Справа № 359/3780/16-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/4115/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 01.11.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Сержанюка А.С.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

УСТАНОВИЛА:

у квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом та обґрунтовував його тим, що він був власником земельної ділянки площею 0,02 га з кадастровим номером 3220 882600:04:002:1119 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

19 серпня 2014 року приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_5 посвідчив довіреність, зареєстровану в реєстрі за №443. Цією довіреністю ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 продати його земельну ділянку.

5 вересня 2014 року відповідач ОСОБА_3, діючи від імені позивача, уклав з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №5120. За цим договором ОСОБА_3 відчужив у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,02 га з кадастровим номером 3220882 600:04:002:1119 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

Позивач ОСОБА_2 зазначає, що не підписував та не видавав такої довіреності. Він не уповноважував ОСОБА_3 продавати його земельну ділянку. Ці обставини свідчать про те, що земельна ділянка була відчужена поза волевиявлення позивача. Тому ОСОБА_2 просив визнати недійсною довіреність, посвідчену 19 серпня 2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_5 та зареєстровану в реєстрі за №443; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 5 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №5120; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,02 га з кадастровим номером :04:002:1119 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2017 року позов задоволено частково. Довіреність, посвідчену 19 серпня 2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_5 та зареєстровану в реєстрі за №443, визнано недійсною. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 5 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований за №5120, визнано недійсним. У задоволенні позову в частині вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в розмірі 1102 гривень 40 копійок.

Не погоджуючись з судовим рішенням в частині відмови в задоволенні вимоги про витребування земельної ділянки, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить в цій частині рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, про задоволення позовної вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначив, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог про витребування земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, право власності ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку повязано із зареєстрованим правом власності на побудований на цій ділянці будинок. При цьому, суд не врахував, що підставою виникнення права власності у ОСОБА_4 на земельну ділянку був саме спірний договір, а не свідоцтво про право власності на будинок.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності серії САК№551436 від 24.04.2014 року, земельна ділянка площею 0,02 га, розташована на території Гнідинської сільради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер :04:002:1119, належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_2. Ця обставина також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №20903008 від 24 квітня 2014 року (а.с.27-28), а також копіями державного акту на право власності на земельну ділянку серії АМ №541098 від 3 квітня 2012 року (а.с.58, 74).

Встановлено також, що 19 серпня 2014 року приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_5 посвідчив довіреність, зареєстровану в реєстрі за №443 (а.с.12-13). Цією довіреністю ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 продати вказану вище земельну ділянку.

5 вересня 2014 року відповідач ОСОБА_3, діючи від імені позивача, уклав з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №5120. За цим договором ОСОБА_3 відчужив у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,02 га з кадастровим номером 3220882 600:04:002:1119 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

В ході розгляду справи судом першої інстанції було належним чином встановлено той факт, що довіреність, за якою було відчужене майно відповідача, ним не підписувалася. Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується як на показах свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, з яких слідує, що позивач в час підписання довіреності перебував в м. Києві, відтак не міг бути присутнім у нотаріуса в м. Луцьку, так і висновком експерта №402/тдд від 9 липня 2015 року, відповідно до якого підпис на вказаній довіреності не належить позивачу.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки. В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому набрало законної сили.

В той же час колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з позицією суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо витребування спірної земельної з чужого незаконного володіння.

У відповідності до положень ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. При цьому від добросовісного набувача власник має право витребувати таке майно у разі, коли таке майно вибуло з володіння власника не з його волі (ст. 388 ЦК України).

Оскільки, як було встановлено в ході розгляду справи, спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача не з його волі, правові підстави для відмови йому у реалізації передбаченого ст. 387 ЦК України права відсутні.

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає наведеним вимогам.

Так, колегія суддів критично відноситься до висновків суду першої інстанції щодо переходу до ОСОБА_4 права власності на спірну земельну ділянку у звязку з тим, що вона після її придбання побудувала на ній садовий будинок. При цьому, суд вважав, що оскільки свідоцтво про право власності на будинок № 35922912 від 03 квітня 2015 року на імя ОСОБА_4 не визнано недійсним, позивач обрав недостатній та неефективний спосіб захисту порушеного права.

В той же час суд не звернув увагу на те, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення ч.1 ст. 377 ЦК України, які регулюють виникнення права на землю при придбанні нерухомого обєкту, що вже знаходиться на ній, і жодним чином не може регламентують набуття права на землю особою, яка в подальшому сама здійснила будівництво на такій землі. За таких умов рішення суду в даній частині не може вважатися таким, що ґрунтується на положеннях закону.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позову щодо витребування спірної земельної з чужого незаконного володіння ухвалене з порушенням норм матеріального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вказаної позовної вимоги.

Оскільки рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 не оскаржувалось, відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України у вказаній частині апеляційним судом воно не переглядалось.

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В ході розгляду справи позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1850,20 грн. за подання апеляційної скарги, який у звязку з повним задоволенням його вимоги підлягає до відшкодування йому відповідачем ОСОБА_4

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2017 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог. Ухвалити в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_2 задовольнити. Витребувати у ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 0,02 га, розташовану за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, кадастровий номер :04:002:1119, цільове призначення 01.05, землі сільськогосподарського призначення, для індивідуального садівництва, та передати її ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1850 гривень 20 копійок сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: