АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7225/17 Справа № 195/1364/17 Головуючий у 1 й інстанції - Скрипченко Д. М. Доповідач - Єлізаренко І.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участі секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу другого з батьків, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу другого з батьків.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 2015 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з нею, що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 18 серпня 2017 року №1663. Фактично, шлюб припинено на початку 2017 року, коли вони почали проживати окремо. Вона неодноразово зверталась в усній формі до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини з України, проте останній категорично заперечує проти виїзду дитини. Вона не має намірів ховати дитину від його батька та зобов'язується забезпечувати зустріч дитини із його батьком. На підставі викладеного, просила суд надати дозвіл на виїзд з України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 строком на один рік з дня набрання рішення суду законної сили.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Надано ОСОБА_3 дозвіл на виїзд з України неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері без письмової згоди та без супроводу батька дитини, ОСОБА_2, строком на один рік, з дня набрання рішення суду законної сили. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 14 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 2015 року (а.с.7).

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.57).

Від шлюбу мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

З довідки про склад сім'ї від 18 серпня 2017 року №1663 вбачається, що неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матір'ю ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 (а.с.9).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції посилався на те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Сттаттею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно до ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. На підставі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

З аналізу вказаних правових норм випливає, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька, і матері у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

З аналізу вказаних норм вбачається, що законодавцем надано право суду приймати рішення, щодо виїзду дитини за кордон, при умові строкової, конкретно визначеної поїздки із зазначенням країни та часу перебування, та відмови одного з батьків, який не позбавлений батьківських прав, у надані згоди на конкретний виїзд.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 2015 року (а.с.7).

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.57).

Від шлюбу мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач просила надати дозвіл на виїзд з України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 строком на один рік з дня набрання рішення суду законної сили (а.с.3, 4).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Слід вказати, в прохальній частині позовної заяви позивач ОСОБА_3 взагалі не зазначила до якої саме країни просила надати дозвіл на виїзд дитини з України без згоди батька, не вказала конкретний строк поїздки (з якої дати та до якої дати), мету та час перебування дитини за межами України, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув та не вказав зазначеного також і в своєму рішенні.

Діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на конкретний виїзд, без згоди одного з батьків, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати одноразовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі, з визначенням його початку й закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди одного з батьків на підставі рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

Отже, надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, і фактично позбавляють батька можливості брати участь у вихованні дитини та можливості спілкування з нею.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 рокуу справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу другого з батьків - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу другого з батьків - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді