АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2770/17 Номер провадження 22-ц/786/2320/17Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
29 серпня 2017 року м. Полтава
Судді Апеляційного суду Полтавської області МАРТЄВА С.Ю. у провадженні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 липня 2017 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

У апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав невірного застосування норм матеріального і процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши пояснення апелянта, дослідивши матеріали провадження, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає а рішення місцевого суду слід залишити без змін.

Місцевим судом вірно встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 19.02.15 року позивачку, як керівника ТОВ «Полтава-Маяк» тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України з метою забезпечення прав стягувачів у виконавчому провадженні та з метою найшвидшого стягнення із боржника - ТОВ «Полтава-Маяк» 150 404,85 грн.

Відповідно до наказу засновника підприємства від 12.11.15 року ОСОБА_2 звільнена з посади директора ТОВ«Полтава-Маяк» та від виконання функцій головного бухгалтера відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що обмеження громадянина у праві виїзду за межі України не віднесено до компетенції суду.

Зазначений висновок місцевого суду узгоджується із матеріалами справи та відповідає чинному законодавству.

Доводи апелянта про недотримання місцевим судом норм матеріального права є безпідставними.

Згідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

На підставі ч.ч.1,2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і у повному обсязі вчиняти виконавчі дії .

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і у повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення виконавчого документа у спосіб та у порядку, визначеному цим Законом.

Як убачається із п.12.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 2 квітня 2012 року за № 512/5, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України стосовно особи знімається у разі винесення державним виконавцем постанови про: повернення виконавчого документу до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видала, на підставі ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження»; закінчення виконавчого провадження на підставі п.п.1-6,8-9,11-14 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження, скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі належного виконання особою зобовязань щодо сплати періодичних платежів.

Таким чином місцевий суд правильно виходив із того, що ЦПК України не передбачено розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, а відтак зазначене питання не відноситься до компетенції суду.

З цього питання також існує усталена судова практика розгляду зазначених справ судом касаційної інстанції, приклади якої містяться у справі, зокрема ухвала судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2016 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року.

За таких обставин суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

суддя С.Ю. МАРТЄВ