У Х В А Л А

21 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М.,Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про перегляд судових рішень у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання поруки припиненою,

встановила:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року, частково задоволено позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк». Стягнуто із ОСОБА_4 51047,05 доларів США кредитної заборгованості та 97 566 грн. 05 коп. пені. Решту первісних позовних вимог залишено без задоволення. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 - задоволено. Визнано припиненою поруку за договором поруки від 22 серпня 2008 року, що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У заяві ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій з направленням справи, в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 та в частині задоволення вимог за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою, на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме частини четвертої статті 559 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову та про задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодилися апеляційний та касаційний суди, виходив з того, що банк змінив строк виконання зобов'язання, однак протягом шести місяців не пред'явив позов до поручителя, а отже порука є припиненою відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України.

На підтвердження пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України, як підстави подання заяви про перегляд судових рішень, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2011 року, 22 червня 2011 року, постанови Вищого господарського суду України від 25 жовтня 2011 року, 26 жовтня 2011 року.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 29 квітня 2011 року суд касаційної інстанції виходив з того, що доводи касаційних скарг стосовно того, що договір поруки припинив свою дію, а тому до ОСОБА_5 не можуть бути пред'явленні позовні вимоги, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку встановленого в договорі поруки, а відповідно до п. 5.1 договору поруки, він діє з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов'язання позичальника за кредитним договором;

- від 22 червня 2011 року суд касаційної інстанції виходив з того, що позичальник зобов'язаний повернути банку суму всіх отриманих сум, що видані в рамках цього кредиту не пізніше останнього дня дії строку надання овердрафту (01.10.2007 року) (п. 1.6.2. договору), вимога до поручителя про повернення заборгованості по кредиту №12-13/02 -02/51 від 22.10.2007 р. пред'явлена банком 27.10.2007 року та отримана поручителем 03.11.2007 р. (поштове відправлення №№2448695 від 27.10.2007 р.), а тому порука не припинилася.

У наданих для порівняння постановах Вищого господарського суду України:

- від 25 жовтня 2011 року суд касаційної інстанції виходив з того, що оскільки строк поруки встановлений сторонами у самому договорі і пов'язаний з настанням події повним виконанням зобов'язань за кредитним договором, немає підстав вважати, що такий строк не встановлений і повинен обмежуватися шістьма місяцями від дня настання строку виконання основного зобов'язання;

- від 26 жовтня 2011 року суд касаційної інстанції виходив з того, що сторони узгодили строк припинення поруки, пов'язавши його з наступною подією: цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором, що, в силу наведеного, виключає застосування до даних правовідносин шестимісячного строку, встановленого у ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Верховний Суд України вже вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні зазначених заявником норм права у подібних правовідносинах та висловлював свою правову позицію.

Зокрема, в постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 21 січня 2015 року у справі №6-190цс14, від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-1301цс15 суд висловив правову позицію та виходив з того, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання. У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Оскільки рішення у справі, про перегляд якого, зокрема, подано заяву, відповідає правовій позиції Верховного Суду України, колегія суддів не вбачає необхідності у відкритті провадження у вищезазначеній справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

На підтвердження пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України, як підстави подання заяви про перегляд судових рішень, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 22 червня 2016 року, від 14 червня 2017 року, від 29 червня 2016 року, від 24 вересня 2014 року, від 16 березня 2016 року, від 17 лютого 2016 року.

У наданих для порівняння постановах Верховного Суду України:

- від 17 лютого 2016 року суд виходив з того, що 14 серпня 2013 року позивач, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитними договорами №№ 435 і 437, змінив строк виконання основного зобов'язання, і відповідно з цієї дати підлягає обрахуванню шестимісячний строк, визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України;

- від 16 березня 2016 року та від 24 вересня 2014 року суд виходив з того, що У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати;

- від 29 червня 2016 року суд виходив з того, що умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя;

- від 14 червня 2017 року суд керувався тим, що виходячи з умов кредитного договору та положень статті 599 ЦК України днем настання основного зобов'язання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу 31 календарного дня (або 40 календарних днів) з дати відправлення банком на адресу позичальника вимоги про дострокове виконання боргових зобов'язань;

- від 22 червня 2016 року суд виходив з того, що якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Надані для порівняння постанови Верховного Суду України не слугують прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання поруки припиненою за заявою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко