АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/433/17Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/789/1423/17 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Ходоровський М. В., Загорський О. О.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2- адвоката Дяків О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 вересня 2017 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15 вересня 2017 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ"ПриватБанк" просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, ухваленим у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на безпідставне неврахування судом при ухваленні рішення вимог Положення "Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням", затвердженого Постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року № 705, яким встановлено обов'язки користувача електронного платіжного засобу, в т.ч., не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень; зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші платіжні засоби, які дають змогу користуватися ним; повідомляти емітента (Банк) про операції, які не використовувались користувачем, а також передбачено відповідні правові наслідки, зокрема, те, що до моменту повідомлення користувачем банку, ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач.

На думку позивача, оскільки єдиним власником карткового рахунку № НОМЕР_1 є ОСОБА_2, операції з переведення кредитних коштів здійснюються лише за її розпорядженням, то у зв'язку з неповідомленням нею Банк про підозрілі операції, ризик збитків несе саме вона.

Також, звертає увагу на неврахування судом при розгляді даної справи правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.09.2013 року за результатами розгляду справи № 6-63цс13, а також на порушення судом вимог ст.5 ЦПК України, що передбачає рівність учасників перед законом і судом; ч.3 ст.10 ЦПК України, що передбачає змагальність сторін, ч.2 ст.11 ЦПК України, що передбачає диспозитивність цивільного судочинства та ст.60 ЦПК України.

У судовому засіданні представник позивача ПАТ "ПриватБанк" Паньков О.О. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Дяків О.Я. заперечила відносно доводів апеляційної скарги, вважаючи таку безпідставною, а рішення суду - законним, ухваленим з дотриманням норм права. Вказала, що відповідач вчасно повідомила і позивача, і правоохоронні органи про незаконні перерахування коштів з її банківського рахунку, вжила належних заходів, передбачених договором, щодо блокування її рахунку. Вказана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками, з яких вбачається, що станом на час вчинення по відношенню до її довірительки шахрайських дій невідомими особами, тобто 30.05.2015 року, і навіть 31.05.2015 року заборгованості у ОСОБА_2 не було, така виникла лише 02.06.2015 року (через три дні після відповідного звернення до банку). Також зазначає, що відповідач не підписувала жодного документу, окрім Анкети-заявки, тому банк не вправі без її погодження односторонньо збільшувати ставку процентів за користування кредитними коштами. Крім того, згідно поданих позивачем розрахунків станом на 01.07.2015 року за кредитним рахунком ОСОБА_2 вже існувала заборгованість по сплаті відсотків, тому в Банку право на нарахування штрафних санкцій виникло саме з цієї дати, в той час як позовна заява складена та підписана 08.12.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності щодо вимог про стягнення штрафу.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ "ПриватБанк" до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з відсутності правових підстав для стягнення заборгованості з відповідача, що виникла у зв'язку з переказом з її рахунку невідомими особами грошових коштів, у тому числі кредитних, оскільки позивачем не доведено, що переказ коштів з рахунку відповідача відбувся саме через платіжну систему з використанням інформації яка дає змогу ініціювати платіжні операції або ж користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера чи іншої інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції, а також з недоведеності факту неповідомлення відповідачем Банку про виявлення платіжних операцій, які він не виконував.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, як таким, що зроблений у відповідності до вимог закону та договору, що регулюють спірні правовідносини та з урахуванням наявних у справі доказів.

Так, судом встановлено, що 15 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, який складався з: анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «УНІВЕРСАЛЬНА», «55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN4040, у якій зазначені базова процентна ставка в місяць - 2,5%, розмір щомісячних платежів, розмір комісії, пеня за несвоєчасне погашення, розмір штрафів, інші умови.

Відповідно до анкети-заяви відповідач виявила бажання оформити на своє ім'я платіжну картку кредитка «Універсальна» із бажаним кредитним лімітом і погодилася з тим, що заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, ознайомилася та згодна із умовами та Правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті, і які зобов'язалася виконувати (а.с.10-11).

На доданому банком витягу з Умов та правил надання банківських послуг із архіву, розміщеного на офіційному сайті, які містять права, обов'язки, відповідальність банку та клієнта відсутній підпис ОСОБА_6 (а.с.12-46).

30.05.2015 року до ОСОБА_2 подзвонили невідомі особи, представилися працівниками банку. Вказаним особам були відомі її банківські реквізити, номер телефону, та інші особисті дані. Будь-яких паролів, чи інших ідентифікаційних даних вона їм не повідомляла. Після закінчення розмови, вона побачила, що до неї надійшли СМС-повідомлення про здійснення банківських операцій, яких вона не вчиняла, у зв'язку з чим на протязі 30 хвилин, вона подзвонила в банк на номер служби клієнтської підтримки 3700 та повідомила про вказані дії, попросила заблокувати проведені операції. В той же день звернулася в правоохоронні органи із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Крім кредитних коштів, із її рахунків були зняті особисті кошти - заробітна плата та гроші, які перебували на депозитному рахунку «Скарбничка».

Згідно виписки по картці/рахунку ПриватБанку НОМЕР_2 ОСОБА_2, наданої відповідачем (а.с.78) та позивачем (а.с.164-165), 30 травня 2015 року відбулися операції надходження коштів на вказану картку: 1) «зарахування суми вкладу із скарбнички» 100 грн. - залишок на картці 1027,48 грн.; 2) переказ зі своєї картки НОМЕР_3 через Приват24 - 1400 грн. залишок 2427,48 грн.; 3) переказ зі своєї картки НОМЕР_4 через Приват24 - 800 грн - залишок 3227,48 грн.; 4) переказ зі своєї картки НОМЕР_3 через Приват24 - 100 грн. залишок 3327,48 грн.; 5) переказ зі своєї картки НОМЕР_4 через Приват24 -100 грн - залишок 3427,48 грн.

У той самий день в банк надійшло доручення на здійснення операції переказу коштів із вказаного рахунку: 1) в сумі 510 грн., комісія 20,40 грн., залишок: 2897,22 грн; 2) в сумі 10105,00, сума комісії 275,10 грн., залишок: -7482, 88 грн; 3) 5055,00 грн., комісія 202,20 грн., залишок: - 12740 грн.

Доручення на здійснення операцій переказу коштів із картки відповідача були здійснені 30.05.2017 року та опрацьовані банком 02.06.2015 року.

02 червня 2015 року в ОСОБА_2 виникла заборгованість на картковому рахунку за договором від 15.03.2011 року в сумі 12740 грн., яка за розрахунком банку станом на 08.11.2016 року в зв'язку з неповерненням відповідачем збільшилася до 31916,03 грн. (з урахуванням пені, штрафу, процентів) (а.с. 7,8,165).

Кримінальне провадження №0001420 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 30 травня 2015 року за фактом того, що невстановлена особа шахрайським способом перерахувала грошові кошти в сумі 16100 гривень із банківського рахунку ОСОБА_2 на банківський рахунок «УкрСибБанку» на сьогоднішній день розслідується. Під час проведення слідчих дій встановлено, що грошові кошти в сумі 16100 гривень були зняті з банкомату в місті Києві по вул.Лєскова, 9 (а.с.79-80).

ОСОБА_2 неодноразово зверталася усно та письмово до банку з приводу незаконного переказу грошових коштів із її банківського рахунку (а.с.81-83).

У наданих на її адресу листах-відповідях позивач ПАТ "ПриватБанк" не заперечував факту повідомлення відповідачем 30.05.2015 року банк про перекази коштів з її картки, яких вона не вчиняла.

У відповідності до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 37.2 ст.37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно з п.п.6.7, 6.8 Положення № 223 банк в разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Про безспірність доведення тієї обставини, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, як підстави цивільно-правової відповідальності, звертає увагу Верховний Суд України у правовому висновку, викладеному в постанові від 13.05.2015 року в справі № 6-71цс15, яка в силу вимог ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права.

У відповідності до п.п. 6-10 розділу VІ положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк; емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором; емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Частиною 3 ст.10 ЦПК Україно передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Встановивши, що ОСОБА_2 не ініціювала платежів, що спричини заборгованість на її картковому рахунку, в систему Приват24 не входила, свої логін, пароль, чи іншу інформацію третім особам не розголошувала, а списання коштів відбулося під час розмови по телефону з невідомими особами, якими в подальшому були викрадені усі кошти з її карткового рахунку, в т.ч. і кредитні; вказані обставини стороною позивача не спростовані; відповідач згідно вимог закону й передбаченого сторонами договору своєчасно повідомила позивача та правоохоронні органи про виявлення факту платіжних операцій, яких вона не вчиняла; а банк, не зважаючи на вищевказане повідомлення відповідача через три дні здійснив опрацювання незаконних операцій переказу коштів, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про те, що ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом ОСОБА_2 з урахуванням змісту п.п.6-10 Положення "Про порядок емісії електронних засобів і здійснення операцій з їх використанням" у даному випадку повинен нести банк, а відтак - про відсутність передбачених законом підстав для стягнення заборгованості з відповідача.

Доводи апеляційної скарги ПАТ "Приватбанк" в частині порушення судом норм матеріального права, що полягає неврахуванні вимог Положення "Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням", затвердженого Постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року № 705, яким встановлено обов'язки користувача електронного платіжного засобу, в т.ч., не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень; зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші платіжні засоби, які дають змогу користуватися ним; повідомляти емітента (Банк) про операції, які не використовувались користувачем, а також передбачено відповідні правові наслідки, зокрема, те, що до моменту повідомлення користувачем банку, ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, колегія суддів вважає безпідставними, як такі, що спростовуються змістом оскаржуваного рішення, з тексту якого вбачається, що дане відповідні пункти вказаного Положення судом застосовано правильно.

Твердження позивача, що зняття коштів могло відбутися внаслідок розголошення відповідачем третім особам конфіденційної інформації - логіна та пароля в систему Приват24 колегія суддів оцінює критично, як такі, що ґрунтуються на припущеннях, у зв'язку з чим не можуть бути покладеними в основу судового рішення.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги й в частині неврахування судом при розгляді даної справи правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.09.2013 року за результатами розгляду справи № 6-63цс13, правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі не є аналогічними правовідносинам у справі, на яку посилається апелянт.

Також, колегія суддів вважає безпідставними й доводи апеляційної скарги в частині порушення судом норм процесуального права, зокрема вимог ст.5 ЦПК України, що передбачає рівність учасників перед законом і судом; ч.3 ст.10 ЦПК України, що передбачає змагальність сторін, ч.2 ст.11 ЦПК України, що передбачає диспозитивність цивільного судочинства та ст.60 ЦПК України, оскільки позивачем не наведено будь-якого обґрунтування зазначених ним порушень. Натомість, зі змісту рішення суду першої інстанції, жодних порушень норм процесуального права, які б могли бути підставою для обов'язкового скасування рішення суду, колегією суддів не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в даній справі, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, скасуванню з підстав, наведених у ній, не підлягає.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1, 308 ч.1; 313 ч.1, 314 ч.1 п.1, 315 ч.ч.1,2; 317 ч.1, 319 ч.1, 324 ч.1 п.1, 325 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.Б. Щавурська