РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2017 року Провадження №2/425/505/17

Справа №425/1860/17

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Романовського Є.О.,

за участю секретаря - Вада Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рубіжному Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу від 23.09.2015 року. В зазначеній квартирі зареєстрований відповідач, який за домовленістю повинен був знятися з реєстраційного обліку до 01.10.2015 року, однак на теперішній час домовленість не виконав, у звязку з чим перешкоджає позивачу розпоряджатися належним ій майном на власний розсуд.

На підставі викладеного, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Луганської області,

АДРЕСА_2.

Позивач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про розгляд справу за її відсутності, позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала.

Визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши надані по справі докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.09.2015 року № 44390634 та договором купівлі продажу квартири від 23.09.2015 року № 1680 (а.с. 6-8).

Згідно довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20.07.2017 року № 201757200 в квартирі № 24 будинку № 10-а по

пр. Переможців у м. Рубіжному Луганської області зареєстровані: власник ОСОБА_3, її донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, онуки: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, а також відповідач (наймач) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.5).

Актом щодо встановлення факту проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4, встановлено, що останній за вказаною адресою не проживає з 2014 року (а.с.11).

Після встановлення зазначених обставин суд приходить до наступного висновку.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин.

У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не є власником квартири та з 2014 року не проживає в належній позивачу на праві власності квартирі № 24 будинку

№ 10-а по пр. Переможців у м. Рубіжному Луганської області, однак до цього часу значиться зареєстрованим у зазначеній вище квартирі, що позбавляє власника даної квартири на свій розсуд вільно розпоряджатися належною їй власністю.

Окрім того, суд бере до уваги те, що відповідач визнав позов.

Таким чином, після встановлення зазначених обставин суд приходить до висновку про можливість визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_5.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Рубіжанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Є.О. Романовський