УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Завгородня І.М., розглянувши матеріали за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Любомльського районного суду Волинської області

від 31 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області

від 14 вересня 2017 року у справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:
ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 10 лютого 2012 року

ОСОБА_1 з сім`єю з трьох осіб (дружина ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2 ) видано ордер на службове жиле приміщення за адресою: квартира АДРЕСА_1 .
Наказом Голови ДПСУ від 08 лютого 2013 року № 77-ос капітана ОСОБА_1 направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 (м. Мукачево, Закарпатська область) та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15 лютого 2013 року № 44-ОС1 його виключено зі списків частини та усіх видів забезпечення, а згідно з протоколом засідання житлової комісії цього ж загону від 18 березня 2013 року № 3 знято з квартирного обліку, у зв`язку з переміщенням до іншого місця проходження військової служби.

Посилаючись на те, що на неодноразові звернення командування ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 заборгованість за квартплатою та спожиті комунальні послуги не сплатив, службове приміщення не звільнив, просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням на підставі ст. ст. 118, 121, 124 ЖК УРСР та п. 2.21 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 грудня 2007 року № 1040.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області

від 31 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Луцький прикордонний загін ДПСУ просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У зв`язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до ст. 124 ЖК УРСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.
Порядок визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням регулюється ст. ст. 71, 72, 107 ЖК УРСР. Стаття 124 ЖК УРСР встановлює загальні правила виселення з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення
Встановивши, що відповідачі зареєстровані у спірному житловому приміщенні, але не проживають у ньому, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням на підставі ст. ст. 118, 121,

124 ЖК УРСР.
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.
Обставини, на які посилається заявник, не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.
Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 31 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2017 року.

Копію ухвали разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.М. Завгородня