Справа №573/2096/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/91/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

22 серпня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І. ,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17 листопада 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Слобожанщина Агро» про визнання договору оренди землі недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

21 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила визнати договір оренди землі від 01 червня 2012 року, укладеного між її батьком ОСОБА_4 з ПСП «Слобожанщина Агро» недійсним.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 17 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. При цьому вказує, що підпис на договорі не належить її батьку ОСОБА_4, останній не підписував договір. Зазначає, що основним доказом встановлення належності підпису тієї чи іншої особи на договорі оренди є судово-почеркознавча експертиза, яку просить призначити у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги, її представника ОСОБА_5, представника ПСП «Слобожанщина Агро» - ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 дійсно уклав договір оренди земельної ділянки з ПСП «Слобожанщина Агро», його підписав і кожного року отримував орендну плату з моменту підписання і до дня смерті. Крім того, ОСОБА_4 за свого життя з позовом про визнання недійсним договору оренди землі не звертався.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09 січня 2016 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с. 11).

За свого життя ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений 13 серпня 2008 року секретарем виконкому Пісківської сільської ради Буринського району Сумської області, яким все своє майно заповів ОСОБА_3, позивачу у справі (а.с. 21).

01 серпня 2016 року ОСОБА_3 було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що залишилось після смерті батька ОСОБА_4 Спадщина, на яку видане свідоцтво про право на спадщину, складається із земельної ділянки площею 2,1693 га, що розташована на території Пісківської сільської ради Буринського району та належала померлому ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №639649 від 30 серпня 2002 року (а.с. 18).

У подальшому позивач ОСОБА_3 здійснила державну реєстрацію права на вказану вище земельну ділянку (а.с. 19-20).

Також судом встановлено, що 01 червня 2012 року між ОСОБА_4 та ПСП «Слобожанщина Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки, за яким ОСОБА_4 передав підприємству в оренду земельну ділянку загальною площею 2,17 га строком на 10 років, а останнє зобовязалося своєчасно сплачувати орендну плату (а.с. 12-13).

Земельна ділянка, належна ОСОБА_4, була передана в оренду ПСП "Слобожанщина Агро" 01 червня 2012 року згідно акту приймання-передачі обєкта оренди (а.с. 17).

Зазначений договір 03 серпня 2015 року було зареєстровано у реєстраційній службі Білопільського районного управління юстиції, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вчинено відповідний запис (а.с. 19-20).

Також судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 своєчасно отримував орендну плату згідно договору оренди земельної ділянки від 01 червня 2012 у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнтів індексації:

- у 2012 році виплачено 949,25 грн.;

- у 2013 році - 1621,28 грн.;

- у 2014 році - 1621,30 грн.;

- у 2015 році - 1989,34 грн. (а.с. 40).

Вказані обставини свідчать про виконання оспорюваного договору оренди землі як орендодавцем так і орендарем.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Звертаючись з позовом, як на підставу визнання недійсним договору оренди землі, позивач посилається на ч. 2 та ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції позивач не довів, що спірний договір не підписувався спадкодавцем ОСОБА_4 та не відповідав його волевиявленню. Дана обставина не була підтверджена і висновком судової почеркознавчої експертизи, що була проведена під час апеляційного розгляду справи. Не було доведено позивачем і те, що ОСОБА_4 на час укладення договору оренди землі не мав повної цивільної дієздатності. А з матеріалів справи навпаки вбачається, що укладений договір оренди землі відповідав волі сторін договору, кожен з них користувався своїми правами, які виникли у звязку з укладеним договором та виконував свої обовязки.

Зокрема, орендодавець ОСОБА_4 передавав земельну ділянку в оренду, тривалий час отримував орендну плату і на час смерті питання недійсності спірного договору не піднімав.

Проведення державної реєстрації спірного договору не в день його укладення, а значно пізніше, також не може свідчити про його недійсність, оскільки воля сторін на укладення договору і на час його державної реєстрації не змінилася. Сторони не заперечували проти існування договору оренди і вчиняли необхідні дії на підтвердження його існування.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

З огляду на наведене вище, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17 листопада 2016 року

в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -