Справа № 466/4648/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» грудня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Луців К.І.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

у с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до державного підприємства «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (далі ДП «Львівстандартметрологія», підприємство, відповідач) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як на підставу своїх вимог зазначив, що 03 березня 2011 року він, ОСОБА_3, був прийнятий на роботу в ДП «Львівстандартметрологія» на посаду генерального директора з економічних питань. Наказом № 59-к від 31 травня 2017 року його було звільнено з займаної посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказане звільнення його з займаної посади вважає незаконним та безпідставним, виходячи з наступного.

Наказом №78 по ДП «Львівстандартметрологія» від 27 лютого 2017 року затверджено нову структуру та новий штатний розпис підприємства. Наказом №85 по ДП «Львівстандартметрологія» від 01 березня 2017 року, у звязку із реорганізацією, прийнято рішення про скорочення чисельності та штату працівників. З зазначеними вище наказами №78 та №85 його не було ознайомлено та про їх існування він дізнався 29 березня 2017 року зі змісту попередження про наступне його вивільнення та запропоновано зайняти посаду інженера з техніки безпеки 1 категорії.

За період з часу затвердження нової структури та штатного розпису підприємства та до часу до повідомлення його про наступне вивільнення (з 01 березня 2017 року до 29 березня 2017 року) відповідач, порушуючи його, позивача, трудові права та вимогу закону щодо переважного права на залишення на роботі працівників, приймає нових працівників. Так, наказом керівника ДП «Львівстандартметрологія» від 01 березня 2017 року №16-к на посаду начальника комерційного відділу прийнято ОСОБА_4, наказом №17-к від 01 березня 2017 року на посаду начальника центру підтвердження відповідності колісних транспортних засобів прийнято ОСОБА_5, а наказом №19-к від 17 березня 2017 року на посаду начальника організаційного сектору прийнято ОСОБА_6

Відповідно до п. 7.5 Статуту ДП «Львівстандартметрологія» генеральний директор відповідно до покладених на нього завдань вирішує питання добору, підготовки та підвищення кваліфікації кадрів, призначає на посади та звільняє з посад працівників підприємства, крім заступників генерального директора, головного бухгалтера, керівника юридичної служби підприємства, які призначаються на посади і звільняються з посад генеральним директором підприємства за погодженням з уповноваженим органом управління.

Згідно з п. 1.1. цього Статуту підприємство належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Таким чином, приймаючи рішення та підписуючи наказ № 59-к про звільнення, генеральний директор ОСОБА_7 перевищив свої повноваження, оскільки звільнив його, ОСОБА_3, без законних на то підстав та з порушенням встановленого порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. 2 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Належне виконання власником або уповноваженим ним органом вимоги щодо працевлаштування працівника, яка передбачена ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України, - це коли він запропонував працівнику наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника є, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату.

Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника (уповноважений орган) на протязі всього періоду включно до дня розірвання трудового договору, то за змістом ч.3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець вважається таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. При цьому уповноважені особи ДП «Львівстандартметрологія» зобовязані були запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, яку посаду він, позивач, займав.

Однак в порушення вищевказаних норм КЗпП України відповідальними особами відповідача не було запропоновано йому посаду заступника начальника комерційного відділу, яка була вільна з 29 травня 2017 року.

З викладеного вбачається, що відповідач звільнив його, позивача, без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобовязаний поновити його на попередній роботі. Крім цього, відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 31 травня 2017 року.

З огляду на такі факти, просив постановити рішення, яким поновити його на посаді генерального директора з економічних питань ДП «Львівстандартметрологія» та стягнути з відповідача в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

01 листопада 2017 року позивач ОСОБА_3 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить ухвалити рішення про поновлення його на посаді заступника генерального директора з економічних питань ДП «Львівстандартметрологія» та стягнення з відповідача в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 позов підтримали, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві, в заяві про уточнення позовних вимог та долучених до матеріалів справи письмових поясненнях. Додатково пояснили, що в позовній заяві було допущена технічна описка щодо посади, яку обіймав він, ОСОБА_3, у ДП «Львівстандартметрологія» та помилково було зазначено посаду генерального директора з економічних питань, замість заступник генерального директора з економічних питань.

Представник ДП «Львівстандартметрологія» ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, покликаючись на доводи, які викладені в долучених до матеріалів справи письмовому запереченні від 11 серпня 2017 року №18-01/817 та доповненні до заперечення від 05 жовтня 2017 року №18-01/1013.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_3М, його представника ОСОБА_1, представника ДП «Львівстандартметрологія», зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 відповідно до наказу №21-к від 02 березня 2011 року був прийнятий з 03 березня 2011 року на посаду заступника генерального директора з економічних питань ДП «Львівстандартметрологія».

Наказом генерального директора ДП «Львівстандартметрологія» ОСОБА_7 №59-к від 31травня 2017 року позивача ОСОБА_3 було звільнено із займаної посади відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. В цьому наказі зазначено, що підставами такого звільнення є наказ №85 від 01 березня 2017 року та попередження про наступне вивільнення.

Приписами п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. 2 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з положеннями ст. 49-2 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Положеннями п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що наказом генерального директора ДП «Львівстандартметрологія» за №78 від 27 лютого 2017 року затверджено нову структуру і новий штатний розпис цього підприємства та доручено відділу управління персоналом в порядку і терміни, встановлені чинним законодавством, попередити всіх працівників під розписку про зміни в організації виробництва та праці в звязку зі зміною структури та штатного розпису ДП «Львівстандартметрологія».

Наказом генерального директора ДП «Львівстандартметрологія» за №85 від 01 березня 2017 року у звязку із затвердженням нової структури та нового штатного розпису цього підприємства, прийнято рішення про скорочення ряду посад на вказаному підприємстві. Цим же наказом було зобовязано відділ управління персоналом: вручити персональне попередження під розпис працівникам, посади яких підлягають скороченню, згідно чинного законодавства; запропонувати працівникам, що підлягають під скорочення штату, переведення за їх згодою на інші вакантні посади; у разі відмови від переведення або відсутності вакантних посад підготувати документи для звільнення таких працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України; звільнення працівників відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України провести згідно з вимогами чинного законодавства з дотриманням відповідних вимог та компенсацій.

29 березня 2017 року позивачу ОСОБА_3 було вручене попередження про наступне вивільнення, яке підписано головою комісії з реорганізації першим заступником генерального директора ДП «Львівстандартметрологія» ОСОБА_8, в якому його попереджено про наступне вивільнення із займаної посади 31 травня 2017 року згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України. В цьому попереджені також зазначено, що відповідно до ст. 49-2 КЗпП України йому пропонується посада інженера з техніки безпеки 1 категорії та у разі відмови від запропонованої посади, після закінчення 2-х місячного терміну з моменту одержання цього попередження він підлягає звільненню з роботи у звязку із скороченням працівників згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України.

З пояснень позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_1 випливає, що про існування вищевказаних наказів №78 від 27 лютого 2017 року та № 85 від 01 березня 2017 року він, позивач, дізнався лише 29 березня 2017 року зі змісту попередження про наступне вивільнення та цими наказами його ознайомлено не було.

Вищевказані обставини підтверджуються поясненнями позивача ОСОБА_3, представника ОСОБА_1, представника ДП «Львівстандартметрологія» ОСОБА_2 та долученими до справи копіями трудової книжки позивача ОСОБА_3, наказів ДП «Львівстандартметрологія» №21-к від 02 березня 2011 року, №78 від 27 лютого 2017 року, № 85 від 01 березня 2017 року, №59-к від 31травня 2017 року та іншими доказами у справі.

Відповідно до п. 7.5 Статуту ДП «Львівстандартметрологія», копія якого долучена до матеріалів справи, генеральний директор відповідно до покладених на нього завдань вирішує питання добору, підготовки та підвищення кваліфікації кадрів, призначає на посади та звільняє з посад працівників підприємства, крім заступників генерального директора, головного бухгалтера, керівника юридичної служби підприємства, які призначаються на посади і звільняються з посад генеральним директором підприємства за погодженням з уповноваженим органом управління.

Положеннями п. 1.1. цього Статуту передбачено, що вказане підприємство належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Судом безспірно встановлено, що звільнення позивача ОСОБА_3 було здійснено генеральним директором ДП «Львівстандартметрологія» ОСОБА_7 без погодження з уповноваженим органом управління, що підтверджується поясненнями позивача та його представника, а також долученою до справи копією відповіді державного секретаря Міністерства економічного розвитку і торгівлі України ОСОБА_9 за вих.№2204-14/20633-07 від 20.06.2017р. на адвокатський запит представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1, тобто при звільненні позивача не було дотримано вищевказаних вимог п. 7.5 Статуту ДП «Львівстандартметрологія».

Крім цього, в ході судового розгляду справи встановлено, що за період з часу затвердження нової структури та штатного розпису підприємства та до часу до повідомлення позивача ОСОБА_3 про наступне вивільнення (з 01 березня 2017 року до 29 березня 2017 року) відповідачем було прийнято на роботу ряд нових працівників. Зокрема, наказом керівника ДП «Львівстандартметрологія» від 01 березня 2017 року №16-к на посаду начальника комерційного відділу прийнято ОСОБА_4, наказом №17-к від 01 березня 2017 року на посаду начальника центру підтвердження відповідності колісних транспортних засобів прийнято ОСОБА_5, а наказом №19-к від 16 березня 2017 року на посаду начальника організаційного сектору прийнято ОСОБА_6 Однак, знаючи про наступне вивільнення позивача ОСОБА_3, вказані посади останньому не пропонувались.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідальні особи відповідача, порушуючи норми КЗпП України, не запропонували позивачу ОСОБА_3 посаду заступника начальник комерційного відділу, яка була вільна з 29 травня 2017 року.

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями позивача та його представника, долученими до справи копіями наказів про прийняття на роботу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та цих обставин не спростував в судовому засіданні представник відповідача.

З огляду на вищенаведене. суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_3 про поновлення на роботі є підставними та такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ч.ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

При визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з ДП «Львівстандартметрологія» на користь позивача ОСОБА_3, суд враховує вимоги ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та положення «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_3 був звільнений з посади 31 травня 2017 року та за два останні місяці (березень, квітень 2017 року), які передували звільненню, йому була нарахована заробітна плата в розмірі: 16 605,60 грн. + 16 605,60 грн. = 33 211,60 грн., а середньоденний заробіток за вказаний період становить: 33 211, 60 грн.: 42 дні = 810,03 грн. Час вимушеного прогулу позивача ОСОБА_10 за період з 1 червня 2017 року по день винесення судом рішення про поновлення на роботі становить 148 робочих днів, а тому розмір середнього заробітку за вказаний період складає: 810,03 грн. х 148 днів = 119 884,44 грн. з урахуванням необхідності стягнення з цієї суми податків і інших обовязкових платежів. З вказаної суми середнього заробітку підлягають вирахуванню виплачена ОСОБА_3 при звільненні з роботи вихідна допомога в розмірі 16 605,80 грн. З огляду на вищенаведене, в користь ОСОБА_3 підлягає стягненню з ДП «Львівстандартметрологія»: 119 884,44 грн. 16 605,80 грн. = 103 278, 64 грн. з урахуванням необхідності стягнення з цієї суми податків і інших обовязкових платежів.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 є обгрунтованим та таким що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 430 ЦПК України, ст. ст. 40, 49-2, 232, 233, 235 КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 на посаді заступника генерального директора з економічних питань державного підприємства «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації».

Стягнути з державного підприємства «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на користь ОСОБА_3 103 278,64 грн. (сто три тисячі двісті сімдесят вісім гривень шістдесят чотири копійки) середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням необхідності стягнення з цієї суми податків і інших обовязкових платежів та судовий збір в доход держави в розмірі 1 032,80 грн. (одну тисячу тридцять дві гривні вісімдесят копійок).

Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 16 605,80 грн. (шістнадцять тисяч шістсот пять гривень вісімдесят копійок) з урахуванням необхідності стягнення з цієї суми податків і інших обовязкових платежів звернути до негайного виконання.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_11