Номер провадження 2/331/1412/2017
У Х В А Л А

23.08.2017 р. м. Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Світлицька В.М. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про виселення та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 третя особа Департамент реєстраційних послуг ЗМР про виселення та зняття з реєстрації.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, їх місце проживання або місцезнаходження, поштовий індекс, номер засобів зв'язку, якщо такий відомий; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви. До позовної заяви додається квитанція про оплату судового збору. Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суддя приходить до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог статті 119 ЦПК України, виходячи з наступного.

Зі змісту позовної заяви та договору купівлі-продажу від 02.02.2002 року вбачається, що ОСОБА_1 належить 33/100 частки жилого будинку № 109/70 по вул. Гоголя/Пролетарській в м. Запоріжжі.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності відбувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідність ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Пунктом 34 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

Так, позивачем не долучено до справи Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на день звернення до суду, що позбавляє суд можливості встановити, кому саме належить спірне майно на день звернення до суду та встановити коло осіб, які мають брати участь у справі. Відсутні довідки про зареєстрованих осіб.

Також, згідно з п. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 із змінами та доповненнями, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками Жовтневого районного суду м. Запоріжжя складений акт, про те, що під час розкриття поштового відправлення № 69121 216065 8, яке надійшло від ОСОБА_1 не виявилось вказаних у додатку документів, а саме: квитанції про сплату судового збору.

Крім того, відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», рішення суду про виселення особи або про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстрації. Тобто, позивачу необхідно уточнити зміст позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням прав співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до роз'яснень викладених в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. № 2 з наступними змінами, «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Мається на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ОСББ, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Виходячи з вказаних роз'яснень, поведінка особи, яка підлягає виселенню, мала бути предметом розгляду і визнана антигромадською.

Також, позивачем зазначено в якості відповідача ОСОБА_3, проте з позовної заяви вбачається, що до неї не ставляться будь-які вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 119 ЦПК України заява повинна відповідати вимогам, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Таким чином позивачу, необхідно усунути вказані недоліки шляхом надання оновленої позовної заяви .

Керуючись ч.1 ст. 121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про виселення та зняття з реєстрації, залишити без руху, і надати позивачу термін для усунення недоліків пять днів з дня отримання копії ухвали.

Повідомити позивачу про необхідність усунення недоліків шляхом направлення копії даної ухвали та розяснити, що у разі не виправлення недоліків до вказаного терміну позовна заява вважатиметься не поданою та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: В.М. Світлицька