20.12.2017 Справа № 469/1454/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2017 року смт.Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Потриваєвої М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС-Зерно» про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 24 листопада 2016 року звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила:

- стягнути з відповідача на свою користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 46487,70 грн. і моральну шкоду в сумі 10000 грн.;

- зобов"язати відповідача видати їй дублікат втраченої ним трудової книжки з відновленими записами про трудову діяльність позивачки.

У обгрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на те, що вона з 27 січня 2011 року працювала в ТОВ "ТІС-Зерно" на посаді техніка-лаборанта, 30 червня 2016 року наказом № 015 звільнена з роботи за ст.38 КЗпП України. При звільненні їй не було видано трудову книжку, так як інспектор відділу кадрів перебувала у відпустці; пізніше виявилось, що трудова книжка позивачки втрачена відповідачем і до часу звернення позивачки до суду дубліката трудової книжки їй не видано, тому вона не може працевлаштуватися, забезпечити себе коштами, втрачає кваліфікацію та має напружені відносини в сім"ї, через що погіршується її стан здоров"я та вона дуже переживає та нервує, тобто діями відповідача їй завдано моральну шкоду.

У судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, розмір вимог неодноразово збільшували, остаточно просила стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 188327,70 грн. і моральну шкоду в сумі 10000 грн., витребувати у відповідача дублікат втраченої ним трудової книжки із відновленими записами про трудову діяльність позивачки та змінити дату її звільненння за власним бажаням із дати 30.06.2016 року на дату фактичної видачі трудової книжки. У судове засідання, в якому справу вирішено по суті, позивачка та її представник не з"явились, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі та підтримання заявлених вимог, при прийнятті рішення у справі просили врахувати, що дублікат трудової книжки позивачка отримала "Новою Поштою" у грудні 2017 року.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях. Посилалась на відсутність вини відповідача у затримці видачі трудової книжки, так як у день звільнення позивачка була відсутня на роботі, а 04 липня 2016 року позивачка відмовилась отримати дублікат трудової книжки та не надала форму ОК-5 для відновлення записів про попередні місця роботи у дублікаті трудової книжки, про що відповідачем складено відповідний Акт від 04.07.2016 року. У подальшому позивачка також відмовлялася отримати дублікат трудової книжки з мотивів того, що дублікат не містив би записів з усіх попередніх місць роботи.

18 липня 2016 року під час звернення чоловіка позивачки до відповідача за отриманням трудової книжки його було поінформовано про втрату трудової книжки та запропоновано отримати її дублікат, проте чоловік позивачки відмовився отримати дублікат трудової книжки з мотивів того, що дублікат не містив би записів з усіх попередніх місць роботи. Про можливість отримати дублікат трудової книжки з записами з двох попередніх місць роботи відповідач повідомляв позивачку також 05 серпня 2016 року, проте вона не з"явилась для отримання дубліката трудової книжки та не надала згоди на пересилку її поштою. Тому вважає, що вина відповідача у затримці видачі трудової книжки після цієї дати відсутня. Крім того, позивачкою не надано доказів вимушеного прогулу у зв"язку з оформленням дубліката трудової книжки неналежним чином та відсутністю всіх записів з попередніх місць роботи. Також зазначала про неправильність наданого позивачкою розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з використанням для розрахунку загальний термін затримки видачі по день подання позовної заяви, а не кількість робочих днів та період з 30.06.2016 року по 05.08.2016 року, та невірну суму середньоденної заробітної плати, а тому сума середнього заробітку за період затримки має складати 31729,15 грн. Посилалась на недоведеність обставин та фактів завдання моральної шкоди, зловживання правом з боку позивачки, яка відмовилась отримати дублікат трудової книжки без усіх записів з попередніх місць роботи та не надала доказів надання відповідачу документів, що підтверджують стаж роботи, що передував влаштуванню до відповідача, для внесення записів до дубліката трудової книжки. Зазначала про пропуск позивачкою тримісячного строку звернення до суду, оскільки про факт невидачі трудової книжки позивачка довідалась у день звільнення 30 червня 2016 року, а 04 липня 2016 року особисто відмовилась отримати дублікат трудової книжки.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено і сторонами не оспорюється, що позивачка ОСОБА_1 на підставі наказу №15-к від 27.01.2011 року працювала на посаді техніка-лаборанта 2 категорії (змінний) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІС-зерно", звільнена з посади 30 червня 2016 року наказом № Z-000000015 від 29 червня 2016 року на підставі ст.38 КЗпП за ініціативою працівника (а.с.4).

При звільненні позивачці не було видано трудову книжку, що вбачається також і з копій заяв позивачки на ім"я директора ТОВ "ТІС-Зерно" ОСОБА_2 про видачу трудової книжки від 26 липня 2016 року (а.с.5), на ім"я начальника Головного управління Держпраці в Одеській області від 17 серпня 2016 року щодо невидачі трудової книжки при звільненні (а.с.6-8) та листа Головного управління Держпраці в Одеській області за результатами розгляду заяви позивачки (а.с.9-10).

Згідно зі ст.47 КЗпП, України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунки у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.5 ст.235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Вказаних норм законодавства відповідачем при звільненні позивачки не було дотримано.

Разом з тим, як вбачається з акту від 04 липня 2016 року про відмову працівника від отримання дубліката трудової книжки у звязку із звільненням (а.с.120), позивачка ОСОБА_1 відмовилась від отримання дубліката трудової книжки у зв"язку із звільненням на підставі наказу про звільнення від 30.06.2016 року №015 та не надала форму ОК-5 для відновлення записів про попередні місця роботи у дублікаті трудової книжки. Наказ про звільнення ОСОБА_1 відмовилась підписати, зміст наказу про звільнення їй оголошено в усній формі, одночасно ОСОБА_1 оголошено про те, що їй буде надіслано повідомлення про необхідність з"явитися за дублікатом трудової книжки у зручний час або дати свою письмову згоду на пересилання дубліката трудової книжки поштою з обов"язковим повідомленням працедавцю відповідної адреси (а.с.120).

Зазначені дані узгоджуються з іншими матеріалами справи, а саме разовим пропуском №1350 від 04.07.2016 року, виданим ТОВ "ТІС-Зерно"на ім"я ОСОБА_1 (а.с.121), кур"єрським повідомлення на ім"я позивачки від 05 липня 2016 року про необхідність отримати дублікат трудової книжки, врученим 07 липня 2016 року (а.с.119).

Листом інспектора з кадрів ТОВ "ТІС-Зерно" від 05 серпня 2016 року (а.с.43) ОСОБА_1 знову повідомлялася про можливість отримання дубліката втраченої трудової книжки із записами про два останніх місця роботи, а також їй було роз"яснено, що після повного відновлення відомостей про її трудовий стаж їй буде видано повний дублікат (а.с.43).

Суд не бере до уваги посилання позивачки на неотримання вказаних повідомлень та наданий нею лист ПАТ "Укрпошта" про відсутність кореспонденції на ім"я ОСОБА_1 (а.с.59), оскільки виходячи з зазначених вище доказів, позивачку повідомлено про можливість отримання трудової книжки як особисто 04 липня 2016 року, так і кур"єрською службою доставки ТОВ "Двадцять п"ять годин".

Листом інспектора з кадрів вих.№ 3103/01 від 31.03.2017 року відповідачем повторно повідомлено позивачку про можливість отримання дубліката трудової книжки у відділі кадрів ТОВ "ТІС-Зерно" або шляхом пересилання поштою за згодою позивачки (а.с.56).

Позивачка відмовилася від отримання дубліката трудової книжки запропонованими відповідачем способами, про що направила відповідачу повідомлення листа від 11.04.2017 року (а.с.54).

На час розгляду справи по суті позивачкою надано заяву до відповідача про згоду на отримання трудової книжки поштою від 17 травня 2017 року, та 11 грудня 2017 року отримано дублікат трудової книжки через "Нову пошту", про що свідчить відповідна розписка.

Оцінюючи наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає недоведеною наявність вини відповідача у затримці видачі позивачці її трудової книжки, як підстави, для застосування наслідків, передбачених положеннями ч.5 ст.235 КЗпП України, оскільки позивачкою не надано достатніх і належних доказів у підтвердження того, що затримка у видачі його трудової книжки сталася з вини відповідача, і її доводи суперечать дослідженим судом письмовим доказам, наданим відповідачем в обґрунтування заперечень проти позову.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як встановлено в судовому засіданні, про можливість отримати дублікат трудової книжки позивачку повідомлено відповідачем 04 та 07 липня 2016, позов пред"явлено нею 24 листопада 2016 року, тобто після спливу місячного терміну, поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом позивачкою не доведено, тому у задоволені позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20 грудня 2017 року.

Суддя: