Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/2989/17 Головуючий у 1 інстанції: Жукова О.Є.
№ провадження 22-ц/778/2833/17 Суддя-доповідач: Онищенко Е.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

при секретарі: Фесенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України, про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначав, що він проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан. При виконанні службових обов'язків в 1987 році отримав множинні осколкові поранення, що в подальшому призвело до розвитку хронічних хвороб.

За висновками медико-соціальної експертної комісії йому була встановлена IIІ група інвалідності, яка пов'язана з виконанням обов'язків військової служби. В подальшому позивачу встановлено ІІ групу інвалідності.

Внаслідок проходження військової служби в нього розвинулись хвороби, стан здоров'я погіршився. У зв'язку із погіршенням стану здоров'я він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт. Значна частина грошових коштів витрачається на придбання ліків , порушені його звичайні життєві зв'язки.

У зв'язку із викладеним, просив суд відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., яка була завдана йому в результаті ушкодження здоров'я при виконанні обов'язків військової служби.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерство оборони України на користь ОСОБА_3 в відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров'я 20 0000 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Встановлено, що ОСОБА_3 з 03.08.1986 року по 15.05.1988 року проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан, де велися бойові дії (а.с.12).

17.06.2013 року ОСОБА_3 вперше встановлена ІІІ група інвалідності , та визначено , що причиною інвалідності є поранення, контузія, захворювання пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в странах, де велися бойові дії (а.с.15) , що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК , висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 30.01.2013 року № 162/Ж (а.с.13,15) .В подальшому, позивачу встановлено безстроково ІІ групу інвалідності, що встановлено випискою з акту огляду МСЕК від 24.05.2016 року (а.с.16).

Через наявність захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби позивач неодноразово проходив курси лікування (а.с.18,19,20,21,22,23,24,25,26,27,28,).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з правового змісту ст.ст. 23, 1167 ЦК України, зазначаючи про наявність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_4 моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Із матеріалів справи вбачається, що захворювання, яке отримав ОСОБА_3 пов'язане з проходженням військової служби. Причинний зв'язок встановлено довідкою до акту огляду МСЕК серія АВ 0548415 від 24.05.2016 року про встановлення ОСОБА_3 другої групи інвалідності, причина інвалідності - захворювання, пов'язане з проходженням військової служби (а.с.16).

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував ступінь моральних і фізичних страждань позивача, характер та тривалість моральних страждань, заподіяних ОСОБА_3 в зв'язку з неповоротною втратою здоров'я, а також принципи розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги про те, що Міністерство оборони України є неналежним відповідачем у справі, являються неспроможними.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що каліцтво позивача, яке призвело до стійкої втрати працездатності є наслідком травми, пов'язаної з проходженням військової служби, суд дійшов правильного висновку про виникнення у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди. При цьому, враховуючи тяжкість вимушених змін в житті позивача та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо розміру стягнутого відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2017 року у цій справі залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: