Провадження № 2/369/4821/17
РІШЕННЯ

Іменем України

27.12.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

Головуючої судді: Дубас Т.В.,

при секретарі Яцевич В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що Виконкомом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, 02 лютого 2002 року був зареєстрований шлюб між Дука (дошлюбне прізвище) ОСОБА_3 та ОСОБА_2, відповідачем по справі, прізвище дружини було змінено на ОСОБА_2.

У шлюбі народились діти: син - ОСОБА_4, 16 вересні 2005 року та донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.07.2016 року, шлюб було розірвано.

За час перебування в шлюбі було нажито майно - жилий будинок який копійований в с. Шевченкове, по вул. Джерельній, 20, Києво-Святошинського району, та автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який був куплений за 140 000 гра. 19.12.2015 р.

Добровільно розділити майно відповідач не бажав, рішенням Києво-Святошинським судом Київської області від 05.09.2016 року, здійснено поділ майна подружжя, при цьому, звязку із відсутністю необхідних документів, позовні вимоги щодо автомобіля, за заявою, були залишені без розгляду.

Листом від 20.11.2017 року регіонального сервісного центру МВС в м. Києві було повідомлено, підставою для проведення реєстрації автомобіля на імя ОСОБА_2 являвся договір купівлі-продажу № 474 від 19.12.2015 року, проведеного ТСЦ 8043 РСЦ МВС в м. Києві.

09.06.2016 р. в ТСЦ 8043 РСЦ МВС в м. Києві проведено переєстрацію вказаного автомобіля на нового власника за договором купівлі-продажу на імя ОСОБА_6, згідно договору купівлі-продажу № 244/05/8043/2016 від 09.06.2016 року, тобто, відповідач без згоди позивача і відому продав вказаний автомобіль своєму брату ОСОБА_6.

Таким чином, ОСОБА_2, майном що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, розпорядився без згоди позивача, не зважаючи, що подібна угода виходить за межі дрібної побутової, водночас, надати грошові кошти в сумі половини вартості автомобіля в рахунок розділу майна подружжя, відповідач відмовляється.

Тому позивач просив сплачені грошові кошти за купівлю автомобіля НОМЕР_2, 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_3, в сумі 140 000 грн. визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя. В рахунок поділу майна подружжя, стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі половину вартості вказаного автомобіля, а саме, 70 000 (сімдесят тисяч) грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити.

Відповідач та представник відповідача проти вимог позову заперечували та просили в позові відмовити.

02 лютого 2002 року Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 2, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.07.2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Згідно договір купівлі-продажу № 474 від 19.12.2015 року, відповідачем ОСОБА_6 було придбано транспортний засіб марки «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_3.

Даний автомобіль був придбаний відповідачем за 140 000 грн.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

В силу ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.п. 22, 23, 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Суд приходить до висновку, що сторонами по справі під час шлюбу було набуто у власність спірний легковий автомобіль. В силу ст. 60 СК України дане майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності та відповідно підлягає поділу між ними. А отже кожному з них, враховуючи рівність часток, належить по 1/2 частині даного майна.

Спірний транспортний засіб легковий автомобіль НОМЕР_4, 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_3, є спільною власністю подружжя, однак дане майно є неподільною річчю, та враховуючи те, що згідно договору купівлі-продажу вказаний автомобіль був придбаний за 140 000 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вартість 1/2 частини транспортного засобу в розмірі 70 000 грн.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача та його представника про те, що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти відповідача ОСОБА_2 оскільки між сторонами були припинені шлюбні відносини та ведення спільного господарства, оскільки відповідним судовим рішення про розірвання шлюбу, судом не було встановлено моменту з якого часу перестали вести спільне господарство.

Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Стаття 81 ЦП України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Відповідно до 57, 60, 69, 70, 71, 72 СК України, та керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя задовольнити.

Визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя грошові кошти сплачені за купівлю автомобіля НОМЕР_2, 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_3, в сумі 140 000 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_5), на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН: НОМЕР_6) грошові кошти в сумі 70 000 грн. як компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля НОМЕР_2, 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_3.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_5), на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН: НОМЕР_6) судовий збір в розмірі 700 грн. (сімсот гривень).

Повне рішення суду складено 5 січня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Дубас Т.В.