Справа № 638/1399/16-ц
Провадження № 2/638/2411/17
20.12.2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді: Подус Г.С.
при секретарі: Коваленко .В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних та 3% річних,-
Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надавала.
Представником відповідача до суду надано заяву про розгляд справ у його відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечує.
Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22.12.2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.11.2014 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.11.2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22.12.2015 року залишено без змін.
ОСОБА_2 заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.11.2014 року виконано у вересні 2016 року.
В заяві про зміну підстави позову ОСОБА_1 посилається на ст. 22, 1166, 1167 ЦК України.
Відповідно ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Збитки від інфляційних процесів розраховується за формулою - [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу].
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що вимогою позивача фактично є стягнення інфляційних збитків на суму матеріальної та моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_2 заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.11.2014 року.
Відшкодування інфляційних витрат регулюється ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом.
Таким чином аналізуючи ст. 625 ЦК України, інфляційні витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.
Крім того, позивачем не надано належних доказів понесення збитків у розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем заявлених вимог. Розрахунок суми збитків до стягнення та індексу інфляції є необґрунтованим та безпідставним.
Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки позивач ОСОБА_1 дізнався про факт порушення його права 26.12.2012 року під час складення акту про залиття його квартири, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За таких обставин, суд вважає, що посилання представника відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності розпочався 26.12.2012 року не відповідають дійсності, оскільки предметом спору не є відшкодування шкоди внаслідок залиття квартири.
Предметом позовних вимог ОСОБА_1 є відшкодування інфляційних збитків внаслідок не виконання заочного рішення суду від 28.11.2014 року, а тому суд вважає, що початок перебігу строку позовної давності звернення з даним позовом до суду почався з дня набрання законної сили заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок залиття, тобто з 22.12.2015 року, коли ОСОБА_1 міг дізнатись про порушення відповідачем свого зобовязання.
Таким чином, заява представника позивача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 263, 265, 280, 282, 289 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних та 3% річних відмовити.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя: