АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

31 серпня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Українець Л.Д., Чобіток А.О.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою Кредитної спілки «СуперКредит» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення суду, заінтересована особа:ОСОБА_2,

за апеляційною скаргою Кредитної спілки «СуперКредит» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року,

встановила:

у березні 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року в задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник заявника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою заяву задовольнити, посилаючись на порушення норм процесуального права

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника заявника, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір, який був предметом розгляду, є споживчим, а тому на правовідносини, які склались між сторонами, розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів», що унеможливлює розгляд справи третейським судом. Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з таких підстав.

Згідно положень ст. 6 Закону України «Про третейські суди» (зі змінами від 03 лютого 2011 року), відповідно до якого справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) є непідвідомчими третейським судам.

Згідно з п. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Суб'єктами правовідносин споживчого кредитування є споживач послуг з надання кредиту та банк. Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування.

Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов'язку найманого працівника, або як договір про намір здійснити такі дії.

Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Матеріали справи свідчать про те, що заявник просив суд видати виконавчий лист на примусове виконання рішення третейського суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_2, яка відповідно до договору поруки від 20 червня 2015 року, укладеного між нею та заявником, поручилась за виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором., а тому вазаний спір не є таким, що регулюється Законом України «Про захист споживачів»

Враховуючи викладене, ухвалу суду першої інстанції слід скасувати з направленням питання на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу Кредитної спілки «СуперКредит» задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року скасувати та направити питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді

№ справи: 761/42692/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8063/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Бортницька В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.