№ 336/7887/16ц
пр.№2/336/680/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Суркової В.П.,

при секретарі Прохоровій А.О.,

за участю представника

позивача адвоката ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_5, старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів, звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_5, старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_6, ОСОБА_4

О. М. про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів, звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів, який у процесі розгляду справи уточнила.

В позові зазначила, що з 2008 року по 2014 рік перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2015 року з неї на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_9 стягнуті аліменти в розмірі ? частини з усіх видів її заробітку, починаючи стягнення з 01.04.2015 року і до повноліття дитини.

На підставі цього рішення 17.11.2015 року був виданий виконавчий лист та предявлений до виконання Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, 30.03.2016 року виконавче провадження було закінчено.

Державним виконавцем станом на 01.04.2016 року визначена заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 5485,98 грн., з якою вона не згодна, оскільки державний виконавець при визначенні заборгованості виходив із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, але у період обчислення заборгованості вона мала постійне місце роботи та отримувала заробітну плату. Виходячи з цього, вона самостійно зробила розрахунок заборгованості за період з 01.04.2015 року по 01.12.2016 року, який становить 2786,07 грн.

Також зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.06.2016 року визначено місце проживання їх сина разом з нею, з 15 грудня 2016 року дитина проживає з нею.

Посилаючись на ст. ст. 195, 273 СК України, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, позивач просила визначити розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.12.2016 року в сумі 2080,19 грн., звільнити її від сплати аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_8, відкликати виконавчий лист, виданий 17.11.2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя на підставі рішення цього суду від 12.06.2015 року, як такий, що втратив законну силу, стягнути з ОСОБА_7 на її на користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менш, ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня предявлення позову і до 08.07.2017 року, а з 08.07.2017 року до досягнення дитиною повноліття не менш, ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові.

Державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_10 позов не визнав, вважає, що розрахунок заборгованості складений у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 195 СК України з урахуванням довідок про заробітну плату, які надавала ОСОБА_4, дії державного виконавця боржником не оскаржувались.

Державний виконавець Жовтневого відділу (на теперішній час Олександрівського) державної виконавчої служби у судове засідання не зявився.

Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення проти позову, у яких зазначено, що у Жовтневому відділі державної виконавчої служби перебував на виконанні виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання сина ОСОБА_8О, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але 30.03.2015 року виконавче провадження закінчено у звязку з предявленням виконавчого документа за місцем роботи боржника, яка мешкає на території Шевченківського району м. Запоріжжя. З цих підстав просила про відмову у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_7 теж позов не визнав, вважає його необгунтованим. При цьому зазначив, що на протязі двох років син проживав разом з ним, лише з травня 2017 року син проживає разом з позивачем. Аліменти на його утримання позивач не сплачувала, тому утворилась заборгованість. Тільки після того, як були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо злісного ухилення від сплати аліментів, вона повністю сплатила аліменти за 2016 рік. Всі довідки про заробітну плату позивач приносила до державного виконавця із запізнення, оригіналів довідок у матеріалах виконавчого провадження немає. Вважає, що складений державним виконавцем розрахунок заборгованості за аліментами відповідає діючому законодавству. У звязку з тим, що розпорядженням районної адміністрації по Шевченківському району від 04.07.2017 року було визначено спосіб його участі у вихованні сина та спілкуванні з ним, згідно з яким 50 % часу він проводить з сином, він продовжує утримувати сина, годує його, купує йому речі, дає гроші у школу, тому відсутні підстави для стягнення з нього аліментів.

Представники відповідача ОСОБА_7 заперечували проти задоволення позову, вважають його недоведеним. Дитина фактично проживала з батьком. До спірних правовідносин ст. 273 СК України не застосовується, єдиною підставою звільнення батьків від обовязку утримувати дитину є високий матеріальний рівень доходів дитини, який повністю забезпечує її потреби, що передбачено ст. 188 СК України. Діючим законодавством не передбачено такого способу захисту цивільних прав, як відкликання виконавчого листа. Розрахунок заборгованості по сплаті аліментів здійснений державним виконавцем вірно, позивачем ніколи не оскаржувався. З цих підстав просили про залишення позову без задоволення.

Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, зясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Судом установлено, що з 30 серпня 2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2014 року шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с. 9-10).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29 жовтня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 01 квітня 2015 року і до повноліття дитини.

На підставі цього рішення 17 листопада 2015 року був виданий виконавчий лист та предявлений до примусового виконання Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (т. 1 а.с. 11-16, 122, 124).

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_6 від 30.03.2016 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з направленням за належністю до Шевченківського відділу державної виконавчої служби (т.1 а.с. 146-147).

Постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_11 від 08.04.2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення про стягнення аліментів від 12.06.2015 року (т.2 а.с. 26).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08 листопада 2016 року, визначено місцем проживання малолітнього ОСОБА_8 разом з матірю ОСОБА_4 У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини з ним відмовлено (т. 1 а.с. 17-20, 22-29).

Боржник ОСОБА_4 ухиляється від виконання свого обовязку по утриманню свого малолітнього сина, у звязку із чим станом на 01 квітня 2016 року утворилася заборгованість, яка становить 5485,98 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком від 30.03.2016 року (т. 1 а.с. 31).

Розпорядженням районної адміністрації по Шевченківському району № 435 р. від 04.07.2017 року ОСОБА_7 визначено наступний спосіб участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_8 та спілкуванні з ним:

щотижня понеділок, середа з 7.30 години до 20.00 години, та пятниця з 7.30 години до 20.00 години суботи;

під час шкільних осінніх, зимових, весняних канікул з 9.00 години понеділка до 12.00 години четверга тижня, на який припадають канікули;

під час шкільних літніх канікул з 9.00 години з 1 числа місяці до 20.00 години 15 числа місяця протягом червня, липня, серпня.

Спільний відпочинок батька з сином відбувається без присутності матері дитини, в тому числі за межами міста, за умови своєчасного повідомлення матері про наміри проведення такого відпочинку та про подальше місце перебування дитини. Батько забирає та повертає сина до місця проживання матері (т. 2 а.с.104).

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України врегулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

За положеннями ст. ст. 141, 180, 181 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батькам, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільніє від обовязків щодо дитини.

Батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до розяснень, наданих у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 195 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилось їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.

Як вбачається з копії виконавчого провадження, наданого відділом державної виконавчої служби, розрахунок заборгованості проводився у відповідності до вимог ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на час його складання та вимог ст. 195 СК України. Дії державного виконавця з цього приводу не оскаржувалися, тому відсутні підстави для визначення його розміру.

Позовні вимоги про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів задоволенню не підлягають з таких підстав.

З наведеного розпорядження районної адміністрації по Шевченківському району видно, що малолітня дитина ОСОБА_8 50 % часу перебуває зі своїм батьком, який фактично утримує його.

Норми ст. 273 СК України, на які в обґрунтування своїх вимог посилається позивач, спірні правовідносини не регулюють, оскільки розташовані у главі 22 Сімейного кодексу України, яка регулює обовязок по утриманню інших членів сімї та родичів.

Проте, стаття 188 СК України вказує, що єдиною підставою для звільнення матері і (або) батька від обовязку утримувати дитину є високий матеріальний рівень доходів дитини, який забезпечує задоволення її потреб за рахунок власних коштів.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Не підлягає задоволенню також вимога про викликання виконавчого листа з тих підстав, що діючим законодавством такий спосіб захисту сімейних прав не передбачений.

Керуючись ст. ст. 7, 18, 141, 180, 181, 188, 195 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 208, 209, 212-215, 294, 296 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_5, старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів, звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя В.П. Суркова