Номер провадження: 22-ц/785/7945/17
Номер справи місцевого суду: 2-5751/09
Головуючий у першій інстанції Швець В.М.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я.,

Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 листопада 2009 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, звернувшись 23 жовтня 2009 року до суду з вищеназваним позовом, вказали, що 15 квітня 2007 року передали в позику відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 100000,00 грн. під зобов'язання повернення коштів до кінця грудня 2008 року, що підтверджено розпискою. Посилаючись на неповернення боргу за договором позики, позивачі просили стягнути з відповідачів 100000,00 грн. В ході розгляду справи позивачі уточнили вимоги та просили визнати за ними ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частках право власності на магазин літ. «А» загальною площею 51,9 кв.м, гараж літ. «Д», сарай літ. «Г», сарай літ. «Е», вхід в підвал літ. «В1», розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.1-2, 14-15).

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 позов визнали.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 листопада 2009 року позов задоволено (а.с.23).

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, вважаючи встановленими виниклі між сторонами правовідносини позики грошових коштів, дійшов висновку про повернення боргу шляхом визнання права власності на нерухоме майно.

Висновки суду не відповідають обставинам справи, вказують на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що згідно п.п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) (ст.1046 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми ( ст.1047 ЦК України).

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 боргу за укладеним в усній формі договором позики грошових коштів в сумі 100000,00 грн., з посиланням на підтвердження передачі грошової суми розпискою. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини позики, за змістом яких ОСОБА_5, ОСОБА_6 як позичальники були зобов'язані повернути ОСОБА_3, ОСОБА_4 як позикодавцям суму позики. Предметом позики були грошові кошти, відтак, у сенсі положень статті 1046 ЦК України підлягає поверненню сума позики, тобто сума грошових коштів. Повернення позики грошових коштів шляхом визнання права власності на нерухоме майно суперечить суті правовідносини позики. В ході розгляду справи ОСОБА_3, ОСОБА_4 змінили предмет позову та просили в порядку повернення боргу за договором позики визнати за ними право власності на нерухоме майно як таке, що належить ОСОБА_5, ОСОБА_6 та створено ними в результаті самовільної реконструкції належної їм частки житлового будинку, розташованого по вул. АДРЕСА_1 в м. Ізмаїл. Такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки фактично має місце як уникнення процесу здачі самовільно реконструйованого об'єкту в експлуатацію, так і підміна судовим рішенням проточину відчуження (купівлі-продажу, дарування тощо) нерухомого майна. Оскільки за правовідносинами позики грошових коштів поверненню підлягає сума грошових коштів (сума позики), то правові підстави для задоволення у виниклих правовідносинах позики грошових коштів вимог про визнання права власності на нерухоме майно задоволенню не підлягають.

ОСОБА_7 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, відтак, вправі доводити належність на праві спільної сумісної власності подружжя частки нерухомого майна, розташованого по вул. АДРЕСА_1 в м. Ізмаїл. Право ОСОБА_7 на оскарження рішення наявне.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст..374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 листопада 2009 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова

Повне судове рішення складено 29 грудня 2017 року