Єдиний унікальний номер 242/1754/17 Номер провадження 22-ц/775/1471/2017
Головуючий в I інстанції Коліщук З.М.
Суддя доповідач Мальований Ю.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2017 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого: судді Мальованого Ю.М.

суддів: Соломахи Л.І., Корчистої Л.І.

за участю секретаря Кіприк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу Публічного ак-ціонерного товариства «Комерційний банк «Український Фінансовий Світ» в особі Уповно-важеної особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 23 чер-вня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комер-ційний банк «Український Фінансовий Світ» в особі уповноваженої особи на ліквідацію ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборго-ваності за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Український Фінансовий Світ» (далі ПАТ «КБ «УФС»), від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних ви-мог позивач зазначив, що 07 лютого 2014 року між ПАТ «КБ «УФС» та ОСОБА_2 був укладений договір № 025/0021Кс про надання кредиту. За цим договором позивач надав відповідачці кредитні кошти у розмірі 10 000,00 грн. на строк до 06 лютого 2016 року з фік-сованою процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 25,00% річних, комісій-ною винагородою за обслуговування кредитної заборгованості - 1% та одноразовою комісією у розмірі 1% від первісної суми кредиту, що підтверджується банківською випискою про рух коштів по рахунку відповідача за кредитним договором. З моменту отримання кредитних коштів відповідачем здійснено лише часткову оплату по кредиту та відсотках за користування кредитними коштами. Станом на 16 березня 2017 року заборгованість за кредитом складає 32 022 грн. 96 коп., з яких 7 919 грн. 22 коп. - заборгованість за кредитом, 5 280 грн. 26 коп. - заборгованість за процентами, 3 200 грн. - заборгованість по комісії, 5 736 грн. 76 коп. - заборгованість по пені за прострочення сплати кредиту, 2 594 грн. 26 коп. - заборгованість по пені за прострочення сплати процентів, 1 574 грн. 20 коп. - заборгованість по пені за прострочення сплати комісії, 768 грн. 80 коп. - заборгованість 3% річних, 4 949 грн. 46 коп. - інфляційні збитки по кредиту, процентам, комісії.

23 червня 2017 року заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «УФС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач ПАТ «КБ «УФС», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рі-шення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано немож-ливість подання до суду письмових доказів, зокрема кредитного договору, тому що докумен-ти знаходились за юридичною адресою позивача у м. Донецьку, де зараз проводиться анти-терористична операція. Невідомі особи 21 червня 2014 року протиправно заволоділи належ-ним банку на праві власності транспортним засобом, в якому знаходились оригінали докуме-нтів банку, т.ч. оригінали кредитних договорів та кредитних справ, які зберігались у м. До-нецьку. Про факт злочину було повідомлено правоохоронні органи, але 11 січня 2016 року зі слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецької області надійш-ло повідомлення, що всі матеріали кримінального провадження знаходяться в адміністратив-ної будівлі Куйбишевського РВ Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області, яка на даний час захоплена представниками «ДНР». Через ці обставини позивач не має обєктивної можливості надати оригінали кредитних договорів. Банк обґрунтовує свої вимоги отриманням інформації з САБ (система автоматизації банку). Внесення відомостей щодо умов кредитування клієнтів до програмного комплексу банку є вимогою Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18 червня 2003 року. Таким чином, спеціалізованим законодавством України передбачено накопичення первинної інформації відносно суті вчинених операцій за настанням форс-мажорних обставин або в разі ліквідації банку. Відповідно до даних системи автоматизації банку «SCROOGE-3» навіть за відсутності кредитного договору позивач має всі необхідні відомості про умови кредитного договору: суму кредитного договору, процентну ставку за кредитом, дату укладення кредитного договору та дату його закінчення, а також номер банківського рахунку відповідача на якому обліковувалися кредитні кошти. Для обслуговування кредиту позичальників, банками відкриваються рахунки, які не зазначаються в умовах кредитних договорів: 2207 облік простроченого кредиту, 2627 - відображає поточні проценти за користування кредитом, 2209 - облік прострочених процентів. Факт використання банком САБ «SCROOGE-3» та відповідність організації захисту електронних банківських документів вимогам чинного законодавства України, підтверджується актом складеним за участю представників Національного банку України від 10 вересня 2014 року при проведенні перевірки.

Заявник наголошує, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доказам у спра-ві, не дослідив всі обставини вказаної справи та прийняв незаконне і необґрунтоване рішен-ня.

Сторони та їх представники були належним чином повідомлені про час та місце розг-ляду справи, однак відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, що у відпо-відності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, представника ПАТ «КБ «УФС» ОСОБА_3, який наполягав на доводах апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і об-ґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони по-силаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постано-ви «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є закон-ним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до да-них правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтвер-джених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам зако-ну про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що між ПАТ «КБ «УФС» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 025/0021Кс від 7 лютого 2014 року, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у сумі 10 000 гривень, зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 25 % річних, строком до 6 лютого 2014 року. Взя-ті за вказаним кредитним договором зобов'язання ОСОБА_2 належним чином не ви-конала(а.с. 1 3).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними, позивачем не надано доказів, що між ПАТ «КБ «УФС» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір 025/0021Кс від 7 лютого 2014 року та наявності чітко визначе-них зобовязань ОСОБА_2 за цим договором.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказу-вання.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені в пункті 6 поста-нови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись ін-шими засобами доказування.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кре-дит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно частини 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону України від 1 грудня 2005 року № 3161-IV) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх спо-живачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а спожи-вач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмо-вій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) дета-льний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошо-вому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстра-тора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є ві-льними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуван-ням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пунк-ти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відпові-дно до актів цивільного законодавства.

Виходячи з наведених правових норм, єдиним належним та допустимим доказом ук-ладення між сторонами кредитного договору та досягнутих сторонами умов такого договору є укладений ними в письмовій формі кредитний договір, зі змісту якого суд має встановити умови надання кредиту, зокрема, суму кредиту, строк та порядок її повернення; річну відсот-кову ставку за кредитом, строки та порядок її сплати; відповідальність за порушення умов кредитного договору, в тому числі розмір та порядок нарахування пені за прострочення ви-конання кредитних зобовязань.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог ні оригінал, ні належним чином пос-відчену копію договору від 07 лютого 2014 року № 025/0021Кс про надання відповідачу ОСОБА_2 споживчого кредиту, заборгованість за яким вимагає стягнути, не надав.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що посилання позивача на те, що 21 червня 2014 року невідомі особи протиправно заволоділи належним банку на праві власності авто-мобілем, в якому знаходились оригінали документів, зокрема, і оригінал кредитного догово-ру, укладеного з ОСОБА_2, не спростовує висновку суду про недоведеність кредит-них відносин між сторонами. Надані на підтвердження факту заволодіння майном банку зве-рнення до Міністерства внутрішніх справ України від 15 серпня 2014 року № б/н (а.с. 17-19) та відповідь Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 25 грудня 2015 року за № 4/1335 (а.с. 20,21) не є доказами укладення між сторо-нами кредитного договору.

На підтвердження позовних вимог ПАТ «КБ «УФС» надало кредитну історію (а.с. 46,47), виписки з особових рахунків, відкритих на імя з ОСОБА_2 за період з 07.02.2014 року по 16.03.2017 року, зокрема за рахунками № 1003.980 (а.с. 6), № 1003.980 (а.с. 7), № 1003.980 (а.с. 8,9), № 1003.980 (а.с. 10), № 1003.980 (а.с. 11,12), №1003.980 (а.с. 13), а також розрахунок заборгованості по кредитному договору № 025/0021Кс від 07 лютого 2014 року, укладеного з ОСОБА_2В.(а.с. 14-16).

Проте, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, зазначені виписки та наданий розрахунок заборгованості по кредитному договору не є належним та допустимими доказами укладення між сторонами кредитного договору, змісту його умов та отримання позивачем коштів за кредитним договором.

Відповідно до частини 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інфор-мацію щодо предмета доказування.

Крім того, за відсутності самого кредитного договору суд не має можливості переві-рити чи дійсно рахунки № 1003.980, № 1003.980, № 1003.980 , № 1003.980, № 1003.980, №1003.980 було відкрито саме на підставі кредитного договору № 025/0021Кс від 07 лютого 2014 року, укладеного з ОСОБА_2

Відповідно до Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, органі-зація операційної діяльності передбачає наявність документованих операційних процедур (правил) за всіма операціями, що здійснюються банками відповідно до законодавства Украї-ни (пункт 1.5.). Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументо-вані (пункт 4.1). Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансо-вими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи (пункт 4.2). Первинні доку-менти мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосеред-ньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3).

Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, оформлених згідно з вимогами зазначеного Положення, щодо суми отриманого відповідачем кредиту за кредит-ним договором № 025/0021Кс від 07 лютого 2014 року.

Відповідно до частини 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими за-собами доказування.

Відповідно до ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксова-ною або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Будь-яких доказів щодо типу та розміру процентної ставки, порядку сплати процентів за користування кредитними коштами позивачем суду не надано.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення пені, позивач в позовній заяві не зазначив чи була вона передбачена договором, за порушення яких зобовязань, в якому розмірі. Будь яких доказів щодо наявності між сторонами домовленості щодо права позивача на неустойку (пеню) за порушення зобовязань за договором та її розміру позивач суду не надав.

Доводи апеляційної скарги про те, що всі операції, повязані з видачею кредитних ко-штів, нарахуванням процентів за користування кредитом, нарахуванням комісії, сплата осно-вної заборгованості та процентів за кредитними договорами відображено на окремих рахун-ках банку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку на машинних носіях інформації фінансової установи; що фактичні дані, на підставі яких позивач обґрунтовує свої вимоги, отримані з системи автоматизації банку, не спростовують висновків суду.

Автоматизована банківська система «SCROOGE», яка використовується позивачем та з якої ним отримані відомості щодо суми кредиту, строку його повернення, розміру процен-тів за користування кредитом, є внутрішньою банківською системою, яка не містить жодного підпису відповідача, і не є належним доказом існування кредитних правовідносин між сторонами.

Відповідно до розділу 9 Положення про організацію операційної діяльності в банках України системи автоматизації банку мають мету інформаційного забезпечення операційної діяльності банків і не замінюють первинних бухгалтерських документів, якими мають офор-млятися операції банку.

Відповідно до частини 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що оригінал кредитного договору № 025/0021Кс від 07 лютого 2014 року, на території проведення антитерористичної операції, та був втраче-ний; що факт втрати банком документів підтверджується оголошенням в газеті «Голос Укра-їни» від 16.10.2014 року № 199; що за фактом заволодіння майном та документами банк зве-ртався до правоохоронних органів; що на офіційному сайті МВС України міститься інфор-мація за 14 липня 2014 року про те, що 12 липня 2014 року в Ворошиловському районі м. Донецька невідомі особи захопили приміщення банку і за цим фактом відкрито кримінальне провадження, не спростовують висновку суду про недоведеність позовних вимог.

Наявність обєктивних перешкод у наданні банком кредитного договору, на що поси-лається позивач в апеляційній скарзі, відповідно до ст. 61 ЦПК України не є підставою для звільнення позивача від доказування факту укладення ним кредитного договору з відповіда-чем.

Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справах позовного провадження суд не має права витребувати необхідні докази за власною ініціативою.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позов-них вимог. Надані позивачем докази не підтверджують факт укладення з відповідачем кре-дитного договору, умови надання кредитних коштів. Позивачем не надано допустимих доказів на підтвердження факту виконання ним своїх зобов?язань за кредитним договором. І зокрема, не доведено, що відповідач має перед банком кредитні зобов'язання.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесу-ального права, підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необгрунтовані і не спростовують висновків суду, тому відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Під час звернення до суду з апеляційною скаргою ПАТ «КБ «УФС» було відстрочено сплату судового збору у сумі 1 760 грн. до ухвалення судового рішення у справі, з огляду на що він має бути стягнутий з позивача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Україн-ський Фінансовий Світ» відхилити.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 23 червня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український Фі-нансовий Світ» судовий збір, не сплачений при подачі апеляційної скарги, на користь держави в сумі 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят) гривень за наступними реквізитами: отримувач Бахмутське УК/м. Бахмут, код отримувача (за ЄДРПОУ) 37868870, код класифікації доходів бюджету 22030101, рахунок отримувача 0015, банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, МФО 834016, призначення платежу - *; 101; судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації, позивача, Апеляційний суд Донецької області (м. Бахмут).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпо-середньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: