Провадження № 4-с/754/130/17
Справа № 754/5146/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

02 листопада 2017 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого-судді Клочко І.В.

при секретарі Шевчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві скаргу ОСОБА_1 на постанову про відновлення виконавчого провадження від 27 червня 2017 року у виконавчому провадження №51101694 винесену державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на постанову про відновлення виконавчого провадження від 27.06.2017 року у виконавчому провадження №51101694, винесену державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що 16.07.2015 року Деснянським районним судом м.Києва у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 постановлено заочне рішення про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, визначення порядку користування та зміну особового рахунку, яким ОСОБА_2 був вселений до квартири АДРЕСА_1, в задоволенні решти вимог відмовлено. 13.05.2016 року було відкрито виконавче провадження ВП № 51101694 щодо вселення ОСОБА_2 до вказаної квартири.

16.03.2017 року о 10.00 год. вказане рішення суду було виконано і ОСОБА_2 був вселений до вищевказаної квартири, нею (заявником) були передані ключі від квартири та парадних дверей, про що було складено акт. Того ж дня, 16.03.2017 року, виконавче провадження ВП № 51101694 було закрито на підставі п.9 ч.1 ст.39, 40 ЗУ «Про виконавче провадження» в зв»язку з повним виконанням.

22.05.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві з заявою про відновлення виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_1, посилаючись на висновок від 11.04.2017 року, затверджений начальником Деснянського УП ГУ НП у м.Києві. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 19.05.2017 року ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні його скарги на постанову державного виконавця Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Маковей Е.А. про закінчення виконавчого провадження ВП № 5110169 від 16.03.2017 року. Своїм листом № 51101694/20 від 06.06.2017 року державний виконавець Маковей Е.А. повідомила ОСОБА_2 про відсутність правових підстав для задоволення його заяви від 22.05.2017 року про відновлення виконавчого провадження, оскільки боржником в ньому виступає не «ОСОБА_1», а «ОСОБА_1».

27.06.2017 року державний виконавець Маковей Е.А. винесла постанову про відновлення виконавчого провадження, керуючись ст.41 ЗУ «Про виконавче провадження».

Як зазначає заявник, після 22.05.2017 року стягувач ОСОБА_2 ніяких заяв про повторне відновлення виконавчого провадження не подавав, постанова про закінчення виконавчого провадження не скасовувалась. Крім того, оскаржувану постанову від 27.06.2017 року їй надіслано не було, про її існування стало відомо випадково лише 21.07.2017 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Заявник вважає постанову від 27.06.2017 року незаконною, а дії державного виконавця Маковей Е.А. неправомірними, оскільки відсутні правові підстави для відновлення виконавчого провадження ВП № 51101694.

Крім того, заявник вказує на те, що в своїй заяві від 22.05.2017 року ОСОБА_2 вказує на те, що ОСОБА_1 24.03.2017 року не відкрила йому дверей спірної квартири, в зв»язку з чим він викликав поліцію, але й співробітникам поліції дверей ніхто не відчинив. В зв»язку з цим ОСОБА_2 просив відновити вищевказане виконавче провадження. При цьому заявник зазначає про те, що 24.03.2017 року її не було вдома, а в своїй заяві ОСОБА_2 визнає той факт, що ані він особисто, ані працівники поліції, ні хтось інший не бачили, що безпосередньо вона (заявник) перешкоджала стягувачу увійти до спірної квартири.

Посилаючись на викладені обставини, заявник просить поновити строк на оскарження постанови державного виконавця Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Маковей Е.А. від 27.06.2017 року про відновлення виконавчого провадження ВП № 51101694 щодо ОСОБА_1, визнати вказану постанову неправомірною та скасувати її.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_8 скаргу підтримала в повному обсязі та просила про її задоволення.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_9 проти задоволення скарги заперечували, вказуючи на те, що заявник перешкоджає виконанню рішення суду про вселення ОСОБА_2, а тому немає іншого способу виконати рішення суду, окрім поновлення виконавчого провадження.

Представник заінтересованої особи Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Арійончик К.В. залишила вирішення скарги на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, копію матеріалів виконавчого провадження, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на об'єктивному розгляді справи, керуючись законом, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 13 травня 2016 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Маковей Е.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51101694 за виконавчим листом №754/5146/15-ц, виданим 10.05.2016 року Деснянським районним судом м. Києва про вселення ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1. Боржником за даним виконавчим листом є ОСОБА_1 (а.с.159-160).

Відповідно до копії акту від 16 березня 2017 року, рішення Деснянського районного суду м. Києва про вселення ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 - виконано, ОСОБА_2 - вселено, ключі від квартири та парадних дверей передані добровільно. Даний акт підписаний учасниками виконавчого провадження ОСОБА_2, ОСОБА_1, представником стягувача ОСОБА_9

16 березня 2017 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Маковей Е.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з виконання рішення суду, згідно акту від 16.03.2017 року (а.с.134).

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 19.05.2017 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні скарги на постанову про закінчення виконавчого провадження від 16.03.2017 року (а.с.123-127).

22.05.2017 року стягувач ОСОБА_2 звернувся до Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві з заявою про відновлення виконавчого провадження ВП № 51101694 (а.с.117).

Листом державного виконавця Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Маковей Е.А. стягувачу ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви в зв»язку з відсутністю правових підстав (а.с.116).

27.06.2017 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Маковей Е.А. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 51101694 (а.с.106).

Доказів отримання копії оскаржуваної постанови заявником державним виконавцем суду не надано, а тому суд приходить до висновку про те, що заявником не пропущено строк звернення до суду з даною скаргою.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Пунктами 1, 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу", від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п.9 ч.1 та ч.2 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Частиною 1 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.41 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Порядок виконання судового рішення про вселення стягувача регулюється положеннями ст.67 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до ч.6 якої у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

Згідно ч.1 ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст.61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження, проаналізувавши наявні в справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова про відновлення виконавчого провадження підлягає скасуванню, оскільки вона не містить зазначення жодного обґрунтування прийнятого рішення. При таких обставинах вважати оскаржувану постанову обґрунтованою і законною підстав немає.

Крім того, суд звертає увагу і на те, що ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 19.05.2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову державного виконавця встановлено, що з наданої представником заявника висновку по матеріалам перевірки від 11 квітня 2017 року затвердженого начальником Деснянського УП ГУ НП у м. Києві Косовським О.Г. вбачається, що 27.03.2017 року до Деснянського УП ГУ НП у м. Києві звернувся ОСОБА_2 по факту того, що 24.03.2017 року о 10-00год. за адресою АДРЕСА_1 дружина ОСОБА_3, спільно із сином ОСОБА_4 обмежили доступ до квартири ігноруючи рішення Деснянського районного суду м. Києва. Дана ухвала суду не оскаржувалась і набрала законної сили.

На зазначений висновок посилались ОСОБА_2 та його представник під час звернень до виконавчої служби з заявами про відновлення виконавчого провадження. Враховуючи ухвалу суду від 19.05.2017 року суд вважає, що даний висновок не може бути прийнятий судом в обґрунтування правомірності оскаржуваної постанови.

Висновок Деснянського УП ГУНП в м.Києві від 27.05.2017 року не дає підстав для відновлення виконавчого провадження, оскільки в ньому відсутні будь-які посилання на вчинення перешкод у проживанні стягувачу з боку заявника. Крім того, у вказаному висновку жодним чином не зазначено заявника ОСОБА_1, а зазначено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_12

Посилання на інші висновки Деснянського УП ГУНП в м.Києві також не можуть бути враховані, оскільки вони надані після винесення оскаржуваної постанови (29.06.2017 року, 07.07.2017 року).

Інші доводи і твердження ОСОБА_2 та його представника в заперечення проти скарги суд до уваги не приймає, оскільки вони виходять за межі предмету даного судового розгляду.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає скаргу обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.88, 383-388 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на постанову про відновлення виконавчого провадження від 27 червня 2017 року у виконавчому провадження №51101694 винесену державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві - задовольнити.

Визнати постанову про відновлення виконавчого провадження від 27 червня 2017 року у виконавчому провадження №51101694 винесену державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві - неправомірною.

Скасувати постанову про відновлення виконавчого провадження від 27 червня 2017 року у виконавчому провадження №51101694 винесену державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання її копії.

Суддя