Справа № 529/586/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Гвоздика А. Є.

при секретарі Цихоцька Л.

з участю позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2та його представника адвоката ОСОБА_3 та

третьої особи - ОСОБА_1 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

Вказуючи на те, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 941863 сім'я позивача являються власниками земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель площею 0,15 га, яка розташована в с. Михайлівка Диканського району Полтавської області. По сусідству, через вулицю, на іншій садибі проживає відповідач ОСОБА_2, який всупереч нормам утримує коней, не в закритому спеціально обладнаному приміщенні. Тому, через географічно-природну специфіку розташування земельних ділянок запахи сечі, нечистот, бруду постійно тягне у дім позивача, куди він приїздить із своєю сім'єю відпочивати. Ці нечистоти є причиною скупчення комах-переносників бактерій, хвороб. За цих обставин сім'я позивача та він не можуть повноцінно реалізувати свої законні права на відпочинок, на чисте дозвілля, на цільове використання своєї землі і оселі, тому як вона постійно знаходиться у небезпеці зараження інфекційними хворобами. У зв'язку з цим позивач звернувся з цим позовом до суду та просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом утримання коней у закритому спеціально обладнаному приміщенні (будівлі) й очищення земельної ділянки від нечистот як постійного джерела неприємних запахів і небезпеки інфекційних хвороб, тим самим припинивши неприпустимий вплив.

Ухвалою суду від 10 серпня 2017 року по справі в якості третьої особи була залучена ОСОБА_5, яка є дружиною позивача та власником земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована через дорогу на проти господарства відповідача в с. Михайлівка Диканського району вул. Центральна,28-А.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги уточнив, а саме просив зобов"язати відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 (вул, Центральна,28-А с. Михайлівка Диканського району Полтавської області) шляхом утримання коней у закритому спеціально обладнаному приміщенні(будівлі) й очищення земельної ділянки по вул. Центральній,41 с. Михайлівка Диканського району Полтавської області від нечистот як постійного джерела неприємних запахів і небезпеки інфекційних хвороб, тим самим припинивши неприпустимий вплив. При цьому просив суд їх задовольнити виходячи з обставин викладених ним у позовній заяві та у судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що на даний час ним проводяться роботи відведення належних йому коней подалі від проїжджої частини вулиці Центральної, 28-А, де розташована земельна ділянка позивача, при цьому будь-яких належних доказів, щодо часу завершення виконання цих будівельних робіт суду не надав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував той факт, що позивач та його родина не може повноцінно реалізувати свої законні права на відпочинок та чисте довкілля, бо вважає вказану позицію позивача помилковою оскільки вона не ґрунтується на належних та допустимих доказах. При цьому, він посилався на Протокол № 74 дослідження повітря населених місць від 07 липня 2017 року, із змісту якого вбачається, що спеціалістом було здійснено забір проб повітря за адресою Полтавська область, Диканський район, с. Михайлівка. вул. Центральна, 41. За наслідками проведення дослідження був зроблений висновок, що вміст забруднюючих речовин в атмосферному повітрі за вказаною адресою не перевищує нормативних показників затверджених 03.03.2015 року «Граничнодопустимі концентрації хімічних і біологічних речовин в атмосферному повітрі населених місць».

Крім того, згідно листа виконкому Стасівської сільської ради №02-17/508 від 13.07.2017 року відповідача було повідомлено, що 13. 06. 2017 року комісією Стасівської сільської ради було проведено обстеження умов утримання тварин відповідачем ОСОБА_2 по вул. Центральній, 41, в с. Михайлівка. За результатами обстеження було встановлено, що тварини (коні в кількості 4 голів ) утримуються за вказаною адресою. На присадибній ділянці ведуться роботи по улаштуванню території для утримання коней на відстані близько 60 м. від проїжджої частини. При візуальному огляді тварини знаходяться в задовільному стані, корма в наявності. Згідно ветеринарного свідоцтва РД-00 №773289 від 18. 05. 2017 року тварини піддано клінічному огляду за результатами якого визнані здоровими.

Також, представник відповідача пояснив, що утримання чотирьох коней на належній відповідачу ОСОБА_2 земельній ділянці відповідає її цільовому призначенню.

Крім того, представник відповідача в своєму запереченні вказав на те, що на протязі всього часу утримання відповідачем коней ніяких претензій з боку мешканців територіальної громади чи місцевих органів влади не надходило. При цьому, будь - яких доказів на підтвердження правомірності дій відповідача ОСОБА_2 суду ним надано не було.

Відповідач та його представник вважають позицію позивача ОСОБА_1 недобросусідською, яка спрямована не на налагодження добросусідських відносин між суміжними землекористувачами, а таку, що направлена на загострення суперечок і перенесення шляхів їх вирішення в судову площину.

Третя особа, ОСОБА_5 не заперечувала проти позовних вимоги позивача, так як вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому пояснила, що вона спільно з позивачем тривалий час користується земельною ділянкою та будинком з господарськими будівлями, що розташовані по вул. Центральній, 28-А с. Михайлівка Стасівької сільської ради Диканського району Полтавської області. На проти її з позивачем господарства, через дорогу, знаходиться господарство відповідача ОСОБА_6 В цьому господарстві на невеликій земельній ділянці, відповідач в порушення санітарних норм, утримує чотирьох дорослих коней. Через географічно - природну специфіку розташування земельних ділянок запахи сечі, нечистот, бруду постійно відчувається на території її земельної ділянки та будинку. Вона та її чоловік не можуть провітрювати дім, знаходитися на грядці, запрошувати до себе в гості знайомих, друзів колег, так як все просякнуто запахом нечистот і кінського поту. Крім цього третя особа до суду подала письмове спільне звернення до сільського голови Стасівської сільської ради Диканського району Полтавської області підписане мешканцями с. Михайлівка від 19.06.2017 року щодо неналежного утримання коней відповідачем ОСОБА_6 за місцем його земельної ділянки та відповідь голови Стасівської сільської ради Диканського району від 21.06.2017 року.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, відповідача його представника, третьої особи, свідка та дослідивши наявні по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до статей 49, 50 Конституції України кожен має право на охорону здоровя, на безпечне для життя і здоров'я довкілля.

Статтями 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) чітко визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом п. б ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ч.6 ст.13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частиною другою-пятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїм правами, а також застосувати інші наслідки встановлені законом.

Відповідно до приписів ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З позовної заяви позивача вбачається, що предметом доказування є недопустимий вплив, здійснюваний сильними й неприємними запахами.

Як встановлено в судовому засіданні, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 941863 земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель площею 0,15 га, яка розташована в с. Михайлівка, по вул. Центральна,28-А. Диканського району Полтавської області належить третій особі по справі ОСОБА_7, яка являється дружиною позивача ОСОБА_1

Далі, судом було встановлено, що сім'я позивача під час літніх відпусток проживає у дачному будинку, який розташований на вказаній земельній ділянці, але по сусідству з ними мешкає відповідач ОСОБА_2, який утримує на території свого господарства коней. Вказані коні утримуються на невеликій ділянці землі, поблизу господарства позивача, що знаходиться через дорогу на проти вказаної вище земельної ділянки позивача. У супереч норман коні утримуються не в закритому спеціально - обладнаному приміщенні, а на вільному вигулі, що підтверджується наданими позивачем суду фотографіями. Даного факту в суді не заперечував і сам відповідач ОСОБА_2

В своєму позові позивач наголошує, що відповідачем порушуються його права та права його сім'ї на безпечне для життя і здоров'я довкілля. Від домашніх тварин забруднюється повітря і земельна ділянка забруднюється від нечистот як постійного джерела неприємних запахів і небезпеки інфекційних хвороб. З метою захисту своїх порушених прав та прав його сімї позивач спочатку звертався до відповідача, а коли той відмовився усунути наявні недоліки добросусідства, звернувся з спільною заявою до голови Стасівської сільської ради Диканського району.

Після проведеної обстеження в межах наданих повноважень сільським головою, 21.06.2017 року мешканцям села Михайлівка була надана відповідь, щодо проведення профілактичної бесіди з відповідачем ОСОБА_2 з приводу необхідності дотримуватися принципів добросусідства та виконання ним санітарних правил і норм щодо утримання тварин, а також його було попереджено про недопустимість допущення порушень в подальшому.

Незважаючи на запевнення комісії, відповідачем ОСОБА_2 про улаштування протягом одного місяця приміщення для належного утриманні коней, останній продовжує порушувати порядок утримання коней на своїй земельній ділянці і по час розгдляду справи в суді, бо ніяких дій, щодо вирішення наявної спірної проблеми тривалий час не проводить, тобто він свідомо порушує принципи добросусідства, що може завдати шкоди правам і свободам позивача, його сім"ї, іншим громадянам, інтересам суспільства, погіршити екологічну ситуацію в с. Михайлівка Диканського району.

Дані факти в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_8, який суду пояснив, що тривалий час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 і добре знає як позивача по справі, так і відповідача ОСОБА_2, який в своєму господарстві на подвір"ї, на вільному вигулі утримує чотирьох коней. Вказані коні постійно знаходяться на клаптику землі: удень і вночі, в усі пори року. Коні перебувають без належного догляду і харчування, про що свідчить наскрізь забруднена нечистотами вказана ділянка, об"їдена кора садових дерев. Так як коні утримуються поблизу вулиці Цетральна с. Михайлівка, сусіди відповідача, яким є і позивач по справі ОСОБА_1 відчувають значні незручності у виді постійного бруду, неприємних запахів, від яких важко позбавитись.

Суд вважає, що наведені вище докази надані позивачем в підтвердження позовних вимог є належними і допустимими, а тому заслуговують на увагу при винесенні рішення по справі.

Разом з тим відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вказаних вище обставин суд не бере до уваги твердження відповідача та його представника проте, що докази надані відповідачем суду відповідають вимогам чинного законодавства, а докази позивача є неналежні та недопустимі, а тому вважає його безпідставиним з наступних підстав.

В суді не заперечувався той факт, що відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, площею 0,36 га згідно з державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 043905 (а. с. № 23).

Разом з тим, суд не бере до уваги як належний доказ Протокол № 74 дослідження повітря населених місць від 07.07.2017 року (а.с.№ 21-23). Так автори протоколу до нього не додали документів які свідчать про їхню компетенцію і право на проведення таких досліджень. Також не було додано ліцензії, статуту, положення організації яка проводила дослідження повітря на території господарства відповідача ОСОБА_2 Відсутня інформація, яка указує на статус авторів протоколу: ким вони є - експерти, фахівці чи ще хтось. В протоколі зазначено місце відбору проби, територія господарства відповідача, що знаходиться в с. Михайлівка, вул. Центральна,41, хоча в позові позивача йдеться про недопустимий вплив на власників іншої земельної ділянки за адресою вул. Центральна,28-А, в с. Михайлівка Диканського району. Незважаючи на те що дослідження і було зроблене, але воно і сам вказаний вище протокол № 74 не можуть бути доказом, бо цей доказ не стосується суті позовних вимог і предмету позову. Він не може бути підставою для відмови у позовних вимогах, є неналежним. Інших доказів повязаних з позивними вимогами позивача відповідачем суду надано не було.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Таким чином, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 довів порушення його прав, а саме відповідачем ОСОБА_2, а тому його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, бо ґрунтуються на законі та доведені належними і допустимими доказами.

Суд вирішуючи позовні вимоги позивача про повернення йому судових витрат по справі, вважає, що вони підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони пронесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як було встановлено в суді, позивачем при подачі позову до суду були сплачений судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо відшкодування позивачу понесених судових витрат за надання правової допомоги , що передбачено ст. 84 ЦПК України ця вимога позивача підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Право на відшкодування судових та інших витрат позивач має лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

В суді з особистих пояснень позивача було зясовано, що правову допомогу в написанні позовної заяви та зібранні доказів надав його син ОСОБА_9, який є фізичною особою підприємцем і однією з видів його діяльності є діяльність в сфері права. На думку суду це свідчить у зацікавленості як позивача так і його сина, ФОП ОСОБА_9 у збільшенні плати за надання правової допомоги з метою подальшого її стягнення з відповідача по справі ОСОБА_2

Витрати на правову допомогу повинні бути підтверджені документально. Тому інші засоби доказування цих обставин, крім письмових, є недопустимими.

Суд враховуючи принципи співрозмірності та розумності судових витрат на правову допомогу та те, що справа не є складною, позивачем ОСОБА_1 не надано до суду оригінали платіжного документу суд, як вимагає чинне законодавство, а тому вважає, що сплата судових витрат за правову допомогу на користь позивача підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 90,103,158,159 ЗК України, ст. ст.13, 321, 386, ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 84, 88, 208, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Зобов"язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 (вул, Центральна,28-А с. Михайлівка Диканського району Полтавської області) шляхом утримання коней у закритому спеціально обладнаному приміщенні (будівлі) й очищення земельної ділянки по вул. Центральній,41 с. Михайлівка Диканського району Полтавської області від нечистот та постійного джерела неприємних запахів і небезпеки інфекційних хвороб, тим самим припинивши неприпустимий вплив.

Стягти з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у виді судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. та 1000 грн. 00 коп. - за надання правової допомоги, а всього 1 640 (одна тисяча шістсот сорок) грн.00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області на протязі десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: