Справа №305/1713/17
Провадження по справі 2/305/1011/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2017. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Марусяк М.О.

за участі секретаря судового засідання Вербещука В.А.

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_3, як представника за дорученням в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: орган опіки і піклування в особі Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, який діє як представник за дорученням в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: орган опіки і піклування в особі Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 26 грудня 2008 року по 15 березня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 28.04.2014 по справі за №305/107/14-ц, що набрало законної сили 11.03.2014, шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 27.05.2016 по справі за №305/62/16-ц, що набрало законної сили 06.07.2016, визначено місце проживання доньки разом з батьком, позивачем по справі. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 31.10.2016 по справі за №305/1525/16-ц, що набрало законної сили 29.11.2016, відповідача зобов'язано з 08.09.2016 сплачувати на користь позивача на утримання доньки аліменти у твердій грошовій сумі 500 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Одразу після визначення місця проживання дитини з позивачем, відповідач відвідала доньку і у період з липня 2016 року більше не бачила доньку та взагалі з донькою не спілкувалася. 08.12.2016 було відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача аліментів, однак станом на 01.10.2017 за ОСОБА_4 рахується заборгованість в сумі 6500 гривень. З розрахунку заборгованості встановлено, що у період з 08.09.2016 по 31.12.2016 та протягом 2017 року відповідач не сплачує аліменти. 27.07.2017 поштою представником позивача відповідачу за останнім відомим місцем її проживання було направлено листа з вимогою про надання дозволу позивачу на виїзд доньки за кордон. Згідно даних електронного обліку поштових відправлень, відправлений рекомендований лист на ім'я відповідача 05.08.2017 було повернуто представнику позивача з відміткою Укрпошти про те, що відповідач за вказаною адресою не проживає. З матеріалів виконавчого провадження Рахівського РВ ДВС встановлено, що відповідачу відомо про відкриття виконавчого провадження, однак остання після відкриття виконавчого провадження змінила місце проживання і про нове місце проживання державного виконавця не повідомила. За таких обставин, у діях відповідача вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України - злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів). Таким чином, відповідач взагалі не виконує свої материнські обов'язки та умисно вчинила кримінальне правопорушення щодо дитини. Беручи до уваги те, що відповідач не виконує своїх обов'язків щодо виховання, розвитку, утримання дитини, не спілкується з донькою, просив винести рішення, яким позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач, ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві. В своїх показах зазначив, що дитина півтора року постійно проживає разом з ним, перебуває на його утриманні та вихованні. Мати дитини постійного місця проживання не має. Протягом цього часу не цікавиться розвитком дитини, не бере участі у її вихованні та утриманні. Більше того, відповідач ухиляється від сплати аліментів призначених рішенням суду. Також зазначив, що дочка ОСОБА_6 категорично не хоче бачитися зі своєю матір'ю. Така поведінка дитини зумовлена тим, що відповідач завдала психологічну травму дитині: била її, не давала їсти. Малолітня ОСОБА_5 при згадуванні про її матір дуже плаче. На підставі викладеного просив позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5

Відповідач, ОСОБА_4 в судове засідання, жодного разу не з'явилася. Була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, шляхом опублікування оголошення в газеті «Новини Закарпаття». Про причини своєї неявки суд не повідомила. Відзив на позов не подавала.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, органу опіки та піклування Рахівської РДА - ОСОБА_2, в судовому засіданні зазначила, що службою проведено великий обсяг роботи, під час якої встановлено, що громадянка ОСОБА_4, вихованням дочки не займається, не приймає будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини. Життям дочки не цікавиться. Всі питання щодо виховання дитини вирішує батько ОСОБА_1 та бабуся. У зв'язку з наведеним орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_4 відносно малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у даній сфері.

Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), "дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості".

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2008 року, укладеному у виконавчому комітеті Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, який 28 лютого 2014 року між ними було розірвано на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області по справі № 305/107/14-ц.

Від шлюбу у сторін народилася одна дитина - дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05 січня 2016 року.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 27.05.2016 по справі № 305/62/16-ц, визначено місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з її батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1

У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ст. 164 СК України в разі ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав.

Відповідно до положень діючого Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не вливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За роз'ясненнями п., п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

З акту обстеження матеріально-побутових умов гр. ОСОБА_1 складеного 07 листопада 2017 року, судом встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає разом зі своїм батьком, позивачем по справі - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 та перебуває на його утриманні. Мати дитини, ОСОБА_4 перебуває на заробітках у Словакії, більше року не бачилася з донькою, не спілкується з дитиною, не приймає участі у вихованні, навчанні та утриманні дитини.

У матеріалах справи наявна характеристика на ученицю 3-А класу Великобичківської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З даної харектеристики слідує, що у період з 01.09.2016 по даний час мати ОСОБА_5 жодного разу не відвідувала школу, жодного разу не була присутня на батьківських зборах, не приймає участі у додаткових заняттях доньки з англійської мови та релігієзнавства, взагалі не приймає участі у процесі навчання. З поведінки дитини вбачається відсутність уваги, спілкування, виховання та утримання зі сторони її матері.

З розрахунку заборгованості складеного державним виконавцем Красевич М.Ф. встановлено, що відповідач ОСОБА_4 у період з вересня 2016 року по вересень 2017 року не сплачує аліменти на утримання дочки ОСОБА_6. Станом на 01.10.2017 заборгованість по сплаті аліментів складає 6500 гривень.

В.о. голови Рахівської райдержадміністрації В. Турок надав висновок №01.3-18/1006 від 27.12.2017, відповідно до якого орган опіки та піклування Рахівської РДА вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки мати ОСОБА_4 вихованням дочки не займається, матеріально не забезпечує, не приймає будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини. Життям дочки не цікавиться. Всі питання щодо виховання вирішує батько ОСОБА_1 та бабуся.

Вищенаведені докази свідчать про те, що ОСОБА_4, як мати малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, що необхідно для нормального самоусвідомлення дитини, не надає дочці доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не надає допомоги на матеріальне утримання дитини. Підстав, які б могли заперечити позбавленню відповідача батьківських прав судом не встановлено, оскільки остання душевною хворобою, недоумством чи іншою тяжкою хворобою не хворіє. Відповідач має реальну можливість допомагати дитині, утримувати та належним чином її виховувати, оскільки є молодою, здоровою особою працездатного віку, інвалідом не являється.

Врахувавши всі зазначені вище обставини суд приходить до висновку, що відповідача ОСОБА_4 слід позбавити батьківських прав по відношенню до її малолітньої дочки

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Питання про відшкодування судових витрат, позивачем не ставилось.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_3 батьківських прав відносно малолітгьої, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області або через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Повний текст рішення складено 04 січня 2018 року.

Головуюча: Марусяк М.О.