Справа № 473/2516/17
РІШЕННЯ

іменем України

"22" серпня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючої судді Ротар М.М., секретарі судового засідання Фінько О.П.

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення три процента річних та інфляційних збитків

ВСТАНОВИВ :

В серпні 2017 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з останньої інфляційні витрати в сумі 84840,52 грн. та три проценти річних в розмірі 7811,51 грн. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідач не виконує грошове зобов'язання по договору купівлі-продажу квартири, що був укладений 29 квітня 2014 року, а саме не сплачує обумовлену договором суму в розмірі 88000 грн.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконала, то позивач ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача інфляційні витрати та три проценти річних, за період з 29.04.2014 року (з дати укладення договору) по 12.04.2017 року, що передбачено ст.625 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтвердила ті обставини, що були викладені в позовній заяві та підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначили, що період за який повинні бути нараховані інфляційні витрати та три проценти річних повинен відраховуватися не з дати укладення договору (29 квітня 2014 року), а з дня винесення рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23 червня 2015 року, тобто з 24.06.2015 року, оскільки до цього часу, сума, яку вона повинна була сплатити позивачу була спірна. Тому позовні вимоги відповідач визнає частково в сумі 16686,21 інфляційні витрати, 4860,49 грн. - три проценти річних.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 473/ 1281/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині зазначення ціни договору, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 червня 2015 року був визнаний п.2.2. договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29 квітня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу за р.№192 частково недійсним в частині визначення ціни договору 120000 грн. Була встановлена ціна договору купівлі-продажу квартири в сумі 208000 грн. Зобов'язано ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_4 недоплачену за договором купівлі-продажу квартири суму 88000 грн.

Відповідно до ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що укладаючи договір купівлі-продажу квартири від 29 квітня 2014 сторони домовилися, що ціна договору становить 208000 грн. З яких відповідачем було сплачено лише частину в розмірі 120000 грн.

Оскільки сторони не домовлялися про купівлю-продаж з розстроченням платежу, то відповідач повинна була сплатити повну вартість квартири до підписання та посвідчення договору, як то передбачено п.2.2 договору купівлі-продажу. А отже не сплативши вказану суму, відповідач має заборгованість по договору купівлі-продажу квартири від 29 квітня 2014 року в сумі 88 000 грн., яка виникла з моменту укладення договору. Що також узгоджується з вимогами ст.692 Цивільного кодексу України

Наявність зазначеної заборгованості відповідачем не оспорюється.

Зазначені обставини не підлягають доказуванню, оскільки встановлені судовими рішеннями, що передбачено ст.61 ЦПК України.

Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми. При цьому суд бере до уваги розрахунок, який наданий позивачем, а саме.

Відповідно до розрахунку, сума заборгованості, на яку нараховуються інфляційні витрати 88 000 грн., за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 01.05.2014 року по 31.03.2017 року (в межах позовних вимог) - інфляційні втрати складають суму 84840 грн.52 грн. ( враховуючи сукупний індекс інфляції 196,41 грн х 88000 грн/100% - 88000 грн. = 84840 грн.52 коп.)

Розмір трьох процентів річних за період з 29.04.2014 по 12.04.2017 року (1080 днів) від простроченої суми 88000 грн. складає 7811 грн.51 коп.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення три процентів річних та інфляційних витрат підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в сумі 926 грн.52 коп.

Керуючись ст.ст. 10,11, 209,212, 213,214,215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення три процента річних та інфляційних витрат задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 інфляційні збитки 84840 гривень 52 коп., три процента річних в сумі 7811 грн. 51 коп. та судові витрати 926 грн.52 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні під час оголошення рішення, мають право оскаржити рішення протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення .

Суддя: М.М. Ротар