Єдиний унікальний номер 242/1364/17 Номер провадження 22-ц/775/1390/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Курило В.П.

суддів: Космачевської Т.В., Канурної О.Д.

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля», в інтересах відокремленого підрозділу «шахта Росія», третя особа: виконавча дирекція Фонду соціального страхування він нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 червня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я унаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва,- 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду, яким просить повністю задовольнити його позовні вимоги. Судом не повністю з'ясовано обставини справи, порушено вимоги матеріального та процесуального права. В якості доказів про стан здоров'я ним надано до суду медичні довідки, виписки з амбулаторних карток лікування. На протязі більше десяти років з часу отримання позивачем виробничої травми та профзахворювання порушено його нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя. Зазначає що в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) містяться роз'яснення щодо визначення судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, а також відповідно до ст. 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини суд при вирішенні розміру заподіяної моральної шкоди враховує характер та обсяг фізичних та душевних страждань які зазнав та продовжує зазнавати позивач.

В засіданні апеляційного суду сторони не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином телефонограмами. Причина неявки сторін невідома.

Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка сторін в судове засідання апеляційного суду, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність сторін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що позивач протягом тривалого часу працював у вугільній промисловості. З 04.12.1997 року був прийнятий підземним гірничим майстром на дільницю № 4 ДВАТ ш/у «Росія» ДП ДХК «Селидіввугілля» (01.03.1998 створено ДВАТ шахта «Росія» ДП ДХК «Селидіввугілля»; 01.09.2003 ДВАТ шахта «Росія» ДП ДХК «Селидіввугілля» реорганізовано в ДП «Селидіввугілля» ВП «шахта Росія»; 01.01.2005 СП «шахта Росія» реорганізовано ВП «шахта Росія» у складі ДП «ДУЭК»; 06.06.2005 ДП «ДУЭК» реорганізовано, виділено ВП «шахта Росія» та приєднано до створеного ДП «Селидіввугілля».

20.09.2006 р. позивач звільнений з ВП «Шахта «Росія» ДП «Селидіввугілля» за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з переходом на пенсію за віком (а.с. 20 - 25).

03 жовтня 2005 року при виконанні трудових обов'язків на ВП «Шахта «Росія» ДП «Селидіввугілля», позивач отримав травму у вигляді забою шийного відділу хребта та крижово-куприкового відділу, що підтверджується копією акту №36 форми Н-1 (а.с. 4-5). Із акту розслідування хронічного професійного захворювання № 3 форми П-4 (а.с. 6) вбачається що позивач протягом тривалого часу працював в умовах запиленості в особливо шкідливих і небезпечних умовах та під час виконання своїх трудових обов'язків отримав професійне захворювання.

Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 23/495 від 23.06.2015 року позивачу було поставлено діагноз - хронічна попереково-крижова радикулопатія справа в стадії затихаючого загострення з помірними статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, JIH І-ІІ ст., захворювання професійні, встановлено вперше. Також було встановлено супутні захворювання.

Згідно довідки МСЕК серії ДОН-04 № 017940 від 20.09.2006 року ОСОБА_1 встановлено 50% втрати працездатності, за сукупністю: з 19.09.2006 року 40% - первинне професійне захворювання, 10 % трудове каліцтво (а.с. 8-9).

Лікування за наслідками професійних захворювань позивач продовжує і зараз. Стан здоров'я не є стабільним. Отримавши виробничу травму та професійне захворювання позивач не зміг в подальшому працювати, був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з переходом на пенсію за віком. Позивач за станом здоров'я знаходиться на обліку в лікувальному закладі за місцем помешкання і потребує подальшого лікування пов'язаного з отриманими ним травмою та професійним захворюванням.

Звертаючись в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, що така шкода йому завдана внаслідок пошкодження здоров'я на виробництві.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачеві заподіяно моральну шкоду, обов'язок по відшкодуванню якої необхідно покласти на відповідача.

Оцінюючи розмір компенсації за моральну шкоду, суд першої інстанції виходив не тільки із стану здоров'я потерпілого, тривалості його роботи на підприємстві відповідача, а також виходив з принципу розумності і справедливості і правильно визначив до стягнення вказану в рішенні грошову суду.

Такий висновок суду відповідає вимогам ч. 2 ст. 153, ст. 237-1 КЗпП України, відповідно з якими забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки професійне захворювання позивача, у даному випадку, пов'язане з незабезпеченням безпечних і нешкідливих умов праці з боку роботодавця, то відповідальність по відшкодуванню такої шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов'язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже відсутня необхідність встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання.

Згідно до роз'яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду та повністю задовольнити його вимоги по відшкодуванню моральної шкоди. Зазначає, що відповідно до ст. 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини суд при вирішенні розміру заподіяної моральної шкоди враховує характер та обсяг фізичних та душевних страждань які зазнав та продовжує зазнавати позивач.

Проте, при встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував ступінь, характер, обсяг і тривалість фізичних та моральних страждань позивача, значне погіршення стану здоров'я, зміну умов життя, зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу постійного лікування і, враховуючи конкретні обставини справи, визначив його у межах заявлених позовних вимог у розмірі 15000 гривень.

Рішення суду відповідає вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законів, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 304- 315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Судді: