РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі: головуючої судді Мазурок О.В..,

при секретарі Конопко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Хмельницькому, в порядку

ст. 197 ЦПК України, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк»,

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк». В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 18.09.2006 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №214/КВ-06, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 15000 доларів США з розрахунку 13,50% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 18.09.2006 року по 24.09.2021 року.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк», згідно п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях. Внаслідок передачі від ТОВ «Укрпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора згідно ст.ст. 514, 516 ЦК України.

Виконання позичальником зобовязань за кредитним договором забезпечується іпотекою, відповідно до укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 іпотечного договору №214/КВ-06 від 18.09.2006 року, згідно з яким предметом іпотеки є житловий будинок, що знаходиться в Хмельницькій області Хмельницького району на території Грузевицької сільської ради у масиві «Дивокрай» по вул. Джерельній 11 та земельна ділянка, загальною площею 0,0265 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка знаходиться за адресою Хмельницька область Хмельницький район, Грузевицька сільська рада, масив «Дивокрай» вулиця Джерельна 11/3 та належить іпотекодавцю на праві власності.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 28.07.2015 року заборгованість становить 422333,11 грн., з яких: тіло кредиту 363244,38 грн.; відсотки 59088,74 грн.;

Згідно п. 4.4 Іпотечного договору, іпотека за ним забезпечує вимоги Іпотекодержателя за кредитним договором. В рахунок виконання основного зобовязання позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеку у власність.

Таким чином, ПАТ «Дельта Банк», як новий кредитор та іпотекодержатель просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №214/КВ-06 від 18.09.2006 року в сумі 422333,11 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_1, а саме: житловий будинок, що знаходиться в Хмельницькій області Хмельницького району на території Грузевицької сільської ради у масиві «Дивокрай» по вул. Джерельній 11 та земельна ділянка, загальною площею 0,0265 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка знаходиться за адресою Хмельницька область Хмельницький район, Грузевицька сільська рада, масив «Дивокрай» вулиця Джерельна 11/3 та визнати за банком право власності на предмет іпотеки.

Представник позивача направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність та підтримання позову.

Представник відповідача та відповідач в судове засідання не зявилися, направили заяву про слухання справи у відсутність відповідача та заперечння стосовно позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав: судом обєктивно встановлено, що 18.09.2006 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №214/КВ-06, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 15000 доларів США з розрахунку 13,50% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 18.09.2006 року по 24.09.2021 року.

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, згідно п.3.1 якого в порядку, в обсязі та на умовах, визначених цим Договором, заборгованість та зобовязання ОСОБА_2 перед Національним банком за Кредитними зобовязаннями переводиться на ОСОБА_4, внаслідок чого ОСОБА_4 замінює ОСОБА_2 як боржника (стає новим боржником) у зазначених Кредитних зобовязаннях.

Згідно п.п.4.1, 4.2 вказаного договору в порядку, в обсязі та на умовах, визначених цим договором, ОСОБА_2 цим передає (відступає) ОСОБА_3 права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком, внаслідок чого ОСОБА_4 замінює ОСОБА_2 як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях. Відповідно до положень ст.516 ЦК України, відступлення ОСОБА_2 прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами до ОСОБА_3 не вимагає згоди боржників. Внаслідок передачі ОСОБА_2 ОСОБА_3 прав вимоги до боржників, ОСОБА_3 переходить (відступається) право вимагати (замість ОСОБА_2) від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Згідно до Договору про передачу активів та кредитних зобовязань ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 від 30.06.2010 року, ОСОБА_3 було передано право вимоги за кредитним договором № 214/КВ-06 від 18.09.2006 року, боржником за яким є ОСОБА_1

Вказані обставини підтверджуються: кредитним договором № 214/КВ-06 від 18.09.2006 року; договором іпотеки №214/КВ-06 від 18.09.2006 року року; Договором про передачу активів та кредитних зобовязань ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 від 30 червня 2010 року.

Згідно розрахунку наданого позивачем заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 28.07.2015 року становить 422333,11 грн., з яких: тіло кредиту 363244,38 грн.; відсотки 59088,74 грн.;

Листом від 26 серпня 2015 року №31.4-08/9510 ПАТ «Дельта Банк» направило відповідачу вимогу про погашення заборгованості за кредитом та попередив, що у разі незадоволення вимог кредитора в подальшому буде змушений захищати свої права шляхом позасудового врегулювання спору або звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на майно на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 28.07.2015р. становить 19142,77 доларів США. Звернуто увагу на те, що ст.ст.33, 35, 36 та 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами Іпотечного договору передбачено передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у позасудовому порядку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 572 ЦК України, ст. ст. 1,33 Закону України «Про іпотеку» в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна.

Судом також встановлено, що відповідно до п.4.1 договору іпотеки Іпотекодержатель набуває права звернення стягнення та реалізувати предмет іпотеки якщо у момент настання строку виконання основного зобовязання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу по кредиту) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені кредитним договором строки.

Пунктом 4.3 договору іпотеки б/н від 06.09.2007 року передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим п.4.4 цього Договору.

Згідно п. 4.4 договору іпотеки, у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п.4.1 цього договору, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів: шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобовязання, цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки; шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі напідставі договору купувлі-продажу.

Згідно п.4.5 договору іпотеки передбачено, що у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Згідно звіту про незалежну оцінку предмета іпотеки від 29.09.2015 року ринкова вартість житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться в Хмельницькій області Хмельницького району на території Грузевицької сільської ради у масиві «Дивокрай» по вул. Джерельній 11 станом на дату оцінки становить 417987,00 грн.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч.ч.1,3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Разом з тим, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, проаналізувавши положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України, можна зробити висновок, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення вимог кредитора на виконання забезпечених іпотекою зобов'язань шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Вказані положення узгодженні сторонами в п.4.4 договору іпотеки б/н від 06.09.2007 року.

Крім того, у правових висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1625цс16 та від 02 листопада 2016 року у справі № 6-2457цс16, зазначено, що, ухвалюючи судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, суд неправильно застосував норми ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, іпотечним договором визначено, що задоволення вимог іпотекодержателя шляхом отримання права власності на предмет іпотеки є одним із позасудових способів врегулювання і відповідно до п.4.4. договору іпотеки «цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки».

З огляду на цю обставину у контексті положень Закону України "Про іпотеку" та правових позицій Верховного Суду України щодо застосування цього Закону, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову.

Керуючись ст.ст.10,60,88, 89, 197, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.16, 328, 335, 376, 392 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк», відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: