Справа № 600/210/17
Справа № 2/600/293/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2017 року Козівський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Гриновець О.Б.,

з участю: секретаря судового засідання Сташків О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у залі суду в смт. Козова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Козівського району Тернопільської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно, згідно якої просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 08.07.2003 року, та після смерті батька ОСОБА_6, який помер 15.01.2008 року право власності на спадкове майно, зокрема на 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що в селі Потік, по вул. Шевченка № 38, Козівського району, Тернопільської області, а також, як за членом колишнього колгоспного двору право власності на 3/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що в селі Потік, по вул. Шевченка № 38, Козівського району, Тернопільської області.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 08 липня 2003 року померла її мати ОСОБА_5, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ИД №166260.

15 січня 2008 року помер її батько ОСОБА_6, який проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 16.01.2008 року серія 1-ИД № 053195.

Батькам позивачки на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в с. Потік, по вул. Шевченка, 38, Козівського району. Після смерті батьків згідно ст.529 ЦК УРСР (1963 року) та ст.1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем першої черги за законом, в належному порядку та в строк прийняла спадщину, оскільки постійно проживала та була зареєстрована із спадкодавцями, та оформила на своє імя земельні ділянки, які належали батькам, в межах відкритих нотаріусом спадкових справ №614 та №615.

Проте, Козівською державною нотаріальною конторою позивачці відмовлено в оформленні спадкового майна (житлового будинку) та роз'яснено, що відповідно до статті 47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Рекомендовано звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 не зявилися, проте подали суду письмові клопотання, згідно яких просять справу слухати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Козівського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, подав до суду відзив на позов, згідно змісту якого не заперечує щодо позовних вимог ОСОБА_1, розгляд справи просить проводити без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, подав до суду письмове клопотання, згідно змісту якого не заперечує щодо позовних вимог ОСОБА_1, визнає позовні вимоги в повному обсязі, та просить розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, подав до суду письмове клопотання, згідно змісту якого не заперечує щодо позовних вимог ОСОБА_1, визнає позовні вимоги в повному обсязі, та просить розгляд справи проводити без його участі.

Згідно ч.4 ст.130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі, серед іншого, визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачами не суперечить закону і не порушує чиї небудь права або законні інтереси.

Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, прийшов до наступного висновку.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що батьками позивачки ОСОБА_1 є ОСОБА_6 та ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 13.05.1974 року.

08 липня 2003 року померла мати позивачки ОСОБА_5, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1-ИД № 166260.

15 січня 2008 року помер батько позивачки ОСОБА_6, який проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 16.01.2008 року серія 1-ИД № 053195.

Батькам позивачки спільно із позивачкою ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_3 на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в с. Потік, по вул. Шевченка, 38, Козівського району, що підтверджується довідкою ОСОБА_2 сільської ради Козівського району від 11.11.2016 року №402/2-19, випискою з погосподарської книги від 16.11.2016 року №405/2-19, а також копією рішення Бишківської сільської ради Козівського району №31 від 11.09.1990 року «Про оформлення права власності на житлові будинки».

Згідно виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року, виданої ОСОБА_2 сільською радою Козівського району 16.11.2016 року за № 405/2-19, головою колгоспного двору був батько позивачки ОСОБА_6, та членами, мати позивачки ОСОБА_5, позивачка ОСОБА_1, та відповідачі по справі ОСОБА_4, ОСОБА_3.

Після смерті батьків згідно ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) та ст. 1261 ЦК України позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом, в належному порядку та в строк прийняла спадщину, оскільки постійно проживала та була зареєстрована із спадкодавцями до дня їх смерті, а також, оформила на своє імя земельні ділянки, які належали батькам, в межах відкритих Козівською державною нотаріальною конторою спадкових справ №614 та №615, що підтверджується копіями Свідоцтв про право на спадщину за законом від 17.10.2008 року.

Судом також встановлено, що 22.02.2017 року Козівською державною нотаріальною конторою позивачці відмовлено в оформленні спадкового майна (житлового будинку) та роз'яснено, що відповідно до статті 47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства, що підтверджується листом від 22.02.2017 року № 85/01-16.

Як зазначено в п. 3.1. Інформаційного листа ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, (втратила чинність на підставі Наказу Мінюсту № 18/5 від 14.06.1994 року) підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року)», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до ст. ст.120-121, ст.123 ЦК Української РСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування та розпорядження майном колгоспного двору здійснюється тільки за згодою всіх членів двору. При поділі майна колгоспного двору розмір часток членів колгоспного двору визнається рівними.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Після смерті батьків позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину в належному порядку та в строк, оскільки постійно проживала та була зареєстрована із спадкодавцями у спадковому будинку до дня їх смерті, що підтверджується довідками ОСОБА_2 сільської ради Козівського району від 16.11.2016 року.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батьків, відмови від прийняття спадщини не заявляла, в належному порядку прийняла спадщину.

У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10, 212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 58, 60, 61, 130, 158, 174, 197, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканкою с. Потік, вул. Шевченка, 38, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 08.07.2003 року, та після смерті батька ОСОБА_6, який помер 15.01.2008 року право власності на спадкове майно:

- на 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, зокрема: житловий будинок (А), побудований з каменю, загальною площею 72,9 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., сарай (Б), побудований з глини, загальною площею 15,7 кв.м., гараж (В), побудований з каменю, загальною площею 22,7 кв.м., сарай (Г), побудований з каменю, загальною площею 55,1 кв.м., літню кухню (Д), побудовану з каменю, загальною площею 61,4 кв.м., огорожу із металевої сітки (№ 1), загальною площею 22,0 кв.м., металеві ворота (№ 2), загальною площею 5,0 кв.м., що в селі Потік, по вул. Шевченка № 38, Козівського району, Тернопільської області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканкою с. Потік, вул. Шевченка, 38, як за членом колишнього колгоспного двору право власності на нерухоме майно:

- на 3/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, зокрема: житловий будинок (А), побудований з каменю, загальною площею 72,9 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., сарай (Б), побудований з глини, загальною площею 15,7 кв.м., гараж (В), побудований з каменю, загальною площею 22,7 кв.м., сарай (Г), побудований з каменю, загальною площею 55,1 кв.м., літню кухню (Д), побудовану з каменю, загальною площею 61,4 кв.м., огорожу із металевої сітки (№ 1), загальною площею 22,0 кв.м., металеві ворота (№ 2), загальною площею 5,0 кв.м., що в селі Потік, по вул. Шевченка № 38, Козівського району, Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Б.Гриновець