У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 27 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про усунення від права на спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входять, зокрема, житловий будинок, земельна ділянка та квартира. Спадкоємцями першої черги за законом є він, його брат ОСОБА_4 та чоловік померлої - ОСОБА_3 Вважає, що відповідач ухилявся від надання допомоги його матері, яка через тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 27 червня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі з урахуванням уточненої редакції ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливості його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. За таких обставин, ухилення характеризується умисною формою вини.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від надання спадкодавцю допомоги та перебування останньої у безпорадному стані, виходячи з вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України і вищевказаних роз'яснень.

При цьому суд правильно вважав, що саме по собі перебування ОСОБА_5 на лікуванні не доводить її безпорадного стану. Крім того, суд належно оцінив ту обставину, що спадкодавець ОСОБА_5 за свого життя проживала з молодшим сином, а тому недоведеною є й обставина потребування спадкодавцем допомоги від відповідача за умови отримання її від інших осіб, у тому числі від синів. Відсутні й докази ініціювання спадкодавцем питання щодо розірвання шлюбу з відповідачем.

Розглядаючи указаний позов, суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, достатньо повно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, що вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали.

Зокрема, на спростування доводів апеляційної скарги щодо понесення виключно позивачем витрат на поховання спадкодавця суд правильно зазначив, що вони не впливають на правильність висновків суду по суті вирішеного спору, враховуючи, що вказана обставина є підставою для відшкодування витрат, а не усунення від спадкування.

Статтею 212 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам ст. ст. 213-215, 315 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій по суті вирішення позовних вимог, які їх обґрунтовано спростували, про що свідчить зміст оскаржуваних судових рішень.

Таким чином, доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України не передбачено під час перегляду справи у касаційному порядку.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про усунення від права на спадкування за законом, за касаційною скаргою на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 27 червня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В.Ступак