Справа № 442/5357/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/4036/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року скаржник звернувся до суду зі скаргою, якою просить визнати дії державного виконавця ВДВС Дрогобицького МРУЮ щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.12.2014 року неправомірними, скасувати вказану постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві та відновити виконавче провадження.

В обґрунтування наведеного покликається на те, що на виконанні у відділі ДВС Дрогобицького МРУЮ перебувало виконавче провадження з виконання судового наказу у справі №442/7817/13-ц про стягнення заборгованості за спожитий газ з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на суму 377,93 грн. основного боргу та 114,70 судового збору. 23.12.2014 року ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві. Вважає, що така постанова винесена з порушенням норм закону, оскільки державним виконавцем не вжито усіх необхідних заходів для виконання виконавчого документу.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві - відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ПАТ «Львівгаз» оскаржив таку в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необгрунтованою, винесена з порушенням норм цивільного законодавства, відповідно підлягає скасуванню.

Зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, виїзд державного виконавця до боржника та складання ОСОБА_9 від 23 грудня 2014 року здійснювалося без участі представника ПАТ «Львівгаз», що не відповідає вимогам ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки порушуються права Товариства, як стягувача.

Звертає увагу й на те, що із оскаржуваної постанови не вбачається, чи державний виконавець викликав боржників з приводу виконавчого документу, чи звертався до суду щодо застосування до них приводу у зв»язку із неявкою, чи звертався у строки, встановлені ч. 8 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» та чи звертався із повторним запитом до відповідних органів щодо виявлення майна боржників та до суду про тимчасове обмеження боржників у праві виїзду за межі України.

Зазначенен судом першої інстанції не перевірено, а це призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

В силу положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Встановлено, що у Відділі державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції знаходилось виконавче провадження з виконання судового наказу у справі № 442/7817/13-ц про стягнення заборгованості за спожитий газ з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на суму 377,93 грн. основного боргу та 114,70 судового збору.

23 грудня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_9 на підставі п. 2 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення вищевказаного виконавчого документа стягувачеві.

Як стверджує скаржник, вищевказану постанову він отримав 26.07.2016 року (а.с.3), до суду звернувся 10.08.2016 року (відмітка на скарзі), отже строк звернення до суду із скаргою згідно вимог ч.1 ст.385 ЦПК України не пропущено.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Складовою справедливого судового розгляду згідно даної Конвенції та практики Європейського суду з прав людини є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Частиною 5 ст.124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими для виконання на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними.

В абз. 1 п. 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Водночас, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (що відповідає п. 2 ч. 1 ст. 47 цього Закону у чинній редакції), виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З оскаржуваної постанови вбачається, що державний виконавець здійснював можливі дії щодо виконання судового наказу, і на законних підставах повернув виконавчий документ, тому його дії є правомірними, а скарга необґрунтованою і до задоволення не підлягає.

Однобічне твердження скаржника про відсутність інформації про перевірку майнового стану (опис майна) боржника у скарзі, не є в вмотивованим. Натомість державним виконавцем 23.12.2014 року складено акт при виході за місцем проживання боржника, про те, що належного йому на праві власності майна не виявлено, що також відповідає Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як і немає зареєстрованих на праві власності транспортних засобів згідно відомостей МРЕВ.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав за необхідне зазначити, що не бере до уваги покликань державного виконавця на відповідь Дрогобицької ОДПІ про залишення без виконання запиту про надання реєстраційних номерів облікових карток платників податків, оскільки таке відповідь надана 12.06.2014 року, а виконавче провадження відкрито лише 08.10.2014 року.

Поряд з цим, згідно умов ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відтак, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до приписів ч. 1 п.1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за наслідками розгляду скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскаржувана ухвала постановлена судом на підставі наявних у справі доказів з додержанням вимог закону.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 259 ч. 6, 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» - залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 грудня 2017 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_10