Провадження № 2/161/87/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2017 року

м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

судді Івасюти Л.В.

при секретарі Маковецькій Т.М.

з участю прокурора Куприянчик С.І.

представника ПП «Телфорт» ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом прокурора м.Луцька в інтересах ОСОБА_2 до комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Луцької міської ради, приватного підприємства «Телфорт», відділу управління майном міської комунальної власності Луцької міської ради про скасування рішення державного реєстратора, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор мотивує позов тим, що розпорядженням Луцького міського голови №253-рр від 18.04.2002 року Про приватизацію частини нежитлового підвального приміщення за адресою: м. Луцьк, пр. Волі, 19 включено частину нежитлових приміщень загальною площею 95 кв.м. за вказаною адресою в перелік обєктів, які підлягають приватизації шляхом викупу.

10.06.2002 року між відділом обліку майна міської комунальної власності (продавцем) та приватним підприємством Телфорт (покупцем) укладений договір купівлі-продажу № 107, згідно якого ПП Телфорт придбало нежитлове підвальне приміщення загальною площею 98,4 м.кв., яке знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Волі, 19 (номери приміщень з 35-1 по 35-9).

Постановою Луцького міськрайонного суду від 08.09.2011 року визнано незаконним і скасовано розпорядження Луцького міського голови № 253-рр від 18.04.2002 року Про приватизацію частини нежитлового підвального приміщення за адресою: м. Луцьк, пр. Волі, 19, та визнано незаконним і скасовано рішення Луцької міської ради № 1/13 від 26.04.2002 року Про затвердження розпорядження міського голови, секретаря ради та рішень виконавчого комітету, виданих в міжсесійний період в частині затвердження вищевказаного розпорядження міського голови.

06.05.2014 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду постанова Луцького міськрайонного суду від 08.09.2011 року в даній справі залишена без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно рішення Конституційного суду України від 02.03.2004 року, допоміжні приміщення відповідно до п. 2 ст. 10 вищевказаного закону стають обєктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно із приватизацією громадянами квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру.

Прокурором зазначено, що позивач ОСОБА_2 є користувачем квартири АДРЕСА_1 і таким чином вона є співвласником зазначеного підвального приміщення.

Отже, відділом управління майном міської комунальної власності Луцької міської ради при вчиненні договору купівлі продажу № 107 від 10.06.2002 року, предметом якого є нежитлове підвальне приміщення загальною площею 98,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Волі, 19, порушені права та інтереси співвласників вказаного багатоквартирного будинку, оскільки підвальне приміщення приватизоване без їх волевиявлення та згоди та вони мають право користуватися і розпоряджатися даним підвальним приміщенням.

В подальшому, на підставі вказаного договору 14.10.2002р. Волинським обласним бюро технічної інвентаризації управління ЖКГ Волинської облдержадміністрації зареєстровано право власності на обєкт нерухомого майна та видано ПП «Телфорт» реєстраційне посвідчення на обєкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, серії АЮ №01945, яким посвідчено право власності останнього на частину нежитлового підвального приміщення загальною площею 98,4 кв.м, яке розташовано за адресою: м.Луцьк, пр. Волі, 19. А тому, на даний час, зазначене приміщення перебуває у власності ПП «Телфорт».

Крім того, відповідно до ч. 2 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав скасовується в разі припинення дії договору, укладення іншого договору або винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до Державного реєстру прав.

Враховуючи те, що на підставі зазначеного договору купівлі-продажу було проведено державну реєстрацію права власності, то при визнанні даного договору недійсним, необхідно скасувати рішення про державну реєстрацію відповідного права.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 1.3., п. 2.6. Наказу Міністерства юстиції України №3502/05 від 12.12.2011р. «Про затвердження Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про Державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав; рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно; для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Таким чином, рішення державного реєстратора від 14.10.2002р. про реєстрацію частини нежитлового приміщення за адресою: м.Луцьк, пр..Волі, 19 за ПП «Телфорт», підлягає скасуванню.

Аналогічним чином підлягає скасуванню рішення державного реєстратора від 04.06.2002р. про реєстрацію вищевказаного обєкта нерухомого майна за Луцькою міською радою, прийняте на підставі розпорядження Луцького міського голови №253-рр від 18.04.2002р., що в свою чергу було визнано незаконним та скасовано постановою Луцького міськрайонного суду від 08 вересня 2011року.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд скасувати рішення державного реєстратора №697 в реєстровій книзі №6 про реєстрацію обєкта нерухомого майна за ПП «Телфорт» від 14.10.2002р.; скасувати рішення державного реєстратора №697 в реєстровій книзі №6 про реєстрацію обєкта нерухомого майна за Луцькою міською радою від 04.06.2002р.; зобовязати реєстраційну службу Луцького міського управління юстиції Волинської області внести записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації права власності на частини нежитлового підвального приміщення (номери приміщень з 35-1 по 35-9) загальною площею 98,4кв.м, яке знаходиться за адресою: м.Луцьк, пр..Волі, 19 за ПП «Телфорт» та Луцькою міською радою.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник приватного підприємства «Телфорт» в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 червня 2002 року між відділом обліку майна міської комунальної власності Луцької міської ради та ПП «Телфорт» було укладено договір купівлі-продажу частини нежитлового підвального приміщення (номери приміщень з 35-1 по 35-9) загальною площею 98,4 кв.м., що знаходяться за адресою: пр.Волі, 19, м.Луцьк. Відділ обліку майна міської комунальної власності Луцької міської ради став власником зазначеного майна на підставі розпорядження міського голови від 18 квітня 2002 року № 253-рр «Про приватизацію частини нежитлового підвального приміщення за адресою: пр.Волі, 19, м.Луцьк, і рішення міської ради від 26 квітня 2002 року № 1/13 «Про затвердження розпорядження міського голови, секретаря ради та рішень виконавчого комітету, виданих в міжсесійний період» в частині затвердження даного розпорядження міського голови. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2011 року, яка набрала законної сили 06 травня 2014 року, розпорядження міського голови від 18 квітня 2002 року № 252-рр та рішення Луцької місткої ради від 26 квітня 2002 року № 1/13 в частині затвердження даного розпорядження міського голови визнано незаконними та скасовано. Оскільки спірний договір купівлі-продажу укладався на підставі зазначених розпоряджень та рішення, які скасовані, тому прокурор просив визнати їх недійсними та такими, що не відповідають вимогам закону.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2016 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2015 року в даній справі, в яке внесено виправлення ухвалою цього ж суду від 10 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в позові прокурора міста Луцька в інтересах ОСОБА_2 до Відділу управління майном міської комунальної власності Луцької міської ради, ПП «Телфорт» про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини нежитлового підвального приміщення відмовлено.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом ст.9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються (делегуються) функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

Частиною 1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення , переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з пп. 10 п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Як слідує із матеріалів справи, прокурором міста Луцька при пред'явленні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини нежитлового підвального приміщення та скасування рішення державного реєстратора, не оскаржувались дії державного реєстратора.

Наявність рішення апеляційного суду від 20 січня 2016 року про відмову в позові прокурора міста Луцька в інтересах ОСОБА_2 до Відділу управління майном міської комунальної власності Луцької міської ради, ПП «Телфорт» про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини нежитлового підвального приміщення не свідчить про оспорювання позивачем дії КП «ВОБТІ» та реєстраційної служби Луцького МУЮ Волинської області, як суб'єктів владних повноважень, а є лише наслідком недійсності оспорюваного договору.

Оскільки в задоволенні позову позивача до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини вищевказаного нежитлового підвального приміщення відмовлено, а позовна вимога щодо скасування державної реєстрації прав є похідною, тому підстав для скасування рішення державного реєстратора суд не вбачає.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 8,10,60, 212-215ЦПК України, ст.ст.316, 317,328, 334 ЦК України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову прокурора м.Луцька в інтересах ОСОБА_2 до комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Луцької міської ради, приватного підприємства «Телфорт», відділу управління майном міської комунальної власності Луцької міської ради про скасування рішення державного реєстратора - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта