У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Червинської М.Є.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Карпенко С.О.,

Ситнік О.М., Ступак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом виконувача обов'язків Хмельницького міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Новоушицької районної державної адміністрації до державного підприємства «Красилівський агрегатний завод», ОСОБА_3, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна інспекція сільського господарства у Хмельницькій області, Хмельницька обласна державна адміністрація, реєстраційна служба Новоушицького районного управління юстиції, про визнання договору суборенди земельної ділянки недійсним та скасування його реєстрації, визнання недійсними та скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації та реєстрації права власності, знесення нерухомого майна за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 25 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 30 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року виконувач обов'язків Хмельницького міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Новоушицької районної державної адміністрації (далі - Новоушицька РДА) звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 17 травня 2007 року розпорядженням голови Новоушицької РДА надано дозвіл державному підприємству «Красилівський агрегатний завод» (далі - ДП «Красилівський агрегатний завод») на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для облаштування пляжу на території Вільховецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області.

Розпорядженням голови Хмельницької обласної державної адміністрації (далі - Хмельницька ОДА) від 20 листопада 2012 року затверджено проект землеустрою та вирішено передати ДП «Красилівський агрегатний завод» в оренду земельну ділянку загальною площею 1,1781 га на 49 років. На підставі даного розпорядження 24 грудня 2012 року між Новоушицькою РДА та ДП «Красилівський агрегатний завод» укладений договір оренди земельної ділянки.

Виконувач обов'язків прокурора вказує на те, що, у порушення вимоги ст. 203 ЦК України та ст.8 Закону України «Про оренду землі», орендарем земельної ділянки ДП «Красилівський агрегатний завод» 16 серпня 2013 року укладено з ОСОБА_3 договір суборенди земельної ділянки площею 0,0644 га, умови якого виходять за межі договору оренди. ОСОБА_3 без дозволу власника земельної ділянки та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області, порушуючи вимоги законодавства, які регулюють порядок будівництва об'єктів нерухомого майна у прибережних захисних смугах, незаконно побудував елінг з кімнатами відпочинку на отриманій в суборенду земельній ділянці.

Позивач, посилаючись на надання ОСОБА_3 вказаним договором суборенди прав на встановлення споруд, що договором оренди передбачено не було, на незаконне використання ОСОБА_4 земельної ділянки водного фонду рекреаційного призначення, самочинно здійснене ним будівництво, просив визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки № 06-206 від 16 серпня 2013 року площею 0,0644 га, укладений між ДП «Красилівський агрегатний завод» та ОСОБА_3, скасувати реєстрацію зазначеного договору, визнати недійсною та скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації (елінг з кімнатами для відпочинку (А-ІІ) від 29 жовтня 2013 року за № ХМ 82; визнати недійсною та скасувати реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно і зобов'язати ОСОБА_3 знести самочинно побудований елінг з кімнатами для відпочинку.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 25 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 30 червня 2016 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір суборенди земельної ділянки № 06-206 площею 0,0644 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Вільховецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, від 16 серпня 2013 року, укладений між ДП «Красилівський агрегатний завод» і ОСОБА_3, та скасовано його державну реєстрацію; скасовано реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації (елінг з кімнатами відпочинку (А-ІІ)) за № ХМ 82 від 29 жовтня 2013 року; скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - елінг з кімнатами відпочинку за № 33 від 21 листопада 2013 року, що знаходиться по АДРЕСА_1 у садово-городньому товаристві «Калюс» Вільховецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області; зобов'язано ОСОБА_3 знести самочинно побудований елінг з кімнатами відпочинку.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 25 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 30 червня 2016 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Судами встановлено, що 17 травня 2007 року Новоушицькою РДА надано дозвіл ДП «Красилівський агрегатний завод» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для облаштування пляжу.

Розпорядженням голови Хмельницької ОДА від 20 листопада 2012 року № 347/2012-р затверджено проект землеустрою та вирішено передати ДП «Красилівський агрегатний завод» в оренду земельну ділянку загальною площею 1,1781 га на 49 років для облаштування пляжу і встановлення інших споруд. На підставі даного розпорядження 24 грудня 2012 року між Новоушицькою РДА та ДП «Красилівський агрегатний завод» укладений договір оренди земельної ділянки.

Судом першої інстанції встановлено, що землевпорядна документація містить вказане розпорядження Хмельницької ОДА із виписаними п.п. 1, 2 про використання земельної ділянки для рекреаційного призначення (облаштування пляжу), яким і керувалася Новоушицьва РДА, укладаючи договір оренди.

У договорі оренди сторони погодили умови, за якими земельна ділянка водного фонду, передана орендареві, вільна від забудов, а зводити жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди, закладати багаторічні насадження та проводити будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем орендар вправі лише за письмовою згодою орендодавця.

Із дослідженої проектної документації суди попередніх інстанцій встановили, що ДП «Красилівський агрегатний завод» достовірно знало про рекреаційне призначення земельної ділянки (облаштування пляжу), що виключає використання її у інших цілях (наприклад, встановлення споруд).

У листі від 13 серпня 2013 року № 99/68-26-4450/2013 Хмельницька ОДА повідомила ДП «Красилівський агрегатний завод» про відсутність заперечень щодо передачі частини орендованої підприємством земельної ділянки у суборенду третім особам за умовами договору оренди № 184/2012 від 24 грудня 2012 року.

16 серпня 2013 року між ДП «Красилівський агрегатний завод» та ОСОБА_3 укладений договір суборенди земельної ділянки, предметом якого є земельна ділянка площею 0,0644 га для рекреаційного призначення строком на 48 років. Вказаний договір суборенди зареєстрований 19 вересня 2013 року за № 2565721.

Протягом 2009-2010 років ОСОБА_3 без належного дозволу побудував елінг з кімнатами відпочинку (А-ІІ) загальною площею 199,4 кв.м на земельній ділянці за межами с. Рудківці Новоушицького району Хмельницької області, 14 жовтня 2013 року виготовив технічний паспорт на це нерухоме і 29 жовтня 2013 року Інспекція державного архітектурного-будівельного контролю у Хмельницькій області зареєструвала декларацію про готовність вказаного об'єкта до експлуатації.

21 листопада 2013 року реєстраційна служба прийняла рішення про державну реєстрацію прав і видала ОСОБА_3 свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 на елінг з кімнатами відпочинку. При цьому була здійснена державна реєстрація права власності останнього на нерухоме майно, яке розташоване по АДРЕСА_1 у садово-городньому товаристві «Калюс».

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що оспорюваний договір суборенди земельної ділянки суперечить вимогам чинного законодавства, що є підставою для визнання недійсним договору та скасування його державної реєстрації, і, як наслідок, скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації та державної реєстрації права власності на це майно. Визнавши елінг самочинно збудованим і встановивши обставини, які виключають можливість його перебудови, суди зобов'язали ОСОБА_3 його знести.

Такі висновки судів попередніх інстанцій відповідають обставинам, що ними встановлені, і ґрунтуються на законі.

Згідно із ч. 1 ст. 93, ст. 125 ЗК Україниправо оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, яке виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, є одними з істотних умов договору оренди землі (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ст. 50, ч.ч. 3, 4 ст. 52 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. На землях рекреаційного призначення, порядок використання яких визначається законом, забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Як передбачено ч. 1, п. «в» ч. 2, ч. 3 ст. 60 ЗК Українивздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги шириною 100 м для великих річок, водосховищ на них та озер. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів (ч. 1, п. «г» ч. 2 ст. 61 ЗК України).

Аналогічні положення містять ст.ст. 88, 89 ВК України.

Частинами першою, другою та п'ятою ст. 8 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Договір суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

За умовами п. 25 договору оренди, орендар має право зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди, закладати багаторічні насадження, а також здійснювати будівництво водогосподарських та меліоративних систем виключно за письмовою згодою орендодавця. А за п. 4 договору - земельна ділянка від забудов вільна.

Проте укладений з ОСОБА_3 договір суборенди такого обмеження у використанні земельної ділянки не містить. Крім цього, за договором суборенди земельна ділянка передана ОСОБА_3 не тільки для облаштування пляжу, а й для встановлення інших спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а волевиявлення його учасників має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Обставини, встановлені судами, дали підстави для висновку про розширення умовами договору суборенди умов, визначених договором оренди, та встановили суперечності між ними, що свідчить про порушення сторонами правочину вимог ст. 8 Закону України «Про оренду землі».

Крім цього, судами встановлено, що договір суборенди спрямований на настання інших правових наслідків, а саме на легалізацію самочинного будівництва, що підтверджено фактичними обставинами будівництва елінга з кімнатами відповіднику та правовим аналізом умов договору суборенди.

Суди попередніх інстанцій встановивши, що договір суборенди земельної ділянки суперечить нормам чинного законодавства, дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для визнання договору недійсним та скасування його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК Україниправо власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частинами 1 і 4 статті 376 ЦК Українипередбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Вирішуючи справу, суди встановили, що будівництво елінга ОСОБА_3 здійснено на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, без відповідного документа, який давав право виконувати будівельні роботи, і без належно затвердженого проекту, і, врахувавши рекреаційне призначення цієї земельної ділянки, розміщеної в межах прибережної захисної смуги, правильно скасували реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації і державну реєстрацію права власності на це майно із покладенням на ОСОБА_3 зобов'язання знести самочинне будівництво, виключивши правову можливість його перебудови.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, оскільки висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Такі ж доводи були предметом перевірки судом апеляційної інстанції, яка повно виклала мотиви, з яких виходила при їх вирішенні, навівши відповідні положення законодавства, якими керувалася.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права і, з урахуванням змісту ст. 335 ЦПК України, яка обмежує процесуальні права касаційної інстанції у встановленні або доведенні обставин, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, у вирішенні питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, дійшов висновку про відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3відхилити.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 25 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є.Червинська
Судді: Ю.Г.Іваненко С.О.Карпенко О.М.Ситнік О.В.Ступак