провадження № 2/243/1969/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

при секретарі Мирошниченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Словянська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням

Ухвалою суду від 23.03.2017 року провадження по справі було відкрите (а.с.18), та розгляд справи було призначено на наступні дати: 31.03.2017 року о 11 год. 46 хв., 20.04.2017 року о 11 год. 00хв., 13.05.2017 року о 13 год. 30 хв., 08.06.2017 року о 08 год. 30 хв., 29.06.2017 року о 16 год. 00 хв., 30.06.2017 року о 13 год. 00 хв., 04.08.2017 року о 13 год. 10 хв., 21.08.2017 року о 09 год. 00 хв., 19.09.2017 року о 16 год. 00 хв., 06.10.2017 року 0 13 год. 30 хв., 01.12.2017 року о 11 год. 15 хв. , 12.12.2017 року о 12 год. 55 хв.

12.12.2017 року в судове засідання позивач та його представник ОСОБА_3, яка діє на підставі договору на представництво інтересів у суді першої інстанції по цивільній справі від 12.05.2017 року (а.с.31), не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу вказану ОСОБА_1 у позовній заяві для листування 84100, АДРЕСА_1.

Також, 12.12.2017 року позивачу ОСОБА_1 було направлено лист, у якому їй було запропоновано в судове засідання, яке призначено на 14 год. 00 хв. 19.12.2017 року надати до суду докази на підтвердження своїх позовних вимог (а.с.70).

Як вбачається з поштового повідомлення про вручення відправлення, 20.12.2017 року позивачем було отримано вищевказаний лист, про що свідчить її особистий підпис (а.с.75).

Однак, у судові засідання призначені на 19.12.2017 року о 14 год. 00 хв., 28.12.2017 року о 10 год. 00 хв., позивач та її представник будучи належним чином повідомлені про дату слухання справи, повторно не зявилися, будь-яких заяв чи клопотань суду не надали, причини неявки суду не повідомили.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 210 ЦПК України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Право на судовий захист, закріплене в ст. 55 Конституції України, належить до невідємних конституційних прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також передбачає право на справедливий судовий розгляд, одним з елементів якого є право доступу до суду. Українське законодавство в світлі вищезгаданої ст. 6 забезпечує можливість звернення до суду з метою вирішення спору та захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ефективність судового захисту залежить не лише від досконалої процедури розгляду справ, а й від поведінки заявника, добросовісного здійснення ним своїх процесуальних обовязків.

На практиці недобросовісна поведінка учасників процесу, яка полягає у зловживанні ними процесуальними правами, проявляється в таких діях: обґрунтоване заявлення відводів суддям, неявка в судові засідання, необґрунтоване подання зустрічних позовів, одночасне оскарження судових рішень в апеляційній та касаційній інстанціях; у касаційній інстанції та у звязку з нововиявленими обставинами, подання апеляційних та касаційних скарг на судові рішення, які не можуть бути оскаржені, тощо.

Звернення до суду за захистом є диспозитивним правом особи. Подання позовної заяви передбачає бажання особи отримати судове рішення про підтвердження свого права чи інтересу.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обовязки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка бере участь у справі, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із обєкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Таким чином, доступ до суду є аспектом права на справедливий суд, порушення якого (права на доступ) неодноразово визнавалось ЄСПЛ, зокрема в справах «Кутіч проти Хорватії», заява № 487778/99 п.25, ЄСПЛ 2002-II, «Меньшакова проти України», заява № 377/02 від 08.04.2010 року.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Згідно ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його незявлення не перешкоджає вирішенню спору.

Також, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановлює ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, суд вважає, що позивач по справі ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи.

Положення п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України повинні враховуватись у системному та логічному звязку із положенням ст. 223 ЦПК України, відповідно до якого суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача. При повторній неявці належним чином повідомленого позивача, від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

Отже, обставини неявки у судові засідання позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3, яким було відомо про відкладення розгляду справи, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ними своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обовязків, недобросовісну поведінку, яка полягає у зловживанні процесуальними правами. Вказані дії позивача та її представника призводять до затягування судового розгляду даної справи, яка не може бути вирішена по суті.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, норм Конвенції та практики ЄСПЛ, повторна неявка позивача та її представника, повідомлених належним чином, від яких не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, є підставою залишити даний позов без розгляду, оскільки, ані позивач, ані представник позивача у судові засідання не зявляються.

Крім того, суд вважає належним розяснити позивачу положення ч. 2 ст. 257 ЦПК України, згідно до якої, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно..

На підставі вище наведеного та керуючись ст.223, п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 257 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням - залишити без розгляду.

Розяснити заявнику його право на повторне звернення до суду.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_4