Справа № 456/1352/17 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/783/5704/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Крайник Н.П., Павлишина О.Ф.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю:представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Татух М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Стрийської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та таким, що ухвалене без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи. Стверджує, що висновок суду про те, що позивач чітко не зазначила в яку саме країну та на який період потрібен дозвіл на виїзд дитини не відповідає дійсності, оскільки в позовних вимогах зазначено (перелічено), які саме країни Шенгенської зони(Польща,Греція,Туреччина) потрібно відвідати дитині з врахуванням висновків лікаря. Звертає увагу, що вимога позивача про надання на виїзд за межі України малолітніх дітей без згоди та супроводу батька має тимчасовий характер, короткострокові поїздки до 21 дня (з рекомендацій лікаря) протягом трьох років та відповідає правовій позиції висловленій в рішенні ВССУ від 26.02.2014 року в справі №6-5270св13. Стверджує, що відсутність згоди відповідача, як батька малолітньої дитини на виїзд за кордон для оздоровлення (лікування) морським кліматом, зокрема до республіки Польща, де проживають батьки позивача (м.Гданськ) і які спроможні допомогти їй матеріально, обмежує права дитини на охорону її здоров'я, медичну допомогу та свободу пересування. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 адвоката Татух М.Д. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.09.2015 року.

Під час перебування у шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 року ( а.с.7).

Відповідно до довідки ОСББ«50 років УПА,11» № 22 від 05.04.2017 року позивач разом з дочкою проживають та зареєстровані АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд в інтересах дитини про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька на короткострокові терміни, оскільки батько дитини ОСОБА_4 не надає такої згоди добровільно. Має намір відвідувати Польщу, оскільки там проживають її батьки, які надають посильну матеріальну допомогу та хоче згідно рекомендацій лікаря оздоровити дитину на морському узбережжі у Греції. Має намір постійно відвідувати країни Шенгенської угоди.

Відповідно до статті 313 Цивільного кодексу України (далі ЦК) фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і у їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до п.2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених постановою КМУ №57 від 27.01.1995 року встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі-батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними.

Згідно Витягу з карти амбулаторного хворої ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 року така знаходиться на диспансерному обліку з приводу частих захворювань, потребує оздоровлення у весняно-літній, літньо-осінній період (морський клімат) протягом 14-21 дня. Також позивач представила суду першої інстанції копію запрошення у м.Гданськ( Польща) до родини як дочку ОСОБА_2 та онуку ОСОБА_7 на період з 01.04.2017 року по 01.04.2018 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивач не могла уточнити в яку саме країну, в який період та на який час вона має можливість поїхати з дитиною з метою оздоровлення та відповідно для провідування родини без згоди батька, який не позбавлений батьківських прав.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, враховуючи невизначеність позивача.

В той же час, колегія суддів вважає, що виїзд дитини за кордон з метою оздоровлення чи провідування своєї бабусі, дідуся, а позивач для провідування батька та матір буде відповідати інтересам дитини, однак позивачу необхідно визначити хоча би наближений період та місця відвідування країни. Така поїздка сприятиме не тільки оздоровленню, але і розширенню кругозору дитини, її розвитку, сприятиме зміцненню родинних зв»язків, що є вкрай необхідним у житті.

Частинами 1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийняті 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов»язки її батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Відповідно до ст.303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

За приписами ст.308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т и .

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.07.2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Н.П.Крайник

О.Ф.Павлишин