Провадження № 4-с/761/134/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни на неправомірні дії Старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кравцової Олени Сергіївни про визнання дій неправомірними, скасування повідомлення та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіна Марина Анатоліївна (далі - Заявник) 13 грудня 2016 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із скаргою до Старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кравцової Олени Сергіївни (далі - Державний виконавець), заінтересована особа: ОСОБА_5 (далі - Боржник), про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити певні дії.

Заявник свою скаргу обґрунтовує тим, що на виконанні Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебував судовий наказ, виданий 12 квітня 2010 року Шевченківським районним судом м. Києва по справі № 2н-267/10 про стягнення з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованості в сумі 5 951 грн. 17 коп. Зауважив, що вказаний судовий наказ пред'являвся до виконання та був повернутий стягувачу відповідно до постанови державного виконавця, винесеної 14 квітня 2016 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», що не позбавляло стягувача права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання. Однак, 11 листопада 2016 року Державним виконавцем було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у зв'язку з тим, що стягувачем не надано підтвердження сплати авансового внеску. Заявник вважає вищезазначені рішення та дії Державного виконавця неправомірними, оскільки стягувач є державною установою та відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», звільнений від сплати авансового внеску. Просив суд ухвалити судове рішення, яким визнати рішення Державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання неправомірними; скасувати повідомлення № 52853236 від 11 листопада 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання; зобов'язати Державного виконавця відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання судового наказу № 2н-267/10 від 17 лютого 2010 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості в сумі 5 951 грн. 17 коп.

Представник Заявника подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вимоги, зазначені у скарзі, підтримав, просив суд задовольнити у повному обсязі.

Повідомлений у встановленому законом порядку про місце, дату та час судового розгляду справи, Державний виконавець у судове засідання не з`явився. Клопотань про перенесення судового розгляду справи чи про розгляд справи за відсутності Державного виконавця, як і заперечень щодо вимог, зазначених у заяві, не подавав.

Боржник повідомлений у встановленому законом порядку про місце, дату та час судового розгляду справи, до суду не з`явився.

Відповідно до статті 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 386 Цивільного процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа органу державної виконавчої служби, приватний виконавець не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Суд знаходить можливим розгляд справи за відсутності представника Заявника та Державного виконавця, на підставі наявних у справі доказів, необхідних для прийняття рішення по суті.

Дослідивши матеріали справи, а також оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить скаргу такою, що підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що 17 лютого 2010 року Шевченківським районним судом м. Києва видано судовий наказ у цивільній справі № 2н-267/10 про стягнення з ОСОБА_5 на користь Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнський Акціонерний Банк заборгованості за кредитним договором та судових витрат, що разом складає 5 951 грн. 17 коп. (а.с. 6).

За змістом пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Судом встановлено, що зазначений вище судовий наказ перебував на виконанні Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Пред'являвся до виконання та був повернутий стягувачу відповідно до постанови державного виконавця, винесеної 14 квітня 2016 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», що не позбавляло стягувача права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 11 листопада 2016 року Старшим державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кравцовою Оленою Сергіївною в межах виконавчого провадження ВП № 52853236 винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 8 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску (а.с. 5).

Суд критично оцінює та не погоджується із таким рішення Державного виконавця з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

За змістом абзацу 1 частини 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Однак, згідно абзацу 3 частини 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що згідно Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 12 та частини четвертої статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на підставі постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 188 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вирішено розпочати процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20 березня 2015 року до 19 березня 2016 року.

Згідно Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 лютого 2016 року № 213 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та делегування повноважень ліквідатора», строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» продовжено на два роки по 19 березня 2018 року включно. Повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни - продовжено строком на два роки по 19 березня 2018 року включно.

Згідно з частиною 3 статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року, відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року, цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно з частиною 6 статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року, фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За змістом частини 1, 2, 4, 5 статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Фонд має печатки із зображенням Державного герба України із своїм найменуванням, веде облік і звітність відповідно до законодавства.

У своїй діяльності Фонд керується Конституцією України та законодавством України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку, що зазначено в пункті 17) частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому Фонд звільнений від сплати авансового внеску при пред'явленні виконавчого документа до виконання в силу положень абзацу 3 частини 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року.

Вимоги викладені в скарзі є обґрунтованими, а скарга в цілому є такою, що підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, на підставі статті 19 Конституції України, статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року, статей 1, 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року, статей 1, 26, 42, 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 383-389 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

СкаргуУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни на неправомірні дії Старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кравцової Олени Сергіївни про визнання дій неправомірними, скасування повідомлення та зобов'язання вчинити дії - з а д о в о л ь н и т и.

Визнати дії Старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Київ Кравцової Олени Сергіївни щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання - н е п р а в о м і р н и м и.

Повідомлення Старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кравцової Олени Сергіївни про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 11 листопада 2016 року - с к а с у в а т и.

Зобов'язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві прийняти до виконання судовий наказ, виданий 12 квітня 2010 року Шевченківським районним судом м. Києва у справі № 2н-267/10 про стягнення з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованості в сумі 5 951 грн. 17 коп.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо вона не буде скасована.

СУДДЯ :