Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1024/17
Провадження № 2/321/461/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Південно Української Товарної Біржи «Славутич» про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на жилий будинок,

В С Т А Н О В И В:

До Михайлівського районного суду Запорізької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, Південно Української Товарної Біржи «Славутич» про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на жилий будинок. Позов мотивований тим, що 10 лютого 1998 року в Південно - Українській товарній біржі «Славутич» між нею та відповідачем - ОСОБА_2 був укладений договір купівлі - продажу жилого будинку № 106, по вул. Червоногвардійській (нині - вул. Сонячна), в смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області. Відповідно до укладеного договору, вона передала продавцю ОСОБА_2 кошти за житловий будинок в сумі 6 519 гривень .В свою чергу, ОСОБА_2 передав їй всі наявні правовстановлюючі документи на житловий будинок і сам будинок. Таким чином, всі істотні умови договору були сторонами досягнуті та виконані. Вищевказаний договір не був посвідчений нотаріально, як того вимагає на даний час цивільне законодавство України, оскільки діюче в той період законодавство України дозволяло оформлення угоди купівлі - продажу нерухомості на товарних біржах. Зазначений договір був зареєстрований в органі БТІ. На даний час вона має намір зареєструвати вказаний житловий будинок та внести відомості про її право власності на житловий будинок до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, але вказану дію вона не може здійснити постільки є необхідним визнати договір купівлі - продажу вчинений на товарній біржі дійсним.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи без її участі, просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 та представник Південно Української Товарної Біржи «Славутич» в судове засідання не зявилися, про розгляд справи належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили, письмові пояснення, докази та заперечення на позовну заяву не надали. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за її відсутності та неявки відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 10 лютого 1998 року в Південно - Українській товарній біржі «Славутич» між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі - продажу жилого будинку № 106, по вул. Червоногвардійській (вул. Сонячна), в смт. Михайлівка Михайлівського району, Запорізької області. Відповідно до укладеного договору, ОСОБА_1 передала продавцю ОСОБА_2 кошти за житловий будинок в сумі 6 519 гривень.

Зазначений договір був зареєстрований в органі БТІ, про що свідчить відповідний штамп про його реєстрацію, який вчинений на самому договорі купівлі продажу.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-XII угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають.

Відповідно до ст.224 ЦК УРСР, що діяв на момент укладання договору і підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ч.1 ст.47 ЦК УРСР). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Ст. 153 ЦК УРСР передбачено, до договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року не передбачав поняття нікчемний правочин.

Даний термін зявився у ЦК України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року.

Договір купівлі-продажу житлового будинку від 19 березня 1998 року не може бути визнаний нікчемним, оскільки станом на день його укладання не існувало такого поняття.

Зазначений договір є оспорюваним і може бути визнаний недійсним при наявності для цього підстав, передбачених ЦК УРСР.

Між тим, як встановлено в ході судового розгляду, на час складання договору купівлі - продажу, позивач домовився з відповідачем щодо усіх істотних умов договору, отримав у власність від нього вищевказаний житловий будинок та вселився туди. Позивач ОСОБА_3 мешкає в даному житловому будинку по теперішній час, сплачує всі комунальні платежі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 р., якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати останню дійсною. В цьому разі нотаріальне оформлення угоди у подальшому не вимагається.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114 ЦК).

Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Судом встановлено, що між продавцем та покупцем було досягнуто згоди з усіх істотних умов, що підтверджується змістом біржової угоди, в якій зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу.

Будь-яких суперечок між сторонами угоди судом не встановлено, протизаконних умов угода не містить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, однак порушена форма угоди, оскільки при її укладенні не була дотримана нотаріальна форма договору.

За таких обставин, суд доходить висновку про те, що позивачем повністю виконано умови укладеного договору, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди і захист майнових прав позивача можливий лише шляхом визнання договору дійсним.

Стаття 392 ЦК України (в редакції 16 січня 2003 року) визначає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що укладаючи спірний договір купівлі-продажу житлового будинку від 10 лютого 1998 року сторони договору досягли усіх істотних умов договору, угода купівлі-продажу будинку фактично виконана сторонами в повному обсязі, жодна сторона не заявляла вимог про визнання укладеного договору недійсним з підстав недодержання нотаріальної форми договору, за таких обставин позовні вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу від 10 лютого 1998 року дійсним та визнання права власності на житловий будинок №106 по вул. Сонячна (Червоногвардійській) в смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 131, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Південно Української Товарної Біржи «Славутич» про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на жилий будинок - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі - продажу жилого будинку № 106, по вул. Червоногвардійській (вул. Сонячна) в смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області, що був укладений 10 лютого 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на Південно - Українській товарній біржі «Славутич».

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок №106, по вул. Сонячна (Червоногвардійська) в смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області.

Заочне рішення може бути переглянуте Михайлівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4