Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 335/6382/15Головуючий у 1-й інстанції Бойко О.Ю.
Пр. № 22-ц/778/713/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» (далі ОСОБА_3) до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (надалі ТДВ «СК «Кредо»), ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

01.07.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, якій у подальшому уточнив (т.с. 1 а.с. 156-158) та в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №ZP38GK48520017 від 14.07.2005 року станом на 06.06.2016 року у загальній сумі 544289,13 грн., яка складається з: 90844,39 грн. - заборгованості за кредитом; 212867,39 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 14871,60 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом; 225705,75 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 3654,00 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2015 року (т.с. 1 а.с. 31) провадження у цій справі за позовом Банку відкрито.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2016 року (т.с. 1 а.с. 85) до участі у цій справі залучено в якості третьої особи ТДВ «СК «Кредо».

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2016 року (тс. 1 а.с. 195) до участі у цій справі залучено в якості третьої особи ОСОБА_4

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2016 року (тс. 1 а.с. 226-227), з урахуванням ухвали суду першої інстанції про виправлення описки (т.с. 1 а.с. 238), позовні вимоги Банку задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість у розмірі 544289,13 грн., судові витрати у розмірі 3654 грн., а всього стягнуто 547943,13 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 228-231) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 2 а.с. 1), справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 3).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 20 квітня 2017 року не відбувся та був відкладений (т.с. 2 а.с. 13) через першу неявку третіх осіб у цій справі, представників останніх, щодо яких в апеляційного суду немає відомостей про вручення їм судових повісток на цю дату судового засідання.

У період з 12 по 30 червня 2017 року суддя-доповідач перебувала у відпустці (т.с. 1 а.с. 25).

У судовому засіданні 13 липня 2017 року за відсутності третіх осіб при повторній неявці останніх апеляційним судом було розпочато розгляд цієї справи по суті: заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, оголошено перерву у розгляді цієї справи в порядку задоволення клопотання представника Банку після розяснення апеляційним судом на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України права останньому надати апеляційному суду розрахунок заборгованості ОСОБА_2 перед Банком за вищезазначеним кредитним договором після зарахування Банком коштів від реалізації 13.05.2016 року нерухомого майна відповідача квартири № 53 у б. 56 по вул. Патріотична у м. Запоріжжя 13.05.2016 року в порядку виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2012 року, зміненого рішенням апеляційного суду Запорізької області 24 грудня 2012 року (т.с. 1 а.с. 68-71), у справі ЄУН № 22ц-5493/12 за позовом Банку до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 211924,50 грн. із зарахуванням конкретних складових заборгованості (тіла кредиту, процентів, комісії, пені) згідно із визначеним у вищезазначеному рішенні суду конкретним складом стягнутої заборгованості та суми заявлених у цій справі позовних вимог Банку станом на 06.06.2016 року.

Від відповідача ОСОБА_2 21 серпня 2017 року через канцелярію апеляційному суду надійшли копії документів для долучення до матеріалів цієї справи (т.с. 2 а.с. 35-100), серед яких також був надана копія звіту про оцінку квартири № 53 у б. 56 по вул. Патріотична у м. Запоріжжя станом на 11 квітня 2016 року у сумі 432997,00 грн. (т.с. 2 а.с. 74).

28 серпня 2017 року ОСОБА_3 надав апеляційному суду через канцелярію розрахунок заборгованості станом на 06.06.2016 року (т.с. 2 а.с. 101-111), за змістом якого у тому числі сума заборгованості пені в межах однорічного строку позовної давності за період з 01.07.2014 року по 01.07.2015 року з урахуванням звернення Банку до суду із вищезазначеним позовом до суду у липні 2015 року, та, відповідно, без урахування коштів на погашення від продажу квартири, якій відбувся лише 13.05.2016 року, складає 311148,04 грн.

У судове засідання 28 серпня 2017 року повідомлені апеляційним судом належним чином про час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 33-34) третя особа ОСОБА_4 та представник третьої особи ТОВ «СК «Кредо» втретє не зявились, про причини своєї неявки та неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання третьої особи ОСОБА_4 та представника третьої особи ТОВ «СК «Кредо» і на підставі ст. 305 ч.2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю відповідача ОСОБА_2 представника Банку за довіреністю (т.с. 2 а.с. 26) ОСОБА_5

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, у тому числі:

-відповідача ОСОБА_2, яка у тому числі на запитання колегії суддів зазначала, що до теперішнього часу вона не оскаржувала розмір оціночної вартості, за якою було продано її квартиру; ОСОБА_3 умисно з 2012 року не звертав стягнення на її квартиру, нарощував борг для неї, у звязку із чим, вона взагалі не повинна сплачувати Банку пеню; якщо б ОСОБА_3 продав своєчасно її квартиру у 2012 році за реальною ціною, то заборгованості за вищезазначеним кредитним договором не було ніякої; вона Банку квартиру за актом прийому-передачі для реалізації у добровільному порядку не передавала;

та представника Банку, яка у тому числі на запитання колегії суддів апеляційного суду зазначала, що наданий апеляційному суду інший розрахунок банку заборгованості відповідача за вищезазначеним кредитним договором щодо тіла кредиту, відсотків, комісії, наданий без урахування заявлених у цій справі остаточних позовних вимогах Банку у цій справі (т.с. 1 а.с. 157) з урахуванням нових нарахувань після 06.06.2016 року, сума, яка була зарахована на рахунок Банку після реалізації квартири відповідача складала ні 214181,00 грн., а 206029,08 грн., тобто за вирахуванням виконавчого збору; із 206029,08 грн. кошти пішли на погашення тіла кредиту у сумі 100785,74 грн., однак, на день погашення тіло кредиту складало вже не 90844,39 грн., як заявлено у позові у цій справі, а 102429,93 грн., а тому має місце на теперішній час заборгованість за тілом кредиту 2545,80 грн., на відсотки за користування кредитом пішло погашення в сумі 65734,64 грн., а тому до сплати у цій справі підлягають відсотки у сумі 144527,80 грн., на погашення комісії пішло 4406,40 грн., а тому до сплати у цій справі підлягає комісія у сумі 10465,20 грн., на погашення пені пішло 35102,30 грн., однак, цей розрахунок містить додаткові нарахування простроченого тіла кредиту тощо, які не були предметом позовних вимог у цій справі; пеня розрахована за період з 01.07.2014 року по 01.07.2015 року у сумі 3111148,04 грн., тобто за рік до звернення до суду, погашення заборгованості не вплинуло на вищезазначений розмір пені, оскільки зарахування відбулось лише 13.05.2016 року;

-перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що задовольняючи позов Банку у цій справі у повному обсязі, суд першої інстанції керувався ст. ст. 10-11, 60, 212-213, 215,218 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог Банку у цій справі.

Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції у цій справі вказаним вимогам не відповідає.

Має місце неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що 14.07.2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (30 квітня 2009 року найменування банку було змінено на Публічне акціонерне товариство у звязку зі зміною його типу (т.с. 1 а.с. 27) та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №ZP38GK48520017, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надав позичальнику кредитні кошти, шляхом видачі готівки через касу до 14.07.2025 року включно у виді не відновлювальної лінії у розмірі 120360,00 грн. на наступні цілі: на придбання нерухомості в сумі 102000,00 грн. та оплату страхових платежів у сумі 18360,00 грн., а остання зобовязалась повернути Банку кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, комісії та пені відповідно до умов договору (а.с. 13-18).

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вищезазначений кредитний договір сторін укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою Банку та особисто ОСОБА_2 Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства і на підставі положень ст. 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Однак, ОСОБА_2 не виконує своїх зобовязань за вищезазначеним договором сторін належним чином, має місце заборгованість відповідача перед Банком за вищезазначеним кредитним договором.

Так, відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості станом на 06.06.2016 року у ОСОБА_2 утворилась заборгованість за вищезазначеним кредитним договором у загальній сумі 544289,13 грн. (т.с. 1 а.с. 159-167), яка складається з: 90844,39 грн. заборгованості за кредитом; 212867,39 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 14871,60 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом; 225705,75 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Однак, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що станом на час постановлення оскаржуємого рішення у цій справі 30 листопада 2016 року, вже було виконано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2012 року, змінене рішенням апеляційного суду Запорізької області 24 грудня 2012 року (т.с. 1 а.с. 68-71), у справі ЄУН № 22ц-5493/12 за позовом Банку до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру № 53 у б. 56 по вул. Патріотична у м. Запоріжжя, що належала відповідачу ОСОБА_2 за ціною 214181,00 грн., та 13.05.2016 року на рахунок Банку від продажу цієї квартири відповідача поступили кошти в сумі 206029,08 грн., тобто за вирахуванням виконавчого збору, якими частково було погашено заборгованість, яку ОСОБА_3 у цій справі у тому числі просив стягнути, а тому позовні вимоги Банку у цій справі в частині заборгованості, яка вже була погашена у такій спосіб, не підлягали задоволенню у цій справі.

При цьому, підстав для закриття провадження за цими вимогами Банку у цій справі не було, оскільки виконано було рішення суду не про стягнення цієї заборгованості з відповідача на користь Банку, а рішення суду - про звернення стягнення на квартиру відповідача в рахунок погашення цієї заборгованості.

Однак, встановлено, що згідно із розрахунком Банку станом на 06.06.2016 року (т.с. 1 а.с. 159-167) ОСОБА_3 зарахував сплату вищезазначеної заборгованості у сумі 206029,08 грн. з порушенням конкретних складових цієї заборгованості, визначених рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2012 року (100785,74 грн. заборгованість за кредитом, 65734,64 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4406,40 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 40997,72 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, т.с. 1 а.с. 115).

В звязку із чим, апеляційним судом на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України Банку був наданий час для надання останнім у матеріали цієї справи іншого розрахунку заборгованості відповідача (т.с. 2 а.с. 101-111), якій мав вже враховувати це часткове погашення заборгованості після реалізації предмета іпотеки (квартири) відповідача 13.05.2016 року, тобто до ухвалення рішення суду першої інстанції у цій справі 30.11.2016 року, із зарахуванням заборгованості саме з урахуванням конкретних складових (тіла кредиту, відсотків, комісії та пені), як визначено у рішенні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2012 року, (т.с. 1 а.с. 115), але він мав бути, при цьому, станом на 06.06.2016 року та не перевищувати позовних вимог, заявлених Банком у цій справі.

Встановлено, що Банком апеляційному суду у матеріали цієї справи був наданий інший розрахунок заборгованості відповідача (т.с. 2 а.с. 101-111, якій на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України може бути частково прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі, як доказ, передбачений ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Оскільки, як пояснила представник Банку у судовому засіданні 28 серпня 2017 року із 206029,08 грн. кошти пішли на погашення тіла кредиту у сумі 100785,74 грн., однак, на день погашення 13.05.2016 року тіло кредиту складало вже не 90844,39 грн., як заявлено у позові у цій справі, а 102429,93 грн., а тому залишилась на теперішній час заборгованість за тілом кредиту 2545,80 грн., на відсотки за користування кредитом пішло погашення в сумі 65734,64 грн., а тому до сплати у цій справі підлягають відсотки у сумі 144527,80 грн., на погашення комісії пішло 4406,40 грн., а тому до сплати у цій справі підлягає комісія у сумі 10465,20 грн., на погашення пені пішло 35102,30 грн.; однак, цей розрахунок містить додаткові нарахування простроченого тіла кредиту тощо, які не були предметом позовних вимог у цій справі; пеня розрахована за період з 01.07.2014 року по 01.07.2015 року у сумі 3111148,04 грн., тобто за рік до звернення до суду, погашення заборгованості не вплинуло на вищезазначений розмір пені, оскільки зарахування відбулось лише 13.05.2016 року.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав стягнути з відповідача на користь Банку у цій справі за рішенням суду заборгованість за вищезазначеним кредитним договором станом на 06.06.2016 року у розмірі основного боргу 154993,00 грн. (розрахунок: заборгованість за тілом кредиту 00,00 грн. + заборгованість по процентам за користування кредитом 144527,80 грн. + заборгованість по комісії за користування кредитом 10465,20 грн.), в решті вимог Банку у цій справі до відповідача про стягнення заборгованості за тілом кредиту відсоткам за користування кредитом, комісії суд першої інстанції мав відмовити за їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Розрахунок:

-заявлено у цій справі заборгованості за тілом кредиту станом на 06.06.2016 року 90844,39 грн. погашено заборгованості за кредитом в порядку виконання 13.05.2016 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2012 - 100785,74 грн. = 00,00 грн. ;

-заявлено заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 06.06.2016 року 212867,39 грн. - погашено заборгованості по процентам за користування кредитом в порядку виконання 13.05.2016 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2012 65734,64 грн. = 144527,80 грн. ;

-заявлено заборгованості по комісії за користування кредитом станом на 06.06.2016 року 14871,60 грн. - погашено заборгованості по комісії за користування кредитом в порядку виконання 13.05.2016 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2012 4406,40 грн. = 10465,20 грн.

Встановлено, що вищезазначена сума основного боргу 154993,00 грн. заявлена Банком в межах трирічного (загального) строку позовної давності, враховуючи звернення Банку до суду у цій справі у липні 2015 року (т.с. 1 а.с. 21) та переривання перебігу позовної давності:

-шляхом подачі Банком позову до суду у вересні 2011 року до ОСОБА_2 в іншій цивільній справі №22ц-5493/12 (т.с. 1 а.с. 68) про звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру) в рахунок погашення вищезазначеної частини заборгованості за вищезазначеним кредитним договором (ст. 264 ч. 2 ЦК України),

- шляхом вчинення ОСОБА_2 дій, що свідчать про визнання нею боргу, зокрема сплати 07.12.2012 року (т.с. 1 а.с.11, ст. 264 ч. 1 ЦК України) тощо.

В силу вимог ст. 267 ч. 3 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Сума пені, з урахуванням заяви відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності у цій справі, у даному випадку однорічного (т.с. 1 а.с. 107) за період з 01.07.2014 року по 01.07.2015 року, з урахуванням звернення Банку із вищезазначеним позовом до суду першої інстанції у липні 2015 року складає 311148,04 грн. (розрахунок Банку т.с. 2 а.с. 102, якій може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України як доказ, передбачений ст. 303 ч.2 ЦПК України).

Однак, встановлено, що Банком у цій справі було заявлено остаточно уточнених позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 у вигляді пені лише на суму 225705,75 грн. (т.с. 1 а.с. 156-159).

А тому, з урахуванням вимог ст. 11 ч. 1 ЦПК України, тобто в межах заявлених позовних вимог Банку у цій справі на суму пені 225705,75 грн., суд першої інстанції мав виходити із розміру пені в межах однорічного строку позовної давності за період з 01.07.2014 року по 01.07.2015 року, але у сумі 225705,75 грн.

Однак, цей розмір пені у сумі 225705,75 грн. підлягав зменшенню судом першої інстанції за рішенням суду у цій справі до 20000,00 грн., а саме:

- спочатку до 154993,00 грн. на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК України, оскільки він значно перевищує суму основного боргу за договором у цій справі 154993,00 грн. (розрахунок: тіло кредиту 00,00 грн. + відсотки 144527,80 грн. + комісія 10465,20 грн.),

- а потім до 20000,00 грн. на підставі ст. 616 ЦК України (правові наслідки порушення зобовязання з вини кредитора), оскільки встановлено, що рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру) відповідача в рахунок погашення заборгованості у сумі 211924,50 грн., набрало законної сили 24 грудня 2012 року (т.с. 1 а.с. 68), а ОСОБА_3 фактично звернув стягнення на цю квартиру у примусовому порядку лише 13.05.2016 року, тобто через понад 5 (пять) років 5 (пять) місяців; такі дії (бездіяльність) Банку сприяли збільшенню заборгованості відповідача перед Банком за вищезазначеним кредитним договором, зокрема у вигляді неустойки (пені).

Банк мав право на нарахування відсотків, комісії та пені, передбачених вищезазначеним кредитним договором сторін після 14 вересня 2011 року, так як рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2012 року, змінене рішенням апеляційного суду Запорізької області 24 грудня 2012 року (т.с. 1 а.с. 68-71), яке набрало законної сили 24 грудня 2012 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру відповідача) в рахунок погашення заборгованості відповідача перед Банком за вищезазначеним договором станом на 14 вересня 2011 року у розмірі 211924,50 грн. не було виконано ОСОБА_2 у добровільному порядку, а - в примусовому порядку 13.05.2016 року.

А в силу вимог ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Банк також мав право нараховувати відповідачу відсотки за вищезазначеним кредитним договором сторін за ставкою згідно із розрахунком Банку, оскільки це передбачено умовами вищезазначеного договору сторін.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Звіт про оцінку майна (вищезазначеної іпотечної квартири відповідача, що була реалізована 13.05.2016 року), за змістом якого ринкова ціна останньої станом на 11.04.2016 року складає 432997,00 грн., наданий відповідачем апеляційному суду у цій справі (т.с. 2 а.с. 44-100), на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ст. 303 ч. 2 ЦПК України при перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі від 30.11.2016 року в межах доводів апеляційної скарги відповідача, яка наполягала на тому, що іпотечна квартира могла бути продана за більшу ціну, ніж вона була фактично продана в порядку виконання рішення суду в іншій цивільній справі за участю тих самих сторін,.

Однак, ним не спростовується правильність вищезазначених висновків суду апеляційної інстанції у цій справі.

Оскільки, такий звіт мав надаватись ОСОБА_2 не суду у цій справі, а державному виконавцю у виконавчому провадженні при виконанні вищезазначеного рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в іншій цивільній справі за участю тих самих сторін, якщо ОСОБА_2 не погоджувалась із оціночною вартістю квартири, яка була визначена та за якою остання реалізовувалась в рахунок погашення вищезазначеної заборгованості за вищезазначеним кредитним договором сторін.

В цій справі цей звіт не впливає на правильність вирішення цієї справи взагалі.

Решта копій документів (т.с. 2 а.с. 35-39), наданих ОСОБА_2 апеляційному суду через канцелярію у матеріали цієї справи, датовані датами після ухвалення рішення суду першої інстанції у цій справі, а тому не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі, як докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, при перевірці законності та обґрунтованості останнього.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Тому, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2016 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов Банку задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №ZP38GK48520017 від 14.07.2005 року станом на 06.06.2016 року у загальній сумі 174993,00 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 00,00 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 144527,80 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 10465,20 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 20000,00 грн.; в решті позовних вимог Банку слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1,5 ЦПК України з Банку на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір 1552,34 грн.

Розрахунок:

Встановлено, що Банком при подачі вищезазначеного позову до суду було сплачено судовий збір 3654,00 грн. (т.с. 1 а.с 1).

При цьому, встановлено, що Банком було заявлено позовних вимог у цій справі на суму 544289,13 грн. (т.с. 1 а.с. 158), а задоволено судом у цій справі позовних вимог Банку на суму 174993,00 грн.

Звідси, розмір судового збору, якій слід було би стягнути з відповідача на користь Банку у цій справі пропорційно до суми задоволених позовних вимог Банку за рішенням суду складає 1174,79 грн. (розрахунок: 174993,00 грн.* 3654,00 грн./ 544289,13 грн.).

Однак, також встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 у цій справі при подачі вищезазначеної апеляційної скарги було сплачено судовий збір 8990,76 грн. (оригінал квитанції т.с. 1 а.с. 250).

Хоча, враховуючи той факт, що позов Банку у цій справі був поданий у липні 2015 року, у 2016 році позов Банком дійсно уточнювався, але шляхом зменшення позовних вимог з 580440,70 грн. до 544289,13 грн., а тому не потребував доплати з боку Банку судового збору, оскільки це уточнення охоплювалось сумою судового збору 3654,00 грн., якій на той час був максимальним, то відповідач ОСОБА_2 мала сплатити у цій справі судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду на виконання вимог Закону України «Про судовий збір» у розмірі 110 % саме від суми 3654,00 грн. = 4019,40 грн. (в ухвалі апеляційного суду про залишення апеляційної скарги відповідача без руху у цій справі (т.с. 1 а.с.242) апеляційний суд не звернув на це уваги).

Таким чином, зайво сплачений розмір судового збору ОСОБА_2 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги складає 4971,36 грн. (розрахунок: 8990,76 грн. - 4019,40 грн.).

Зайво сплачений розмір судового збору 4971,36 грн. може бути повернутий у подальшому апеляційним судом ОСОБА_2 в разі подачі останньою відповідного клопотання апеляційному суд.

Таким чином, в разі задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 частково при вищевикладених обставинах, остання має право на компенсацію за рахунок Банку розміру сплаченого нею судового збору за подачу останньої до апеляційного суду, пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких Банку у цій справі судом було відмовлено, а саме: 2727,13 грн. (розрахунок: заявлено вимог Банком 544289,13 грн. задоволено вимог Банку за рішенням суду 174993,00 грн. = відмовлено Банку у задоволенні позовних вимог на суму 369296,13 грн.*судовий збір 4019,40 грн. /сума заявлених банком вимог 544289,13 грн.).

При вищевикладених обставинах, з ОСОБА_2 суд має стягнути у цій справі на користь Банку судового збору 1174,79 грн., а з Банку на користь ОСОБА_2 2727,13 грн. судового збору, різниця складає 1552,34 грн. на користь ОСОБА_2 (розрахунок: 2727,13 грн. 1174,79 грн.).

При вищевикладених обставинах, суд вважає доцільним і правильним стягнути лише з Банку на користь ОСОБА_2 різницю судового збору у розмірі 1552,34 грн.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2016 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором №ZP38GK48520017 від 14.07.2005 року станом на 06.06.2016 року у загальній сумі 174993,00 грн. (сто сімдесят чотири тисячі девятсот девяносто три гривні), яка складається з: заборгованості за кредитом - 00,00 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 144527,80 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 10465,20 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 20000,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір 1552,34 грн.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_6ОСОБА_7