Справа № 350/1839/17
Номер провадження 2/350/888/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29 грудня 2017 року смт. Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Пулика М.В.,

секретаря судового засідання Стадник О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт.Рожнятів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними, суд -

ВСТАНОВИВ :

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив суд ухвалити рішення, яким поновити йому строк для звернення з даним позовом, визнати недійсним договір дарування 482/1000 частин домоволодіння що знаходиться в АДРЕСА_1 Рожнятівського району Івано-Франківської області, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 29. 07. 2005 року нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Котелко С.Д. Визнати недійсним договір дарування 482/1000 частин домоволодіння що знаходиться в АДРЕСА_1 Рожнятівського району Івано-Франківської області, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, та посвідчений 11. 06. 2009 року нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Котелко С.Д..

Свою заяву позивач обґрунтував тим, що 29 липня 2005 року між його батьком ОСОБА_4, як дарувальником, та його братом ОСОБА_2, як обдаровуваним, був укладений договір дарування, який посвідчений нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Котелко С.Д. та зареєстрвний в реєстрі за № Д-366. У відповідності до даного договору, дарувальник безоплатно передає у власність обдаровуваному належні йому на праві приватної власності 482/1000 частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 Рожнятівського району Івано-Франківської області.

З цього ж договору вбачається, що ця 482/1000 частина домоволодіння належить дарувальнику на підставі рішення народного суду Рожнятівського району Івано-Франківської області від 30 жовтня 1981 року «Про розірвання шлюбу та поділ майном» ( справа № 2-375 за 1981 рік) та зареєстрованому в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації 28 вересня 2000 року за реєстровим № 14/1.

При цьому дарувальник свідчив, що вказана частина домоволодіння до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, не відчужена іншим чином, не заставлена, в спорі чи під забороною (арештом) не перебуває, прав і претензій щодо неї у третіх осіб немає.

11 червня 2009 року між його братом ОСОБА_2, як дарувальником, та ОСОБА_3, як обдаровуваною, був укладений договір дарування, який посвідчений нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Котелко С.Д. та зареєстрвний в реєстрі за № 1-1531. У відповідності до даного договору, ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дар 482/1000 частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 Рожнятівського району Івано-Франківської області.

З цього ж договору вбачається, що ця 482/1000 частина домоволодіння належать ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого 29 липня 2005 року Першою Рожнятівською Державною нотаріальною конторою по реєстру за № Д-366 та зареєстрованого у Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації 13 травня 2009 року номер запису -14 в книзі:1, реєстраційний номер 11534442.

Позивач вважає, що вказані договори дарування укладені з порушенням вимог закону, тому їх слід визнати недійсними.

Так, станом на 29. 07. 2005 року його батько ОСОБА_4 вже не являвся власником 482/1000 частин спірного будинковолодіння і відповідно не мав повноважень на його відчуження, оскільки 07 липня 1997 року між ОСОБА_4 та його, позивача, мамою ОСОБА_6, яка діяла від його? ОСОБА_1 імені, як її неповнолітнього сина, був укладений договір дарування, який посвідчений нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Котелко С.Д. та зареєстрований в реєстрі за № Д-657. У відповідності до даного договору, ОСОБА_4 подарував, а він, ОСОБА_1 прийняв у дар 48,2 частки житлового цегляного будинку, гараж, які знаходяться в с. Креховичі Рожнятівського району Івано-Франківської області.

З цього ж договору вбачається, що ці 48,2 частки жилого будинку та гаражу належить ОСОБА_4 на підставі рішення народного суду Рожнятівського району Івано-Франківської області від 30 жовтня 1981 року про розірвання шлюбу та поділ майна та зареєстрованого у погосподарській книзі виконкому Креховицької сільської Ради народних депутатів за № 7.

Отже, на момент укладення спірного договору, не його батько, а він був власником 482/1000 частини даного будинковолодіння, і батько подарував належну йому частину будинковолодіння, що суперечить закону, тому спірні договори, про наявність яких він дізнався тільки 12 жовтня 2017 року підлягають до скасування, а строк позовної давності необхідно йому поновити.

Вищенаведені обставини змушують його звертатись за захистом своїх законних прав та інтересів до суду.

Позовна заява подана до суду 22.11.2017 року в порядку визначеному Цивільно процесуальним кодексом України № 1618-IV від 18.03.2004р., водночас 15.12.2017 року відповідно до Закону України № 2147- VІІІ від 03.10.2017р. набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Відповідно до пп. 9 п.1 Розділу ХІII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 3 жовтня 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судове засідання позивач не прибув, його представник за дорученням ОСОБА_7 направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав.Не заперечив про заочний розгляд справи.

Відповідачі в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

За змістом статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 зазначеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Позивач просить поновити йому строк звернення до суду, оскільки про існування спірних договорів, він дізнався тільки 12 жовтня 2017 року.

Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1 та 4 зазначеного Кодексу передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач стверджує, що порушення своїх прав дізнався тільки 12 жовтня 2017 року, таке відповідає матеріалам справи, тому суд вважає можливим поновити позивачу строк для звернення до суду.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно копії договору дарування від 29 липня 2005 року, який посвідчений нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Котелко С.Д. та зареєстрвний в реєстрі за № Д-366 ОСОБА_4, подарував ОСОБА_2, належні йому на праві приватної власності 482/1000 частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 Рожнятівського району Івано-Франківської області (а.с.7). З цього ж договору вбачається, що ця 482/1000 частина домоволодіння належить дарувальнику на підставі рішення народного суду Рожнятівського району Івано-Франківської області від 30 жовтня 1981 року «Про розірвання шлюбу та поділ майном» ( справа № 2-375 за 1981 рік) та зареєстрованому в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації 28 вересня 2000 року за реєстровим № 14/1.

Згідно копії договору дарування від 11 червня 2009 року, який посвідчений нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Котелко С.Д. та зареєстрвний в реєстрі за № 1-1531 ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3, 482/1000 частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 Рожнятівського району Івано-Франківської області (а.с.6). З цього ж договору вбачається, що ця 482/1000 частина домоволодіння належать ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого 29 липня 2005 року Першою Рожнятівською Державною нотаріальною конторою по реєстру за № Д-366 та зареєстрованого у Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації 13 травня 2009 року номер запису -14 в книзі:1, реєстраційний номер 11534442.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.717,718,719,720,722 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), п»ятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України, а згідно ч. 2 цієї статті, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) і у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, але у випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним.

Право громадян на власність, як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства, закріплено в Конституції України, стаття 41 якої передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Судом встановлено, що згідно копії договору від 07 липня 1997 року який посвідчений нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Котелко С.Д. та зареєстрований в реєстрі за № Д-657 ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар 48,2 частки житлового цегляного будинку, гараж, які знаходяться в с. Креховичі Рожнятівського району Івано-Франківської області (а.с.8). З цього ж договору вбачається, що ці 48,2 частки жилого будинку та гаражу належить ОСОБА_4 на підставі рішення народного суду Рожнятівського району Івано-Франківської області від 30 жовтня 1981 року про розірвання шлюбу та поділ майна та зареєстрованого у погосподарській книзі виконкому Креховицької сільської Ради народних депутатів за № 7, що підтверджується довідкою про право власності, виданою 28.05.1997 року Креховицькою сільською Радою № 606.

Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально дійсним.

За таких обставин, станом на 29 липня 2005 року, тобто на момент укладення спірного договору, не ОСОБА_4, а ОСОБА_1 був власником 482/1000 частини житлового цегляного будинку, гараж, які знаходяться в с. Креховичі Рожнятівського району Івано-Франківської області, тобто ОСОБА_4, розпорядився майном що йому не належало.

Відповідно до ч.2 ст.720 ЦК України батьки (усиновлювачі), опікуни не мають права дарувати майно дітей, підопічних.

Таким чином, за договором дарування від 29.07.2005 року ОСОБА_2 не набув права власності на спірну частину будинковолодіння, тому відповідно і не мав права на укладення договору дарування цієї частини будинковолодіння на користь ОСОБА_3

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 60, 203, 209, 212-215,720 ЦК України, керуючись ст.ст. 127, 247, 259, 263 - 265, 268, 273, 280 - 282, 284, 354,355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними задоволити.

Визнати недійсним договір дарування 482/1000 частин домоволодіння що знаходиться в АДРЕСА_1 Рожнятівського району Івано-Франківської області, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_2, та посвідченим 29. 07. 2005 року нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Котелко С.Д., та зареєстрований в реєстрі за № Д-366.

Визнати недійсним договір дарування 482/1000 частин домоволодіння що знаходиться в АДРЕСА_1 Рожнятівського району Івано-Франківської області, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, та посвідченим 11. 06. 2009 року нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Котелко С.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 1-1531.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене а апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Рожнятівський районний суд до апеляційного суду Івано-Франківської області.

Повний текст рішення буде складений через десять днів.

Суддя: