У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Бондаренко Н.В., Григоренка М.П.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_3 - адвокатом Коноплястим Ярославом Сергійовичем на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 31 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні приміщенням та виселення та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на будинок, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 31 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні приміщенням та виселення задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в користуванні будинком АДРЕСА_1

Виселено ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, з будинку АДРЕСА_1 який належить на праві приватної власності в розмірі 1/2 та 1/6 ОСОБА_5 та на праві приватної власності в розмірі 1/6 неповнолітній ОСОБА_6.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на будинок відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Коноплястий Ярослав Сергійович покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права

Вказує, що 21 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_8 з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на будинок за адресою АДРЕСА_1

___________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 559/1244/16-ц Головуючий в суді І інстанції - Ходак С.К.

Провадження № 22-ц/787/1576/2017 Суддя-доповідач - Шимків С.С.

У свою чергу ОСОБА_5 подала позовну заяву до ОСОБА_3 про виселення, яка діяла у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_6.

ОСОБА_3 у 2011 році домовився з ОСОБА_11 про купівлю вищезазначеного будинку. З останнім ОСОБА_3 перебував у гарних стосунках та без розписки передав кошти у сумі 1500 доларів США. Після цього ОСОБА_11, який був власником даного будинку, дозволив ОСОБА_3 у ньому проживати та погодився укласти договір купівлі-продажу у майбутньому. Загальна сума вартості будинку за домовленістю складала 13500.00 доларів США.

В 2012 році, перебуваючи за межами України, ОСОБА_3 домовляється з ОСОБА_11 про те що продасть свій мікроавтобус та здійснить частково розрахунок за будинок. На той момент ОСОБА_3 передав кошти за вказівкою ОСОБА_11 його рідному брату ОСОБА_12. Сума складала 8000 доларів США, про що свідчить складена розписка.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_11 помер.

Виходячи з розписок та оцінки майна, які наявні в матеріалах справи, можливо зробити висновок, що ОСОБА_5 уже отримала у повному обсязі кошти за 1/2 частину майна, яка на той момент вже належала їй на праві приватної власності. З цього аналізу чітко вбачається що ОСОБА_5, вдаючись до обману ухиляється від укладення договору купівлі-продажу майна.

Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.

ОСОБА_5 у поданих до суду запереченнях на апеляційну скаргу покликається на законність рішення суду першої інстанції.

Вказує, що ОСОБА_3, обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що між ним та ОСОБА_5, фактично було укладено договір купівлі-продажу і вона йому передала майно. Проте не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору (ст. 638 Цивільного кодексу України) крім того відповідно до ч. 3 ст. 640 Цивільного кодексу України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Просить суд відхилити апеляційну скаргу та залишити оскаржуване рішення без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та задовольняючи позов ОСОБА_5, місцевий суд виходив із того, що договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України та, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, право власності надає власникові право розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та положенням чинного законодавства.

ОСОБА_5 на праві приватної власності належить 1/2 та 1/6 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 05.06.2013 року, НОМЕР_1 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.06.2013 року, ВТЕ № 141187, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.06.2013 року, індексний номер витягу 4426993 (а.с. 5-6)

Неповнолітній дочці позивачки, ОСОБА_6 на праві приватної власності належить 1/6 житлового будинку АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом про право власності за законом від 05 червня 2013 року (а.с.5,6).

Як вбачається із наявної у матеріалах розписки від 28.08.2013 році ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_3 5500 доларів США на придбання належного їй та дочці 83,2/100 (1/2, 1/6 та 1/6) житлового будинку АДРЕСА_1

У розписці зазначено, що ОСОБА_5 зобов'язується продати ОСОБА_3 вищезазначене житло після оформлення прав власності на нього. В зв'язку з даною домовленістю вона передала ОСОБА_3 ключі від квартири та дозволила йому тимчасово там проживати, до отримання документів, які підтверджують її право власності (а.с. 60).

ОСОБА_3 звертаючись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу спірного житлового будинку дійсним покликався на те, що договір був фактично укладений, оскільки він як покупець передав обумовлені договором грошові кошти, а продавець - ОСОБА_5 передала йому ключі від будинку та прийняла грошові кошти за його купівлю, однак вона ухиляється від його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Відповідно до п. 13 вищезазначеної постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_5 не просто ухиляється від нотаріального посвідчення договору, а покликається на те, що правочин не був укладений, оскільки кошти, передані їй ОСОБА_3 за будинок є лише авансом, а повністю розрахунку проведено не було.

Таким чином, сторонами не було досягнуто згоди за всіма істотними умова договору.

Отже, місцевим судом правомірно відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на будинок та задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні приміщенням та виселення, оскільки право власності ОСОБА_5 та ОСОБА_7, в силу ч. 1 ст. 321 ЦК України, є непорушним та включає правомочність розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_3 - адвокатом Коноплястим Ярославом Сергійовичем відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 31 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: Н.В. Бондаренко

М.П. Григоренко