Справа № 165/1408/17 Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М.М.
Провадження № 22-ц/773/1610/17 Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Киці С.І., Данилюк В.А.,

секретар с/з - Черняк О.В.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 27 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» пред'явило в суд позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 листопада 2011 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач під особистий підпис була ознайомлена та погодилася із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою, тарифами банку, що в сукупності становлять договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 52153,69 грн., з яких заборгованість по кредиту - 5543,65 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 40655,68 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2994,66 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 2459,70 грн., позивач просив стягнути із відповідача в його користь зазначену заборгованість за кредитом.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 27 жовтня 2017 року в даній справі позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 листопада 2011 року в розмірі 52153,69 грн., з яких 5543,65 грн. - заборгованість по кредиту, 40655,68 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 2994,66 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 2459,70 грн.

Стягнуто з відповідача в користь позивача 1600 грн. судового збору.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким частково задоволити позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнути з неї в користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 5543, 65 грн., а у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали і просили скаргу задовольнити, представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив і просив її відхилити.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Із матеріалів справи убачається, що 07 листопада 2011 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, який складається з анкети-заяви разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами. Датою укладання договору є підписання позичальником заяви. За умовами даного договору позивач надав відповідачу у користування кредитні кошти шляхом установлення кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.6-31).

За умовами договору за користування кредитом відповідач повинна була сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 36% річних. У анкеті-заяві відповідач висловила свою згоду на те, що дана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

До позовної заяви позивачем додано розрахунок заборгованості за договором, із якого убачається, що станом на 30 квітня 2017 року розмір заборгованості становить 52153, 69 грн., з яких заборгованість по кредиту - 5543,65 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 40655,68 грн., пеня та комісія - 2994,66 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 2459,70 грн. (а.с.4-5).

Крім того, із вказаного розрахунку також убачається, що останні платежі за договором були здійснені відповідачем 26 листопада 2014 року в розмірі 200 грн. та відповідно 28 квітня 2015 року в розмірі 5,34 грн. (а. с. 5).

Відповідач ОСОБА_3 в своїх запереченнях на позовну заяву просила суд застосувати строки позовної давності.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитом, не повертає кредитні кошти відповідно до порядку та умов погашення кредиту, не сплачує нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, а тому суд стягнув з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 52153,69 грн.

Також місцевий суд виходив з того, що позовні вимоги банком заявлені в межах строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не пропущений строк позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Відповідно до частин 1, 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

В судовому засіданні встановлено, про що не заперечувала і сама відповідач, що останній платіж за кредитним договором в розмірі 200 грн. був внесений нею відповідно 26 листопада 2014 року, а з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом банк звернувся 12 червня 2017 року, тобто позов банком пред'явлений в межах встановленого законом строку позовної давності.

Згідно із частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина 1 статті 1050 ЦК України).

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З урахуванням того, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо стягнення із відповідача в користь позивача заборгованості по кредиту.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із визначеним судом розміром відсотків за користування кредитом, пені і штрафів з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг банк має право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта (а.с.13 - зворот).

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Частиною третьою цієї статті визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Таким чином, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такі ж висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року та 30 листопада 2016 року.

В судовому засіданні встановлено, що банком змінювалися розміри процентної ставки, а саме: за період з 07 листопада 2011 року по 01 січня 2013 року застосовувалася процентна ставка в розмірі 36% річних, за період з 01 січня 2013 року по 01 вересня 2014 року застосовувалася процентна ставка в розмірі 30% річних, а починаючи з 01 вересня 2014 року процентна ставка збільшена до 34,8% річних, а з 01 квітня 2014 року процентна ставка була збільшена до 43,2% річних (а. с. 4-5).

При цьому судом встановлено, що кредитором змінювався встановлений договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника, тобто в односторонньому порядку. Так, позивач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що банком на адресу позичальника направлявся лист про зміну розміру процентної ставки і, що позичальнику був вручений такий лист під розписку. Також між кредитором і позичальником не укладалася додаткова угода про зміну розміру процентної ставки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом слід змінити і при визначенні розміру заборгованості слід виходити із процентної ставки, визначеної в кредитному договорі, а саме: 36 %.

Крім того, із наданого апеляційному суду розрахунку заборгованості по кредиту убачається, що заборгованість по відсотках за користування кредитом з врахуванням процентної ставки в розмірі 36 % складає 5320,18 грн., яка підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Частина 1 та пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачають, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Всупереч наведеним нормам закону, суд першої інстанції своїм рішенням стягнув з позичальника в користь кредитора пеню в розмірі 2994,66 за період, починаючи з 01 березня 2014 року і по 30 квітня 2017 року.

Колегія суддів вважає, що відповідно до зазначених вимог закону до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік, а з врахуванням того, що відповідач подала заяву про застосування строків позовної давності, з позичальника в користь кредитора підлягає стягненню пеня за один рік в розмірі 1200 грн.(розмір пені за один місяць 100 грн. х 12 місяців = 1200грн.).

В частині вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) колегія суддів керується наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України ).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктами 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежу з будь-якого грошового зобов'язання, передбачених даним договором, більше, ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до вимог статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

За таких обставин суд першої інстанції у своєму рішенні дійшов неправильного висновку про одночасне стягнення з боржника пені та штрафів (фіксованої частини в розмірі 500 грн. та процентної складової в розмірі 2459,7 грн.), а тому позовні вимоги банку про стягнення з позичальника штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 2459грн. до задоволення не підлягають.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що із-за порушення судом норм матеріального і процесуального права рішення суду першої інстанції слід змінити.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 27 жовтня 2017 року в даній справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, укладеним 07 листопада 2011 року між ОСОБА_3 і Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», в розмірі 12063 грн. 83 коп., з яких - 5543 грн. 65 коп. заборгованість по тілу кредиту, 5320 грн.18 коп. заборгованість по відсотках та 1200 грн. пені.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1206 грн. 38 коп. судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді