Справа № 204/1367/17
Провадження № 2/204/849/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Сорокіної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку 05 липня 2017 року уточнив та остаточно просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 59 050 грн. 87 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог зазначає, що 08.10.2004 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № DNK0R064320399, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 5 092 грн. на термін до 05.10.2006 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідачка порушила зазначені норми закону та умови договору, зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідачка станом на 18.01.2017 року має заборгованість перед банком у розмірі 142 547 грн. 79 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 671 грн. 35 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 35 047 грн. 84 коп., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 102 828 грн. 60 коп. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 83 496 грн. 92 коп., яка була задоволена рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2014 року з Відповідача на користь позивача, різниця становить 59 050 грн. 87 коп., яка складається з: заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 9 377 грн. 46 коп., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 49 673 грн. 41 коп. Тому, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та справу розглядати без його участі.

Відповідачка у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У судовому засіданні встановлено, що 08.10.2004 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNK0R064320399, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 5 092 грн. Строк дії договору закінчився 05 жовтня 2006 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка не в повному обсязі виконала умови кредитного договору, погашення кредиту не здійснювала належним чином, чим порушила зобовязання, щодо щомісячної сплати кредитних коштів та процентів за користування наданими кредитними коштами, що прямо передбачалось умовами кредитного договору.

У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з позовних вимог, у звязку з невиконанням кредитних зобовязань, станом на 18.01.2017 року має заборгованість перед банком у розмірі 142 547 грн. 79 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 671 грн. 35 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 35 047 грн. 84 коп., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 102 828 грн. 60 коп.

До матеріалів справи долучено рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2014 року, згідно якого з відповідачки на користь позивача було стягнуто суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 83 496 грн. 92 коп. станом на 23.01.2014 року. Рішення набрало чинності 15 серпня 2014 року.

Згідно уточнених вимог позивача, він просить стягнути з відповідачки заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 9 377 грн. 46 коп., та пеню за несвоєчасність виконання зобовязання за договором у розмірі 49 673 грн. 41 коп.

Однак у позові позивачем не обґрунтовано нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору, а також не надано належного обґрунтування стягнення відсотків та пені саме в такій сумі, і не зазначено періоду за який нараховані дані відсотки та пеня. У звязку з чим суд позбавлений можливості перевірити законність нарахування та стягнення процентів за користування кредитом та пені.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії кредитного договору № DNK0R064320399 укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, тобто кінцевий термін повернення кредиту настав 05 жовтня 2006 року.

Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Також, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання, вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 06 листопада 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Тому, вимоги щодо стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом за період після 05 жовтня 2006 року, задоволенню не підлягають, оскільки в даному випадку позивач не вправі нараховувати після цього терміну проценти за користування кредитом та звертатися з позовом щодо їх стягнення.

Крім того, до матеріалів справи позивачем не надано належних та допустимих доказів не виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська щодо стягнення обовязкових платежів, станом на час звернення до суду 06.03.2017 року, а тому і не має підстав стягувати пеню за несвоєчасність виконання зобовязань.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 526, 530, 625, 1048-1054 ЦК України, ст. ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-215, 224, 226, 360-7 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Дубіжанська