ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/354/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2017 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріали за скаргою, підписаною ОСОБА_2, на дії державного виконавця, в якій скаржником вказаний ОСОБА_3 на дії (бездіяльність) державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Годзя Євгена Івановича у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

Встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла вказана скарга, з посиланням на порядок, передбачений ст.383 ЦПК України.

Скаргу було подано без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, а саме: не надано документу на підтвердження повноважень представника скаржника, який передбачений положеннями ст.42 ЦПК України; не надано додатків для всіх учасників процесу; відсутнє обгрунтування та зазначення доказів щодо обсягу реального виконання рішення суду по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення вказаних коштів; зміст вимоги щодо визнання дій неправомірними конкретно не викладено.

Враховуючи наведене, згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було вирішено залишити без руху скаргу з наданням строку для виправлення вказаних недоліків. Копію вказаної ухвали ОСОБА_3 отримав 11 грудня 2017 року, а ОСОБА_2 - 06 грудня 2017 року (що підтверджується їх розписками у рекомендованих листах).

Відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України: якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

При цьому, недоліки скарги були усунуті не у повному обсязі.

Так, 13 грудня 2017 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла заява

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла заява щодо усунення вказаних недоліків з відповідним обґрунтуванням, проте до цієї заяви не було додано її копії - всупереч вимогам ч.1 ст.177 ЦПК України.

Так, щодо ненадання вказаних копій то заявником не враховано, що з положень ч.1 ст.177 ЦПК України вбачається, що заявник повинен додати до заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Крім того, ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з вказаною скаргою, з недотриманням вимог ст.42 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), які узгоджуються з вимогами ст.62 ЦПК України, а саме положенням, якими передбачено наступне.

Повноваження представників сторін, мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю.

Оригінали документів, зазначених у цій статті, або копії з них, засвідчені суддею, або копії з них засвідчені у визначеному законом порядку приєднуються до матеріалів справи.

Проте, до суду вказаного оригіналу не надано, в тому числі (на вимогу вказаної ухвали), як і копії завіреної підписом уповноваженої на це особи, а надано лише незавірену фотокопію вказаної довіреності.

Крім того, ОСОБА_2 - як особа яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, посилаючись на наявність довіреності (оригінал, як і завірена копія якої відсутні), звернувся з вказаною заявою в порядку цивільного судочинства, передбаченого для розгляду вказаної скарги, який не відноситься до позовного провадження, на яке фактично міститься посилання щодо кожного випадку визначення переліку критеріїв, за якими визначаються малозначні справи.

Отже, з положень ч.2 ст.60 ЦПК України вбачається, що особа яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність може бути представником в цивільному судочинстві лише під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також у малозначних спорах, до яких вказана справа не відноситься, враховуючи положення ст.19 ЦПК України.

При цьому, за загальним правилом, встановленим ч.1 ст.60 ЦПК України - представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Враховуючи викладене, вивчивши наявні матеріали, вважаю, що відповідно до положень п.1) ч.4 ст.185 ЦПК України належить повернути заяву.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому з положень ч.3 ст.185 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.7 ст.185 ЦПК України - повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. Відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України: якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до ст.185 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.185 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути скаргу, підписану ОСОБА_2, на дії державного виконавця.

Апеляційна скарга на ухвалу до Апеляційного суду м. Києва може бути подана протягом 15 днів з дня отримання її копії.

Суддя: