АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6457/17 Справа № 180/212/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Нанічкіна Н. М. Доповідач - Посунся Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Посунся Н. Є.

суддів - Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі - Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», ОСОБА_3, ПрАТ «Страхова група «ТАС», третя особа Управління праці та соціального захисту населення ВК Марганецької міської ради - про встановлення факту, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 липня 2017 року, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що повинне бути скасованим з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 загинув в результаті дорожньо-транспортної пригоди на залізничній дорозі, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_3. Він був вітчимом позивача та чоловіком матері позивача- ОСОБА_6, якій після укладення шлюбу з ОСОБА_4 присвоєне прізвище «ОСОБА_6», та яка одночасно з чоловіком загинула в цій аварії.

На підставі рішення Марганецького міського суду від 27 лютого 2017 року позивач отримав суму моральної шкоди за заподіяну йому моральну шкоду в результаті смерті матері.

Заявляючи вимоги про встановлення факту проживання однією сім*єю та стягнення моральної шкоди, спричиненої йому в результаті загибелі вітчима, позивач посилався на те, що він втратив члена своєї сім'ї, оскільки з 1975року упродовж 35 років постійно проживав з вітчимом та матір*ю однією сім*єю до часу їх загибелі за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1-ї інстанції вважав їх обгрунтованими, доведеними та такими, що відповідають вимогам закону.

Однак з висновками суду не можна погодитись, оскільки вони не відповідають дійсно встановленим обставинам справи, зроблені без врахування та оцінки заперечень і доказів, наданих відповідачем, у порушення вимог закону.

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Зміст вказаної норми передбачає наявність трьох умов для визначення наявності сімейних відносин: спільне проживання, пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків.

Апеляційний суд вважає, що позивачем наявність усих перелічених умов не доведена, оскільки не надано належних та допустимих доказів, якими б підтверджувався факт його постійного проживання однією сім'єю із загиблим саме відповідно до перелічених умов.

Так, на підтвердження постійного з 1975року проживання позивача з вітчимом до часу загибелі останнього за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_2 надав довідки про склад сім'ї, видані та підписані одноосібно ним же як головою квартального комітету, сімейні фотографії,

Між тим, довідки, видані ОСОБА_2 як головою квартального комітету самому собі про склад сім'ї ОСОБА_4 станом на 12 жовтня 2010 року, не можна приймати як належний та допустимий доказ; крім того, ці довідки не містять періоду, протягом якого він спільно проживав з померлим ОСОБА_4., вони суперечать іншим письмовим доказам у справі, які були надані Управлінням праці та соціального захисту населення Марганецької міської ради та які міським судом були залишені без уваги та оцінки, а саме: довідкці про склад сім'ї за підписом іншого квартального, - матері позивача ОСОБА_6., в якій зазначено, що членом сім'ї ОСОБА_4 є лише ОСОБА_6; декларації про майновий стан ОСОБА_4 про те, що членом сім'ї ОСОБА_4 є ОСОБА_6; заявам про призначення всіх видів допомоги, в яких вказано, що членом сім'ї ОСОБА_4 є лише ОСОБА_6.

В той же час, згідно паспортних даних та даних домової книги прописки громадян за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_2 (міськсуд помилко вказав прізвище ОСОБА_2) зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 з 03 березня 1995 року, знятий з реєстрації 26 червня 2003 року і з того ж часу зареєстрований за адресою АДРЕСА_2, що свідчить про те, що позивач мешкав за іншою адресою, ніж померлий ОСОБА_4.

Надані позивачем в якості доказу фотографії, містять його дитячі зображення і можуть слугувати підтвердженням факту його проживання та виховання матір*ю та вітчимом у дитячому віці, в той час як позивач намагається довести факт проживання однією сім'єю з вітчимом у зрілому віці, саме на 2010рік. А тому такий доказ не міг прийматись міським судом до уваги.

Інших письмових доказів, які б свідчили про факт спільного проживання з померлим ОСОБА_4, пов*язаного спільним побутом та наявністю взаємних прав та обов'язків, - позивач не надав. Його твердження, що він здійснював відповідні купівлі, вів сумісне господарство з померлим, не підтверджені відповідними доказами.

Допитані міськсудом свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які пояснили, що будинок АДРЕСА_2, жити там неможливо, підтвердили факт проживання позивача з ОСОБА_4 та матір'ю однією сім'єю до моменту аварії, за адресою АДРЕСА_1, - не надали переконливих пояснень саме в питанні наявності сімейних відносин позивача із загиблим, їхні твердження, що будинок №46 не є житловим, не підтверджені письмовими доказами, ці свідки мають зацікавленість в результаті розгляду справи кожного з них, оскільки у цій справі ОСОБА_9 виступав як свідок на користь ОСОБА_2, однак 26 лютого 2016 року ОСОБА_2 виступав як свідок у подібній справі за позовом ПАТ «Укрзалізниця» на користь чоловіка його сестри ОСОБА_7

Згідно паспортних даних позивача та інших письмових доказів, є встановленою та обставина, що у 1996 році, одружившись з ОСОБА_10, він створив власну сім'ю. 30 листопада 2002 року він знову одружився із ОСОБА_11 та згідно поданої декларації має трьох дітей, будинок в м. Марганець, який придбав у 2002 році у спільну власність з дружиною, а не з іншими особами. Поза увагою суду також залишилася інформація з домової книги за адресою АДРЕСА_2, в якій зазначено, що з 2002 року ОСОБА_2 є власником будинку за вказаною адресою, що свідчить про окреме ведення позивачем господарства.

Усім наведеним обставинам, доводам та доказам судом оцінка надана не була. З огляду на зазначене, є підстави вважати, що позивач не довів спільне проживання зі своїм вітчимом в період з 1975 року по 12 жовтня 2010 року. А враховуючи недоведеність факту проживання однією сім*єю із загиблим, - суд 1-ї інстанції не мав підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди.

Крім того, в мотивувальній частині рішення розмір шкоди, який суд вважав можливим стягнути, зазначений в сумі 15 000,00 грн., тоді як в резолютивній частині присуджено до стягнення 97 450,00 грн..

З огляду на все викладене, оскаржуване рішення слід визнати незаконним, таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позовних вимогах з підстав недоведеності позовних вимог.

Керуючись ст. 307, п.п. 1-4, ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» - задовольнити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 липня 2017 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - про встановлення факту, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

З.М. Пономарь