АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8031/17 Справа № 205/1993/17 Головуючий у 1 й інстанції - Басова Н. В. Доповідач - Бараннік О.П.
Категорія 54/55
07 грудня 2017 року
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2017 рік грудень 07 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Бараннік О.П.,

суддів - Пономарь З.М., Посунся Н.Є.,

при секретарі - Бондаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш», третя особа директор Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш» ОСОБА_2 , про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш» /далі по тексту ПАТ «Дніпроважмаш»/, третя особа ОСОБА_2 , про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що на момент мобілізації він працював у відповідача ПАТ «Дніпроважмаш» на посаді начальника виробничо-диспетчерського бюро ливарно-механічного виробництва тюбінгів.

На теперішній час він проходить службу за контрактом в особливий період, так як був призваний на військову службу під час мобілізації згідно Указу Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 року, затвердженого Законом України № 113-VIII від 15.01.2015 року, за яким було оголошено та проведено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Однак, у зв`язку з тим, що не дивлячись на викладене, позивача за наказом ПАТ «Дніпроважмаш» № 1258-к все ж таки було звільнено з займаної посади на підставі пункту 3 статті 36 КЗпП України у зв`язку зі вступом на військову службу, з чим позивач погодитись не може, він вимушений був звернутись з даним позовом до суду, в якому просив скасувати наказ (розпорядження) ПАТ «Дніпроважмаш» № 1258-к від 02.12.2016 року про припинення трудового договору у зв`язку зі вступом на військову службу за контрактом ; поновити його на роботі на посаді начальника виробничо-диспетчерського бюро ливарно-механічного виробництва тюбінгів з дати звільнення, а саме з 02.12.2016 року та стягнути з ПАТ «Дніпроважмаш» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.11.2016 року у розмірі 34 673 гривень 85 копійок.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Дніпроважмаш» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з послідуючим ухваленням по справі нового рішення, виходячи з наступного.

Відмовляючи позивачеві у задоволенні його вимог щодо скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_1 був звільнений з роботи 28.11.2016 року, тоді як мобілізація діяла до 28.08.2015 року, а тому укладання військового контракту з особою, що не була призвана на військову службу під час мобілізації, в особливий період, не передбачає збереження гарантій, визначених статтею 119 КЗпП України.

З таким висновком суду погодитись не можливо, оскільки він зроблений поверхово, без належного з`ясування дійсних обставин по справі та зібраних доказів по справі, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таке визначення закріплено і в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Міністерством оборони України у своєму листі від 01.10.2015 року № 322/2/8417 дано роз`яснення щодо того, що особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року і його скасування буде здійснено окремим Указом Президента «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України. Тобто, враховуючи викладене, на даний час в Україні продовжує діяти особливий період.

Питання щодо наявності особливого періоду в Україні поза межами строків мобілізації було предметом розгляду Вищого адміністративного суду України, який в своїй постанові від 16.02.2015 року по справі № 800/582/14 зазначив, що закінчення заходів мобілізації не припиняє особливий період.

За положеннями частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону № 1769-VIII від 06.12.2016 року особливий період не пов`язується з проведенням мобілізації та введенням воєнного стану.

Згідно частини 2 статті 39 цього ж Закону громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами 3 та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю, а за частиною 3 статті 119 КЗпП України в редакції Закону № 1769 за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Таким чином, з огляду на викладене, а також на те, що вирішуючи спір по суті суд першої інстанції, на думку судової колегії, помилково вважав, що станом на момент укладання ОСОБА_1 з Міністерством оборони України контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України особливий період не був запроваджений, як і не був оголошений воєнний стан, тоді як ОСОБА_1 був мобілізований на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015 за пунктом сьомим якого за громадянами України, які проходять військову службу за призивом під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження за ними місця роботи (посади) на термін, що не перевищує одного року, та дійсно, відповідно до довідки військової частини польова пошта НОМЕР_1 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України № 90/16 від 14.04.2016 року в період з 24 лютого 2016 року по 14 квітня 2016 року безпосередньо брав участь в проведенні антитерористичної операції, забезпеченні захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, а за довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 № 342 від 19.12.2016 року проходить службу в Шевченківському районному військовому комісаріаті м. Дніпро і уклав під час дії особливого періоду контракт на проходження військової служби в Збройних Силах України до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію відповідно до статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», але що судом першої інстанції не було прийнято до уваги, рішення суду не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо скасування наказу ПАТ «Дніпроважмаш» № 1258-к про припинення трудового договору у зв`язку зі вступом на військову службу за контрактом, поновлення ОСОБА_1 в ПАТ «Дніпроважмаш» на роботі на посаді начальника виробничо-диспетчерського бюро ливарно-механічного виробництва тюбінгів (№7) з дати звільнення, а саме з 02.12.2016 року та стягнення з ПАТ «Дніпроважмаш» на користь ОСОБА_1 заробітної плати 28 листопада 2016 року (день укладання контракту) по 31.03.2017 року (день звернення до суду) у розмірі 34 673 гривні 85 копійок ( з розрахунку розміру середньої заробітної плати, яка складає 398 гривень 55 копійок х на 87 робочих дня).

Підлягає стягненню з ПАТ «Дніпротяжмаш» на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України і судовий збір в дохід держави у розмірі 640 гривень ( з розрахунку 0,4 розміру прожиткового мінімуму, який складає 1 600 грн.).

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, п.п.1,3 с т. 309, ст.ст. 313 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш», третя особа директор Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш» Харченко Володимир Володимирович, про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Наказ Публічного акціонерного товариства «Дніпротяжмаш» № 1258-к від 02.12.2016 року про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_1 (таб. НОМЕР_2 ) начальника виробничо-диспетчерського бюро ливарно-механічного виробництва тюбінгів (№) 28.11.2016 року у зв`язку зі вступом на військову службу за п.3 ст. 36 КЗпП України скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на роботі у Публічному акціонерному товаристві «Дніпротяжмаш» на посаді начальника виробничо-диспетчерського бюро ливарно-механічного виробництва тюбінгів з 28.11.2016 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпротяжмаш» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за період з 28.11.2016 року по 31.03.2017 року у розмірі 34 673 гривень 85 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпротяжмаш» на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але на нього може бути принесена касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :