Справа № 464/7011/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/2805/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просить: поділити автомобіль марки MITSUBISHI (модель ASX), 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, тип - загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, між нею та відповідачем по 1/2 частці як спільне майно подружжя; визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на вказаний автомобіль; стягнути з відповідача на її користь 152 330,00 грн. компенсації в рахунок 1/2 частини у праві спільної сумісної власності.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 18.05.2013 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 06.07.2016 року. Зазначає, що за час перебування у шлюбі ними вчинялись значимі угоди в інтересах сім'ї, в тому числі і придбання спірного автомобіля. Однак, у зв'язку з тим, що відповідач мав документ про право керування транспортним засобом, придбаний автомобіль зареєстровано на нього. Стверджує, що вказаний автомобіль придбаний за кошти у сумі 304660,76 грн., які були спільною сумісною власністю подружжя, а також за кошти у сумі 174 339,24 грн., отримані відповідачем за її згодою у кредит на підставі кредитного договору, зобов'язання відповідача за яким забезпечено договором застави вищевказаного автомобіля та договором поруки, згідно якого вона є поручителем за зобов'язаннями ОСОБА_2, а відтак, з урахуванням тих обставин, що спірний автомобіль набутий сторонами за час шлюбу і є неподільним рухомим майном, просила позов задовольнити.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задоволено.

Вирішено:

- поділити автомобіль марки MITSUBISHI (модель ASX), 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, тип - загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по ? частки як спільне майно подружжя;

- визнати за відповідачем ОСОБА_2 (79049, м. Львів, вул. Коломийська, 3/12; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності на автомобіль марки MITSUBISHI (модель ASX), 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, тип - загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_1;

- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 152 330,00 грн. компенсації в рахунок 1/2 частини у праві спільної сумісної власності. Вирішено питання судових витрат.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2017 року оскаржив відповідач ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що 14 вересня 2015 року він придбав автомобіль марки «MITSUBISHI ASX», загальною вартістю 479 000,00 грн., в тому числі за кошти, що належали йому особисто, в сумі 311 350,00 грн. та 174 339,24 грн. - кредитні кошти. Кредит оформлено на нього. Факт набуття автомобіля за кошти, що виключно належали йому - апелянту підтверджують ряд доказів, які долучено до апеляційної скарги, а також ним під час розгляду справи надано суду докази, які підтверджують джерело надходження коштів в сумі - 311 350,00 коп. - договір купівлі-продажу квартири від 08 вересня 2015 року. Дана нерухомість була придбана у 2011 році, тобто за два роки до укладення шлюбу, а відтак, ці кошти належали виключно йому. Вказує, що зазначені обставини судом першої інстанції враховані не були, що привело до ухвалення незаконного рішення.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2017 року скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя виходив з того, що спірний автомобіль придбано за спільні кошти подружжя, в тому числі і за кредитні кошти, отримані сторонами спільно в інтересах сім'ї, оскількивідсутні докази: щодо фактичного отримання ОСОБА_2 грошових коштів на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.09.2015 року у сумі 1503995,03 грн. та використання їх саме на придбання спірного автомобіля; а також інші докази належності грошових коштів у сумі 311 350,00 грн., які 14.09.2015 року були оплачені за транспортний засіб, до особистих коштів відповідача; не здобуто доказів окремого проживання позивача та відповідача у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з 2014 року, в тому числі і на час придбання спірного майна - 15.09.2015 року.

З матеріалів справи вбачається наступне.

18.05.2013 року між позивачем та відповідачем у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5, виданим Міським відділом ДРАЦС Львівського міського управління юстиції (а.с. 8).

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 06.07.2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9, 10). Рішення суду не оскаржувалось та набуло законної сили 18.07.2016 року.

З копії свідоцтва про право власності на квартиру від 22 липня 2011 року вбачається, що ОСОБА_2 володіє на праві приватної власності квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 38).

Належність даної квартири ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності підтверджується і копією витягу про державну реєстрацію прав обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 02.08.2011 року за реєстраційним номером 34282026 (а.с. 39).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 08 вересня 2015 року ОСОБА_2 продав належну йому квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 (а.с. 40).

Згідно п. 2 даного договору продаж зазначеної квартири вчинено за ціною 1 503 995,01 грн., а розрахунок за придбану квартиру здійснений між сторонами договору до його оформлення і підписання.

Відповідно до попереднього договору від 08.09.2015 року укладеного між ДП ІНТЕРГАЛ-БУД ТЗОВ «Фірма Інтергал» з однієї сторони та ОСОБА_2, ОСОБА_3 з другої сторони, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 2123, сторони зобов'язались до 30 березня 2016 року укласти договір купівлі-продажу квартири, проектний АДРЕСА_2 по ? частині кожен (а.с. 49-54).

Згідно п. п. 1.2., 4.2. вищезазначеного договору розрахункова вартість квартири на дату укладення даного Попереднього договору становить 1281 161,00 грн. і для забезпечення виконання зобов'язання щодо укладення Основного договору Сторона 2 сплачує Стороні 1 забезпечувальний платіж в сумі 1281161,00 грн. (а.с. 50, 52).

З квитанції № NOHA260554 від 08 вересня 2015 року вбачається, що на рахунок ІНТЕРГАЛ-БУД ТЗОВ ФІ ОСОБА_2 було перераховано кошти в сумі 1 281 161,00 грн., призначення платежу - забезпечувальний платіж ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за р № 2123 від 08.09.2016 року (а.с. 41).

15.09.2015 року за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на автомобіль марки MITSUBISHI (модель ASX), 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, тип - загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Даний автомобіль придбаний за ціною 479000,00 грн., оплата здійснена 14.09.2015 року шляхом часткової оплати вартості автомобіля в сумі 311350,00 грн. на підставі рахунку-фактури № 1509-14001/1, у якому платником вказано відповідача (а.с. 37, 83) та кредитних коштів в сумі 167650,00 грн. на підставі кредитного договору № 608/2015 від 16.09.2015 року (а.с. 88-91).

Зобов'язання відповідача за вказаним кредитним договором забезпечено договором застави вищевказаного автомобіля від 17.09.2015 року, нотаріальну згоду на укладення якого надано ОСОБА_3, та договором поруки № 608/2015/2 від 16.09.2015 року, згідно якого поручителем за зобов'язаннями відповідача ОСОБА_2 є позивач ОСОБА_3 У заяві ОСОБА_3, яка посвідчена нотаріально 17.09.2015 року, зазначено про надання відповідачу згоди на підписання кредитного договору та договору застави спірного автомобіля, так як вказане рухоме майно набуто ОСОБА_2 під час перебування в зареєстрованому шлюбі за кошти, які були спільною сумісною власністю подружжя(а.с. 18-25).

З довідки виданої ПАТ «КРЕДОБАНК» № б/з від 26.05.2016 року вбачається, що станом на 26.05.2016 року ОСОБА_2 має заборгованість по кредиту в сумі основного боргу, яка становить 167302,18 грн. (а.с. 26).

14 квітня 2016 року між ДП ІНТЕРГАЛ - БУД ТЗОВ «Фірма Інтергал» з однієї сторони та ОСОБА_2, ОСОБА_3 з другої сторони, було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 1125, про розірвання попереднього договору від 08.09.2015 року за реєстровим 2123 (а.с. 57, 58).

Частина 1 ст. 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норму ст.60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Проте сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Необхідно зазначити, що конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Проте тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

З матеріалів справи вбачається, позивачем не оспорюється, що квартира АДРЕСА_1 була придбана відповідачем до укладення шлюбу та належала йому на праві особистої приватної власності.

Відсутні докази і про істотне збільшення вартості даної квартири внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що у матеріалах справи відсутні належні докази щодо фактичного отримання ОСОБА_2 грошових коштів на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.09.2015 року у сумі 1503995,03 грн., оскільки факт отримання ОСОБА_2 коштів у розмірі 1 503 995,01 грн. за відчуження квартири АДРЕСА_1, підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 08 вересня 2015 року та квитанцією № NOHA260554 від 08 вересня 2015 року про перерахунок на рахунок ІНТЕРГАЛ -БУД ТЗОВ ФІ ОСОБА_2 коштів в сумі 1 281 161,00 грн., що є його особистою власністю, як забезпечувальний платіж ОСОБА_2 та ОСОБА_3 запопереднім договором від 08.09.2015 року.

В спростування вищезазначеного позивачем не надано будь-яких інших доказів.

Слід зазначити, що згідно чеків АТ «ОЩАДБАНК» 2486 від 21.04.2016 року та 2520 від 23.04.2016 року ОСОБА_3 (НОМЕР_3) отримала готівку в сумі 300000,00 грн. та 273639,00 грн. (а.с. 58) у зв'язку з розірванням попереднього договору.

З матеріалів справи вбачається, що з квітня 2016 року шлюбні відносини між сторонами (подружжям) було припиненота з цього часу не ведуть спільне господарство і не підтримують подружні стосунки.

Колегія судів приходить до висновку, що здійснена 14.09.2015 року ОСОБА_2 часткова оплата вартості автомобіля в сумі 311350,00 грн. на підставі рахунку-фактури № 1509-14001/1, проведена за кошти, які ним отримано від продажу власної квартиризгідно договору купівлі-продажу квартири від 08 вересня 2015 року та є його особистою власністю.

Задовольняючи позов та поділивши спірний автомобіль між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 по ? частці, як спільне майно подружжя, суд першої інстанції не застосував положення ч. 1 ст. 57 СК України та не врахував, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане, внаслідок чого не перевірив належним чином доводи позивача про те, що ним на купівлю спірного автомобілю витрачено особисті кошти, зокрема ті, які ним отримано від продажу власної квартири за договором купівлі-продажу.

Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одному з подружжя, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Крім цього, згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Крім того норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Отже при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї, оскільки внаслідок укладення кредитного договору виникає зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення отриманої в кредит грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, невірно визначив правову норму, що підлягала застосуванню, та помилково вважав, що частки є рівними.

Колегія суддів також не погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки спірний автомобіль було придбано і за кредитні кошти на підставі нотаріально завіреної заяви-згоди позивачки, то даний автомобіль повністю придбано за спільні кошти подружжя, оскільки надання другим із подружжя згоди на отримання кредитних коштів само по собі не дає підстав для висновку щодо факту джерела набуття майна, встановлення якого має вирішальне значення.

Судом встановлено, що станом на 26.05.2016 року заборгованість по кредиту в сумі основного боргу становила 167302,18 грн. (сума вказана без щомісячних відсотків) в той час, як для придбання саме спірного автомобіля було отримано кошти в сумі 167650,00 грн., які сплачував відповідач і на час розгляду справи судом першої інстанції, що не заперечується позивачкою.

Слід зазначити, що згідно кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит до вересня 2022 року.

На підставі викладеного безпідставною є вимога позивачки про стягнення в її користь компенсаційної виплати в сумі 152330.38 грн. за виключенням кредитних коштів в сумі 174339.24 грн.

З викладеного та виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та недоведеними.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне рішення скасувати, прийняти постанову про відмову у задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259 ч. 6, 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1675грн. 63 коп. (одна тисяча шістсот сімдесят п»ять грн. 63 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 cічня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.