Єдиний унікальний номер 242/1601/17 Номер провадження 22-ц/775/1532/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Хейло Я.В.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 липня 2017 року у справі за позовом Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення занадто отриманих коштів щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради звернулось до Селидівського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення занадто отриманих коштів щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24 липня 2015 року відповідач звернувся до УСЗН Селивідської міської ради за призначенням адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житло-комунальних послуг.

На підставі вказаної заяви відповідачеві було призначено адресну грошову допомогу на періоди:

з 24.07.2015 року по 23.09.2015 року в розмірі 442,00,00 грн. на місяць,

з 24.09.2015 року по 23.11.2015 року в розмірі 221,00 на місяць,

Загальна сума нарахованої допомоги за період з 24.07.2015 року по 23.11.2015 року склала 1336,93 грн.

Проте, в ході проведення перевірки було встановлено, що згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2, дружина відповідача, має у володінні власність на підконтрольній території України у АДРЕСА_1 відповідно до договору дарування квартири від 15.06.2007 року, реєстровий 1546, що є порушенням п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №505.

Тому УСЗН Селидівської міської ради просить стягнути з ОСОБА_1 переплачену суму щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 24.07.2015 року по 23.11.2015 року в розмірі 1336,93 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26 липня 2017 року в задоволенні позову Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення занадто отриманих коштів щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач УСЗН Селидівської міської ради та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Селидівського міського суду Донецької області та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, а саме: стягнути з позивача на користь УТСЗН Селидівської міської ради переплачену суму щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 24.07.2015 року по 23.11.2015 року в розмірі 1336,93 грн.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідно до вимог пункту 5 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №505, в редакції чинній на час звернення відповідача з заявою про призначення грошової допомоги, встановлено, що в заяві про призначення грошової допомоги окрім іншого, зазначається «наявність у будь-кого з члені сім?ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції».

ОСОБА_1 при зверненні надав заяву, в якій зазначив, що у будь-кого з членів сім'ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та районах проведення антитерористичної операції немає.

Проте, відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно дружина відповідача має на праві власності за договором дарування від 15.06.2007 року, р.1546, квартиру АДРЕСА_2.

Зазначає, що суд не взяв до уваги пункт 11 Порядку, яким визначено, що суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сімї на вимогу уповноваженого органу. Але відповідач добровільно не повернув отриману допомогу.

Вважає, що суд виніс поспішне рішення, що привело до неповного і необєктивного розгляду справи.

Позивач в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 63).

В судове засідання апеляційного суду відповідач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить отримання ним телефонограми, надав заперечення на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 60, 67).

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що відповідно до заяв від 24.07.2015 року, №1628 від 24.07.2015 року ОСОБА_1 звертався до УПСЗН Селидівської міської ради про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, та про отримання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 9, 7-8).

Згідно з рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 29.07.2015 року ОСОБА_1 було призначене допомогу на сімю в розмірах 442,00 грн. та 221,00 грн. відповідно (а.с. 6).

З довідки УСЗН Селидівської міської ради №4589 від 12 квітня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 перебував на обліку в УСЗН Селидівської міської ради та йому з 24 липня 2015 року по 23 листопада 2015 року нараховане та виплачене допомогу в загальному розмірі 1336,93 грн. , переплата 1336,93 грн. (а.с. 3).

Відповідно до відомостей з державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, ОСОБА_2 з 31 січня 2008 року на праві власності належить двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, на підставі договору дарування від 15.06.2007 року, реєстровий 1546 (а.с. 5).

Зі свідоцтва про шлюб серії 1-НО №101084 вбачається, що відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 07.09.2007 року. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини ОСОБА_1 (а.с. 31).

Згідно з рішенням начальника управління соціального захисту населення міської ради від 27.09.2016 року ОСОБА_1 припинено виплату допомоги у звязку з тим, що заявником надана недостовірна інформація, що впливає на призначення адресної допомоги а саме: наявність житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та району проведення антитерористичної операції, та пропоноване утримати занадто отримані кошти допомоги з 24.07.2015 року по 23.11.2015 року (а.с. 4).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених вимог.

Такий висновок суду є правильним, проте апеляційний суд вважає, що з мотивувальній частини рішення має бути виключено посилання на розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 грудня 2015 року №1275-р (в дійсності це розпорядження винесено 2 грудня 2015 року) через невідповідність фактичним обставинам справи.

Статтею 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року №33/6/а визначено райони та терміни проведення антитерористичної операції Донецька і Луганська області з 7 квітня 2014 року.

Згідно із пунктом 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №505 (далі Порядок №505), грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Відповідно до п. 6 цього Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сімї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

З 03.06.2017 року відповідно до Постанови КМУ від 31 травня 2017 р. №370 «Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. №505 і від 22 вересня 2016 р. №646» абзац 10 діє в наступній редакції: «наявність у будь-якого із членів сім'ї у власності житлового приміщення / частини житлового приміщення, розташованого в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення».

Тобто, до 03.06.2017 року в заявах про взяття на облік та про виплату щомісячної адресної допомоги не потрібно було вказувати про наявність житла, яке розташоване в районах проведення антитерористичної операції, про що обґрунтовано зазначив у рішенні суд першої інстанції.

Отже, на час звернення ОСОБА_1 24 липня 2015 року, відповідно наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року №33/6/а м. Селидове Донецької області є містом, в якому здійснювалася АТО.

Відтак, в період з 24.07.2015 року по 23.09.2015 року та з 24.09.2015 року по 23.11.2015 року включно відповідачу обґрунтовано призначено щомісячну адресну допомогу, враховуючи той факт, що квартира, яка належить ОСОБА_2, дружині відповідача, на праві власності, знаходиться у місті, що відноситься до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Тому довід апеляційної скарги про повернення відповідно до п. 11 вказаної вище постанови КМУ №505 від 1 жовтня 2014 року, де вказано, що уповноважений представник сімї, якому призначено грошову допомогу, зобовязаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин, а суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сімї на вимогу уповноваженого органу, є безпідставним.

Також судом першої інстанції правильно зазначено, що на час звернення відповідача з заявою про призначення спірної допомоги органами державної влади не визначено переліку населених пунктів, розташованих в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані

на лінії зіткнення.

Аналіз наведених нормативно-правових актів, за відсутності затвердженого означеного вище переліку, дає підстави для призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, згідно з чинним законодавством.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково в мотивувальній частині послався на розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 грудня 2015 року №1275-р (в дійсності це розпорядження винесено 2 грудня 2015 року). Вказане розпорядження винесено після припинення виплати відповідачу спірної допомоги і не стосується конкретних спірних правовідносин.

Тому з мотивувальній частини має бути виключено таке посилання.

Інші приведені в апеляційні скарзі доводи висновків суду не спростовують та не впливають на правильність винесеного рішення.

З урахуванням наведеного, переглядаючи справу в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог, та на підставі доказів наданих сторонами, апеляційний суд вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підстави для зміни рішення суду першої інстанції в частині виключення з його мотивувальної частини висновків суду про зазначення міста Селидове відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 грудня 2015 року (2 грудня 2015 року) №1275-р до населеного пункту, де здійснювалася антитерористична операція.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 липня 2017 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення висновки суду про зазначення міста Селидове відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 грудня 2015 року (2 грудня 2015 року) №1275-р до населеного пункту, де здійснювалася антитерористична операція.

В інший частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Судді: