Справа № 158/1737/16-ц
Провадження № 2/161/1995/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 серпня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Олексюка А.В.

при секретарі - Шолом С.І.

з участю: представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.06.2015 року між ним та відповідачем укладено договір позики, згідно якого він позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 5000,00 доларів США, які останній зобов'язався повернути на протязі місяця.

Проте, до цього часу відповідач зобов'язання не виконав.

Позивач просить суд стягнути з відповідача в його користь заборгованість за позикою в розмірі 5291,49 доларів США, з яких: основний борг - 5000,00 доларів США, проценти за користування - 141,49 доларів США, три відсотки річних - 150 доларів США.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача в його користь понесені судові витрати по справі.

Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Проте, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, з підстав викладених в позовній заяві. Просила суд позов задовольнити.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явились за наявними матеріалами справи.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 553, 554, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 12.06.2015 року між ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір позики, згідно якого він позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 5000,00 доларів США, які останній зобов'язався повернути на протязі місяця (а.с. 9).

Ч. 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором .

Судом встановлено, що позичальник суму боргу за договором позики в розмірі 5000,00 доларів США до цього часу не повернув тобто, умови договору не виконав.

Ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Відповідно до частини першої ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Установивши, що умовами договору сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язань відповідача в доларах США, на користь банку підлягає до стягнення заборгованість за договором позики на день платежу 11.08.2016 року (офіційний курс гривні до долара США становив 24,81 грн.), в розмірі 5000,00 доларів США, що еквівалентно 124050,00 грн., заборгованість за відсотками за користування позикою в розмірі 141,49 доларів США, що еквівалентно 3510,37 грн., 3 % річних в розмірі 150 доларів США, що еквівалентно 3721,50 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 84, 88, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 553, 554, 1046, 1047, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за позикою в розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 124050 (сто двадцять чотири тисячі пятдесят) гривень, а також заборгованість по процентах за користування позикою в розмірі 141 доларів 49 центів США, що в гривневому еквіваленті становить 3510 (три тисячі п`ятсот десять) гривень 37 коп., а також 3 % річних в розмірі 150 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 3721 (три тисячі сімсот двадцять одну) гривню 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 1312 (однієї тисячі триста дванадцять) гривень 81 коп. понесених витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк