Провадження № 2/325/255/2017
Справа № 325/665/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2017 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючої судді Діденко Є.В., за участю секретаря судового засідання Краснової Ю.С., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши в смт. Приазовське Запорізької області у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: КП «Нерухомість-П», Відділ Держгеокадастру у Приазовському районі Запорізької області, Приазовська районна державна адміністрація, ПАТ «Державний ощадний банк України», про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 31/100 частку житлового будинку № 37 по вул. Горького в смт. Приазовське Запорізької області, 31/100 частку земельної ділянки площею 0,23112 га для обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарства та на грошові кошти в сумі 2118,24 грн. на рахунку № 23459 в ПАТ «Державний ощадний банк України» в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла 23 січня 2003 року.

Позов обґрунтований тим, що 23.01.2003 року померла ОСОБА_5, яка була матірю позивачки. На випадок смерті ОСОБА_5 склала заповіт, у якому заповіла все своє майно дочці ОСОБА_3 Починаючи з 10.04.1966 року ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6, і в період шлюбу вони разом 06.02.1968 року придбали у власність житловий будинок № 37 по вул. Горького в смт. Приазовське, який був оформлений на ОСОБА_6, а також земельну ділянку площею 0,23112 га для обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарства, яка також була оформлена на ОСОБА_6 на підставі державного акту на земельну ділянку. 04.04.1968 року ОСОБА_6 подарував 19/50 частин будинку своїй матері, частка, що залишилась склала 31/50. На підставі ст. 22 КпШС половина частки будинку, тобто 31/100, належала ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, а отже є спадковим майном, а також частка земельної ділянки в розмірі 31/100, пропорційно до частки права власності в будинку. Також, за життя ОСОБА_5 мала грошові кошти в сумі 2118 грн. 24 коп. на рахунку № 23459 в ПАТ «Державний ощадний банк України». 13.02.2016 року ОСОБА_6 помер, після його смерті спадкоємцем є його дружина ОСОБА_4 Після смерті матері позивачка прийняла спадщину, але нотаріус відмовив їй в оформленні спадщини через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. У звязку з цим, позивачка просить визнати за нею право власності на спадкове майно в судовому порядку.

В судове засідання позивачка ОСОБА_3 не прибула, її представник ОСОБА_1 позов підтримав з викладених у ньому підстав.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_4 не прибула, її представник ОСОБА_2 проти позову заперечила, пославшись на те, що все майно, яке було оформлено на ОСОБА_6 в порядку спадкування після його смерті має належати ОСОБА_4

Треті особи - КП «Нерухомість-П», Відділ Держгеокадастру у Приазовському районі Запорізької області, Приазовська районна державна адміністрація, ПАТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання уповноважених представників не направили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від відділу Держгеокадастру і Приазовської районної державної адміністрації надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, заперечень не надали.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 23 січня 2003 року померла ОСОБА_5, що підтверджено свідоцтвом про смерть від 24.01.2003 року серії 1-ЖС № 237048.

Згідно із заповітом від 30.09.1994 року, ОСОБА_5 заповіла все своє майно дочці ОСОБА_3

Як підтверджено свідоцтвом про народження від 29.03.1958 року серії ГД № 034744, довідками відділу РАЦС Приазовського районного управління юстиції від 19.11.2008 року та свідоцтвом про укладення шлюбу від 24.10.1978 року, ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_5

Як свідчать матеріали спадкової справи, після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_3 прийняла спадщину у встановленому законом порядку шляхом подання заяви до нотаріальної контори, відомості про інших спадкоємців, які прийняли спадщину, відсутні.

Постановою нотаріуса від 21.12.2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок і земельну ділянку через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 24.10.1978 року серії І-ЖС № 385811, ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 10 квітня 1966 року.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 06 лютого 1968 року, у період шлюбу ОСОБА_7 оформив у власність домоволодіння № 37 по вул. Горького в смт. Приазовське Запорізької області, 19/50 частин якого на підставі договору дарування від 04 квітня 1968 року подарував ОСОБА_8

Згідно з довідкою КП «Нерухомість-П» від 12.12.2016 року № 393, право власності на 31/50 частин житлового будинку № 37 по вул. Горького в смт. Приазовське Запорізької області належить ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності від 06.02.1968 року. Нумерація будинку з № 11а на № 37 змінена рішенням Приазовської селищної ради від 18.09.2012 року № 74.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 13.09.2017 року встановлено факт того, що свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння № 11а по вул. Горького в смт. Приазовське запорізької області видане 06.02.1968 року на імя ОСОБА_9 належить ОСОБА_6, який помер 13.02.2016 року.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 01.07.1997 року № 23, в період шлюбу ОСОБА_6 оформив у власність земельну ділянку площею 0,23112 га для обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарства.

Згідно з довідкою ПАТ «Державний ощадний банк України» від 21.06.2017 року № 107.26/1-133, наданою на запит суду, на користь ОСОБА_5 відкрито компенсаційний рахунок № НОМЕР_1, сума залишку коштів 2222,72 грн. Операції по виплаті вказаних сум здійснюються після прийняття окремих законодавчих актів України.

Згідно з матеріалами спадкової справи № 20/2017, 13 лютого 2016 року помер ОСОБА_6, спадкоємцем якого за заповітом є ОСОБА_4

Відповідно до п. 5 « Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи, що спадщина була прийнята в 2009 році, то до спірних правовідносин слід застосовувати положення чинного ЦК України в частині визначення права на спадкування.

Водночас, відповідно до положень ст. 58 Конституції України, до відносин щодо визначення належності спадкодавцю майна на праві спільної сумісної власності суд застосовує норми КпШС, який був чинним на момент набуття майна.

Статтею 22 КпШС визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,

користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства,

доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 24 КпШС , майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі

індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

В розумінні ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки 31/50 частина житлового будинку та земельна ділянка для його обслуговування були набуті у власність та оформлені на ОСОБА_6 в період шлюбу, і таке майно не відноситься до особистої власності згідно статті 24 КпШС, то воно належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в рівних частинах, і відповідно входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_5 в розмірі 31/100 частин житлового будинку.

Земельна ділянка площею 0,23112 га для обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарства також належала ОСОБА_10 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності. Виходячи з положень ст. 120 ЗК України позивач заявив вимоги про визнання права власності пропорційно до частки у житловому будинку, тобто 31/100 частина земельної ділянки.

Отже на переконання суду, оскільки позивачем було доведено право на спадкування після смерті ОСОБА_5, а також належність померлій спадкового майна, і неможливість оформлення спадщини в позасудовому порядку, то позовні вимоги в частині визнання права власності на частину житлового будинку і земельної ділянки підлягають задоволенню.

В частині визнання права власності на грошові кошти на рахунку ПАТ «Державний ощадний банк України» позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не було доведено наявність будь-якого спору або інших перешкод в оформленні права на отримання вкладу в нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Надана позивачем постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії була видана лише в частині оформлення права власності на житловий будинок та земельну ділянку, і не стосувалась вкладених грошових коштів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст . 10, 11, 14, 57-60, 81, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 392, 1216, 1218, 1233, 1267, 1268, 1296 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: КП «Нерухомість-П», Відділ Держгеокадастру у Приазовському районі Запорізької області, Приазовська районна державна адміністрація, ПАТ «Державний ощадний банк України», про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 31/100 частку житлового будинку № 37 по вул. Горького в смт. Приазовське Запорізької області, право власності на 31/50 частин якого оформлено за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 06.02.1968 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла 23 січня 2003 року.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 31/100 частку земельної ділянки площею 0,23112 га для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, право власності на яку оформлено за ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю № 23 від 01.07.1997 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла 23 січня 2003 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.В. Діденко