Справа № 758/3202/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

30 листопада 2017 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М.,

при секретарі Філіпповій Л.Д.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі районного суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (надала ПрАТ «СК «Країна») про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до районного суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 42 491,44 грн. та моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн., заподіяні внаслідок ДТП, яка сталася 20.09.2016 року з вини відповідача ОСОБА_3

Позов мотивований тим, що позивач є власником автомобілю Renault Trafic, д.н.з. НОМЕР_3, який був пощкоджений внаслідок ДТП, яка сталася 20.09.2016 року з вини ОСОБА_3, який керува автомобілем ЗАЗ 110308, д.н.з. НОМЕР_5. Розмір матеріальної шкоди, заподіяної відповідачем позивачу становить 42 491,44 грн. Також просить стягнути моральну шкоду, яку позивач оцінює у 3 000,0 грн., що полягає у моральних стражданнях в зв'язку з пошкодженням свого майна, порушенні життєвих зв'язків та ініших негативних наслідках.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 16 134,32 грн., 1000,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на складання звіту, а також відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Надав пояснення, аналогічні, викладеним в позові обставинам.

Відповідач у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення.

Представник 3-ї особи в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 20.09.2016 року о 11-40 год. в смт. Ворзель по вул. Курортна, 23-А, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем ЗАЗ 110308, д.н.з. НОМЕР_5, під час початку руху та зміни його не переконався, що це буде безпечно допустив зіткнення з автомобілем Renault Trafic, д.н.з. НОМЕР_3, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, внаслідок чого порушив вимоги п. 10.1 ПДР.

Позивач є власником автомобіля Renault Trafic, д.н.з. НОМЕР_3, який був пошкоджений у зазначеній вище ДТП (а.с. 6).

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 12.10.2016 року відповідача визнано винним у скоєнні передбаченого ст.124 КУпАП адміністративного правопорушення, яке виразилося у порушенні вимог ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів у даній ДТП (а.с. 7).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи вищевикладене, факт завдання матеріальної шкоди позивачу з вини відповідача є встановленим і доказуванню не підлягає.

Згідно звіту №С16-351 від 13.10.2016 року про визначення вартості матеріального збитку, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу "Renault Trafic", д.н.з. НОМЕР_3, внаслідок ДТП 20.09.2016 року складає 16134,32 грн. (а.с. 103-119).

На підставі ст. 22 ЦК України позивач, як особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу становить 16134,32 грн.

Зі змісту статей 1187, 1188 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, який міститься в Постанові від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Особа, яка завдала шкоду, є відповідач.

Вказані обставини, враховуючи приписи зазначеної норми цивільного Закону, дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача, як винуватця ДТП, на користь позивача підлягає стягненню 16134,32 грн., що є його прямими збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Таким чином, суд, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Розглядаючи вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст. 46 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов'язковим для держав-учасниць Конвенції.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Вирішуючи питання про розмір стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позивачеві відповідачем внаслідок ДТП заподіяна моральна шкода, розмір якої визначається з урахуванням характеру й тривалості моральних страждання позивача, викликаних пошкодженням автомобіля та неможливістю користування автомобілем певний час, порушення укладу життя позивача, внаслідок чого позивачу заподіяна моральна шкода. Відповідно до ст.57 ч.2 ЦПК України пояснення сторони є джерелом доказів у цивільних справах.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з періоду страждань позивача, зумовлений пошкодженням її автомобіля; з характеру та виду пошкоджень; виду страждань, при цьому документів на підтвердження погіршення стану здоров'я стороною позивача не надано. У зв'язку із цим, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача по відшкодуванню моральної шкоди частково та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. Вказану суму суд вважає співмірною та такою, що відповідає принципу розумності.

Вимоги позивача про стягнення витрат на проведення експертного дослідження від 13.10.2016 року в розмірі 1000,00 грн. підлягають задоволенню, оскільки ці витрати ідтверджені квитанцією до прибуткового касового ордеру №63 від 28.11.2016 року (а.с. 102).

Таким чином, суд, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

На підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 58, 59, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 223, 224 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (надала ПрАТ «СК «Країна») про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити в частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4) на відшкодування матеріальної шкоди, заподіянох внаслідок ДТП від 20.09.2016 р., - 17 134,32 грн., моральну шкоду - в розмірі 1 000,0 грн., а всього - 18 134,32 грн. (вісімнадцять тисяч сто тридцять чотири грн. 32 коп.).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4) судовий збір у розмірі судовий збір в розмірі 1 600,0 грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова