Справа № 447/1190/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/4682/17 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: представника Новороздільського міського центру зайнятості - Лебедь О.В., представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Новороздільського міського центру зайнятості на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 травня 2017 року у справі за позовом Новороздільського міського центру зайнятості Львівської області до ОСОБА_3 про стягнення матеріального забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року Новороздільський міський центр зайнятості звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріального забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 кошти в сумі 8329 грн. 78 коп., які були надані їй як допомогу по безробіттю.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 29 травня 2017 року в позові Новороздільського міського центру зайнятості Львівської області до ОСОБА_3 про стягнення матеріального забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття відмовлено.

Рішення суду оскаржив Новороздільський міський центр зайнятості.

В апеляційній скарзі посилається на те, що у відповідності до норм чинного законодавства, Відповідач на момент реєстрації у Новороздільському міському центрі зайнятості як безробітної 08 лютого 2005 року, була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 24 березня 1997 року, тобто належала до зайнятого населення і, відповідно до законодавства, не мала права на отримання статусу безробітної та отримання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Отримавши обманним шляхом статус безробітної, особа незаконно отримала матеріальне забезпечення та соціальні послуги на суму 8329,78 гривень.

Зазначає, що згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №1533 від 02.03.2000 року застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Вказує, що претензія Новороздільського міського центру зайнятості від 31 липня 2015 року №1143/09 про відшкодування коштів, надіслана Відповідачу, залишилась без розгляду, станом на 06 червня 2017 року кошти не повернуто. Таким чином, на думку апелянта, Відповідачка умисно не виконала свої обов'язки застрахованої на випадок безробіття особи, передбачені ст. 36 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", внаслідок чого Новороздільському міському центру зайнятості завдано матеріальну шкоду на суму 8329,78 грн.

Просить рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 травня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимогиНовороздільського міського центру зайнятості до ОСОБА_3про стягнення матеріального забезпечення та вартості наданих соціальних послуг усумі 8329,78 грн. задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Новороздільського міського центру зайнятості - Лебедь О.В. на підтримання апеляційної скарги, представника представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, Миколаївського районного суду Львівської області від 29 травня 2017 рокускасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови.

Судом та матеріалами справи установлено, що 01 лютого 2005 року ОСОБА_3 звернулась у Новороздільський міський центр зайнятості з метою пошуку роботи і 08 лютого 2005 року їй було надано статус безробітної та розпочато виплату допомоги по безробіттю

За період з 08 лютого 2005 року по 15 лютого 2006 року відповідач отримала допомогу з безробіття у сумі 1321,33 грн. З 15 лютого 2006 року ОСОБА_6 працевлаштовано на дотаційне робоче місце у ТзОВ "Либідь". Відповідно до договору №6 від 15 лютого 2006 року, роботодавець працевлаштує особу з числа безробітних громадян на вільне робоче місце, а центр зайнятості надає йому дотацію для покриття витрат на її заробітну плату. Загальна сума витрачених центром зайнятості коштів на надання дотації для покриття витрат на заробітну плату ОСОБА_7 за договором №6 від 15 лютого 2006 р. становить 7008,45 грн. Однак, при аналізі звірки бази даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з даними зареєстрованих у Новороздільському центрі зайнятості безробіних виявлено, що ОСОБА_3 у період перебування на обліку у Новороздільському міському центрі зайнятості як безробітна, з 08 лютого 2005 р. по 15 лютого 2006 р., була зареєстрована як фізична особа-підприємець .

У той же час, згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 07 жовтня 2016 року звертався до суду з заявою про застосування строків позовної давності до даних правовідносин і з тих підстав просив відмовити у позові (а.с.25-27) і дана заява залишилася поза увагою суду першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

У той же час, пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

У позовній заяві позивач зазначив, що про порушення відповідачем вимог чинного законодавства при призначенні допомоги по безробіттю, які мали місце з 08 лютого 2005 року по 15 лютого 2006 року, він дізнався 28 липня 2015 року, про що було складено акт №151, однак на переконання колегії суддів позивач мав можливість виявити дані порушення значно раніше (в межах строку позовної давності) але не зробив цього, що є підставою для відмови у позові за спливом позовної давності.

Даних обставин не врахував суду першої інстанції та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав того, що ОСОБА_3 фактичного не здійснювала підприємницьку діяльність, їй не видавалось відповідне свідоцтво, вона не отримувала жодних доходів від підприємницької діяльності, однак у позові слід відмовити за спливом позовної давності.

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга Новороздільського міського центру зайнятості підлягає до задоволення частково, Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 травня 2017 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову Львівського міського центру зайнятості за спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст., 367, 368, 374, пп.1-3 ст.376, ст.ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Новороздільського міського центру зайнятості задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 травня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову Новороздільського міського центру зайнятості Львівської області до ОСОБА_3 про стягнення матеріального забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття - відмовити за спливом позовної даності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.