Провадження №6/760/408/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря - Подобєд О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві подання державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мірошник К.А. про обмеження у праві виїзду за межі України боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В :

31.07.2017 державний виконавець Мірошник К.А. звернувся до суду із поданням, в якому просить тимчасово обмежити ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання ним свої зобов'язань за рішенням суду.

В обґрунтування подання зазначає, що на виконанні у відділі Солом'янського РВДВС ГТУЮ у м. Києві знаходяться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №760/18803/14-ц, виданого 25.09.2015 про стягнення з ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5 аліментів у розмірі 3000,00 грн., починаючи з 02.09.2014 до досягнення дитиною повноліття. Боржник ухиляється від самостійного виконання своїх зобов'язань за рішенням суду, у зв'язку з чим має заборгованість по сплаті аліментів.

З огляду на наведені обставини державний виконавець просить обмежити ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України на підставі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України».

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), суд розглядає негайно без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду клопотання, в якому просить провести розгляд подання за його відсутності. За таких обставин суд вважає можливим розглянути подання у його відсутності.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» визначено загальні умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 11 вказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що «ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням» слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Так, зокрема, відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Відповідно задоволення подання державного виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення останнього від виконання зобов'язання.

Судом встановлено, що на виконанні у Солом'янському РВДВС ГТУЮ у м. Києві знаходяться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №760/18803/14-ц, виданого 25.09.2015 про стягнення з ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5 аліментів у розмірі 3000,00 грн., починаючи з 02.09.2014 до досягнення дитиною повноліття. Боржник ухиляється від самостійного виконання своїх зобов'язань за рішенням суду, у зв'язку з чим має заборгованість по сплаті аліментів.

З матеріалів подання вбачається, що державним виконавцем проведено ряд виконавчих дій з метою примусового виконання рішення, однак на день внесення подання у боржника існує заборгованість по виплаті аліментів.

Зазначена обставина на думку державного виконавця є наслідком ухилення боржника від виконання рішення.

Разом з цим, які конкретні дії вчинені ОСОБА_4 з метою ухилитись від виконання рішення суду в поданні державним виконавцем не вказано.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов'язань, а не за наявність факту їх невиконання. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

В момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

При цьому в супереч вимогам ч. 3 ст. 10 ЦПК України зазначені обставини державним виконавцем не доведені.

Водночас статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ст. 313 ЦК України).

З огляду на наведене, враховуючи, що законних підстав для обмеження права ОСОБА_4 на свободу пересування, гарантованого Конституцією України, під час розгляду справи не встановлено, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання державного виконавця Мірошник К.А. має бути відмовлено.

Керуючись статтями 293, 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мірошник К.А. про обмеження у праві виїзду за межі України боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_4 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи яка її оскаржує апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: