Справа № 302/511/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 листопада 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Джуга С.Д.

з участю секретаря: Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє представник ОСОБА_2 на рішення Міжгірського районного суду від 04 вересня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до Присліпської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

У червні 2017 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 звернулась у суд з даним позовом. Позов вмотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5016 га. в ур. «Залім» згідно Державного акту серії ІІІ-ЗК №030031 та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1698 га. в ур. «Осовня» згідно Державного акту серії ІІ-ЗК №036014. 15.01.2117 року Присліпська сільська рада прийняла рішення № 8, в якому зазначено, що ОСОБА_2 самовільно захопив земельну ділянку в ур. «Осовня» та зобовязано ОСОБА_2 забрати огорожу. Вважає дане рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки ніякого самовільного захоплення земельної ділянки ОСОБА_2 не здійснював, що підтверджується листами ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області. Зазначеним рішення порушуються права ОСОБА_1, оскільки на підставі нього суміжний землекористувач розібрав огорожу та здійснює випасання худоби на її земельній ділянці. Крім того, такими діями посадових осіб сільської ради завдано моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 5000 грн.

Рішенням Міжгірського районного суду від 04 вересня 2017 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1.

На рішення суду, представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що суд ухвалив рішення без повного та всебічного зясування дійсних обставин справи. Судом, взагалі не взято до уваги надані позивачем докази.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Встановлено, що ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 036014, виданого 31.07.1995 року Присліпською сільською радою Міжгірського району, на праві власності належить земельна ділянка (позначена номером 5 в державному акті) площею 0,1698 га, розташована в ур. «Осовня» (а.с.6).

Також, ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 030031, виданого 21.11.200 року Присліпською сільською радою Міжгірського району, на праві власності належить земельна ділянка площею 0,5016 га, розташована в ур. «Залім» (а.с.7).

Рішенням девятої сесії сьомого скликання Присліпської сільської ради №87 від 15.01.2017 року зобовязано гр. ОСОБА_2, який самовільно без будь-яких дозвільних документів захопив земельну ділянку (громадське пасовище) в урочищі «Осовня» - забрати огорожу (а.с.8).

В подальшому, рішенням Присліпської сільської ради №27 від 18.06.2017 року внесено зміни у рішення девятої сесії сьомого скликання Присліпської сільської ради №87 від 15.01.2017 року та викладено його в наступній редакції: «На підставі акту обстеження земельної ділянки, яка знаходиться в межах населеного пункту с. Присліп урочищі «Осовня» та належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_1, і в ході чого виявлено комісією самовільно захоплену частину земельної ділянки (громадське пасовище) гр. ОСОБА_2, зобовязати даного громадянина звільнити самовільно захоплену земельну ділянку (громадське пасовище), площа якої становить 0,3400 га» (а.с.20).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що права ОСОБА_1, не порушено.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Так, згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способам захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

А відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається - недійсним.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що права ОСОБА_1 оскаржуваним рішенням не порушено.

Зокрема, таке рішення безпосередньо стосується земельної ділянки ОСОБА_1, що зафіксовано у рішенні Присліпської сільської ради №27 від 18.06.2017 року, та фактично свідчить про існування спору щодо меж такої земельної ділянки (щодо меж громадського пасовища), а тому, остання вправі його оскаржувати.

Далі, даючи оцінку оспорюваному рішенню, колегія суддів констатує, що таке не відповідає чинному законодавству та порушує права позивача.

Зокрема, у рішенні зазначено про самовільне захоплення гр. ОСОБА_1 (син позивача) частини земельної ділянки, яка віднесена до громадського пасовища.

В той же час матеріали справи не містять належних доказів того на підставі чого сільською радою було зроблено такий висновок. Долучений до матеріалів справи акт від 14.03.2017 року (а.с.9) не може братися до уваги позаяк такий складено після прийняття оскаржуваного рішення.

Відсутні у матеріалах справи також і докази створення громадського пасовища на території Присліпської сільської ради з визначенням меж такого. Крім того про незаконність оспорюваного рішення свідчить те, що сільська рада поклала обовязки щодо знесення огорожі на особу, яка не являється ні власником, ні землекористувачем, не залучивши при цьому самого власника земельної ділянки.

Щодо рішення сільської ради від 18.06.2017 року, то таким не виправлено зазначену ситуацію. Даним рішенням лише уточнено розмір земельної ділянки та здійснено посилання на акт обстеження меж земельної ділянки ОСОБА_1, без зазначення його реквізитів. Вказане жодним чином не міняє факту незаконності первісного рішення, зокрема, зважаючи на відсутність жодних доказів станом на 15.01.2017 року, які б підтверджували самовільне захоплення земельної ділянки.

При цьому, та обставина, що рішення від 18.06.2017 року не оскаржено позивачем може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки таке рішення є лише похідним від первісного та самостійного парового значення не має. Визнання незаконним рішення від 15.01.2017 року автоматично припиняє чинність рішення про внесення змін до нього, без необхідності його оскарження в судовому порядку.

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення від 15.01.2017 року ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.

В той же час, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди, позаяк позивачем не доведено спричинення йому моральних страждань оспорюваним рішенням сільської ради.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів вважає, що предявлений наразі ОСОБА_1 позов підлягає частковому задоволенню, а відтак, рішення суду, у відповідності до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, слід скасувати, ухваливши по справі нове рішення про часткове задоволення позову.

Оскільки ОСОБА_1 по даній справі звільнена від сплати судового збору як інвалід ІІ групи, то відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, який підлягав сплаті при предявленні позову в розмірі 640 грн. та за подачу апеляційної карги в розмірі 704 грн., тобто на загальну суму 1344 грн.

Виходячи з наведеного та керуючись приписами статей 10, 11, 59, 60, 212, 303, 307, 309, 313, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд,

р і ш и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якої діє представник ОСОБА_2, задоволити частково.

Рішення Міжгірського районного суду від 04 вересня 2017 року скасувати та ухвалити в справі нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1.

Визнати незаконним та скасувати рішення девятої сесії сьомого скликання Присліпської сільської ради №87 від 15.01.2017 року «Про звільнення самовільно захопленої земельної ділянки (громадського пасовища)».

У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Стягнути з Присліпської сільської ради Міжгірського району на користь держави судові витрати в розмірі 1344 грн., судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Суддя-доповідач

Судді