Справа № 308/2474/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Лемак О.В. при секретарі судового засідання Віраг Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді заяву ОСОБА_1, про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

Позивачем подано заяву про забезпечення позову в якій просить зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 26.09.2016 року вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстром №8376, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 323335,58 грн.

В обґрунтування заяви посилається на те, що на даний час оскаржує в суді виконавчий документ , з метою забезпечення можливості виконання у майбутньому можливого рішення суду по даній справі, для захисту свої законних прав вважає необхідним зупинити стягнення на підставі виконавчого напису до моменту вирішення спору та набуття рішення суду законної сили.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленого клопотання, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 151, 153 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обовязковості до виконання судових рішень, встановленої статтею 124 Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

З матеріалів позову вбачається, що між сторонами виник спір щодо виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 26.09.2016 року, зареєстрований в реєстрі під № 8376.

Згідно ч.1, ч.5 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, а про вжиття заходів забезпечення позову, суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому згідно до п. 6 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахування доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача, щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом, щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання, або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову обґрунтована підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що між сторонами виник спір , який перебуває на розгляді в суді, боржником оскаржується виконавчий документ, а відтак суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову є підставною і підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 151-153, 208-210, 294 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1, про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Зупинити стягнення за виконавчим написом, виданим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 26.09.2016 року, зареєстрований в реєстрі під №8376 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» грошові кошти у сумі 323335, 58 грн. до вирішення спору по суті та набранням судовим рішенням законної сили.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню, в порядку встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвалу суду для виконання надіслати до Покровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення . У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

ОСОБА_3