання коштів у позику (борг) відповідачем (позичальником) та дати, у які відповідні позики слід позичальнику повернути позикодавцю. За такими датами та зазначенням у договорах, на який строк такі кошти у позику надавались можна визначити і дати складання таких договорів (розписок) хоч вказане істотного значення для розгляду справи не має, оскільки предмет позову стосується повернення коштів переданих у позику (тобто сум позичених коштів), а також нарахування трьох відсотків річних від прострочених сум за період з часу неповернення позик у строк. Тобто встановлення точного часу, на який надавались кошти та складання договорів-розписок правового значення, зважаючи на предмет спору, не має.

Також, як вбачається із матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції по чотирьох договорах позики збіг строк позовної давності, про застосування якого у спорі у суді першої інстанції заявив відповідач, а саме за договорами позики на суми 10200 доларів США а.с. 80 (необхідно було повернути кошти до 21.10.2010 року); 4510 Євро а.с. 81 (необхідно було повернути кошти до 24.10.2010 року); 14630 доларів США а.с. 82 (необхідно було повернути кошти до 8.12.2010 року) та 5830 Євро а.с. 83 (необхідно було повернути кошти до 8.12.2010 року), оскільки позов було подано до суду 29.04.2014 року, тобто по спливу трирічного строку на звернення до суду.

Посилання позивача на те, що він до кінця розраховував на чесність відповідача, а тому не звертався до суду із та позовом про стягнення коштів за договорами, а також на те, що він має поганий стан здоровя, є особою похилого віку та його хвороби загострились у кінці трирічного строку на звернення до суду, то такі посилання не слід вважати обґрунтованими, оскільки вони не свідчать про обєктивну неможливість позивача звернутись до суду протягом трьох років до суду за захистом порушених прав, зокрема і скориставшись допомогою представника, правовою допомогою, тощо та навіть перебування певний період позивача на стаціонарному лікуванні, а також необізнаність із нормою закону, не свідчить про неможливість звернення його до суду із даним позовом для чого законодавцем йому надано тривалий трирічний строк.

Враховуючи вказане колегія суддів вважає, що судом першої інстанції підставно було застосовано строк позовної давності до основних вимог про стягнення боргу за вказаними чотирма договорами позики, а відповідно у звязку із втратою права вимоги за основними зобовязаннями позивач втратив і право вимоги 3 відсотків річних за прострочення виконання таких (ст. 625 ЦК України).

Однак, що стосується трьох інших договорів, то судом правильно, зважаючи на чинність таких та звернення до суду за стягненням коштів за такими у межах строку позовної давності, стягнуто з відповідача на користь позивача позичені кошти. Однак судом помилково не було застосовано норми ст. 625 ЦК України у даному спорі та не стягнуто 3 відсотків річних від прострочених сум за період 34 місяці по кожному із договорів з часу настання строку їх виконання.

Так, суду слід було стягнути 3 відсотки річних за прострочення виконання договорів на суми: 6 тис. доларів США, що повинен був бути виконаним до 9.08.2011 року 510 доларів США (за період 34 місяці, тобто з 9.08.2011 року до 9.06.2014 року (6 тис. доларів США Х 3% /100 % /12 міс. Х 34 міс.); 850 доларів США, що повинен був бути виконаним до 24.11.2011 року 72,25 доларів США (за період 34 місяці, тобто з 24.11.2011 року до 24.09.2014 року (850 доларів США Х 3% /100 % /12 міс. Х 34 міс.) та 22440 грн., що повинен був бути виконаним до 20.12.2011 року 1907,4 грн. (за період 34 місяці, тобто з 20.12.2011 року до 20.10.2014 року (22440 грн. Х 3% /100 % /12 міс. Х 34 міс.).

В стягненні ж трьох відсотків від прострочених сум за чотирма договорами у звязку із пропуском строку позовної давності за основними зобовязанням слід було б відмовити.

Враховуючи вказане, оскаржуване рішення суду, у якому було виправлено описку в частині задоволення позову слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції, а також в частині відмови у задоволенні позову в частині стягнення сум за договорами позики, строк давності за вимогами про стягнення яких минув.

У частині ж відмови у задоволенні вимоги про стягнення трьох відсотків річних із прострочених сум за договорами, суми позики за якими стягнуто слід скасувати з ухваленням нового рішення, яким позов в цій частині задовольнити та стягнути вказані вище суми, як відсотки за користування чужими коштами з простроченням. В решті стягнення трьох відсотків річних за договорами строк давності за якими минув слід відмовити, у звязку із спливом строку давності як за основним зобовязанням так і за відсотками, що з нього випливають.

Вказаним доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та саму скаргу задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 березня 2017 року, у якому ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 3 квітня 2017 року виправлено описку в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення трьох відсотків річних скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 582,25 доларів США та 1907,4 грн. три відсотки річних від прострочених сум.

В задоволенні решти позову відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2017 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_5