Справа № 750/7902/17
Провадження № 2-н/750/583/17
У Х В А Л А

18 серпня 2017 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Литвиненко І.В., перевіривши виконання вимог ст.ст. 95-99 ЦПК України по справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання та неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття,

встановив:

17.08.2017 року заявник звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання та неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Питання відкриття наказного провадження, повернення заяви про видачу судового наказу та відмови у відкритті наказного провадження регулюється статтею 100 ЦПК України, зокрема, відповідно до п. 2 ч. 3 вказаної статті суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами норм цивільного процесуального законодавства, що регулює наказне провадження, Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи прийнята постанова № 14 від 23.12.2011 року Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження.

Так, п. 9 вказаної Постанови передбачено, що наявність спору про право (п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обовязок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише в позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до змісту заяви, заявниця крім стягнення аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на їх спільну повнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який навчається в Національному авіаційному університеті в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до досягнення повноліття та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Відповідно до п. 4 та п. 4-1 ч. 1 ст. 96 судовий наказ може бути видано, заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; та якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина - особа віком до 18 років.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Оскільки стягнення на повнолітню доньку та сина проводяться за умови можливості надання такої допомоги із заяви та доданих документів вбачається спір про право, отже заявниці необхідно звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, то суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Однак, оскільки заявник визначає спільну частку аліментів на дітей, без визначення конкретної частки на кожну дитину, суд позбавлений можливості застосувати п. 5 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання та неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття слід відмовити у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 100, 101, 293, 294 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання та неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя