Справа № 589/96/17
Провадження № 2/589/391/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Курбанової А.Р.

за участі секретаря судового засідання Нагорній Н.І.,

відповідача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

09 січня 2017 року позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 35241 грн. 39 коп. заборгованості за кредитним договором від 20.04.2016 р., у тому числі заборгованості за кредитом в сумі 26689 грн. 16 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 3120 грн. 03 коп., заборгованості за пенею та комісією 4889 грн. 80 коп., а також штрафу в розмірі 542 грн. 40 коп., посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань.

В судовому засіданні відповідач та її представник підтримали позицію, викладену у письмових запереченнях, що були надані у судовому засіданні 12.05.2017 р., відповідно до яких позов визнали лише в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами в загальному розмірі 25968,76 грн., в іншій частині позовних вимог просили відмовити, посилаючись на безпідставне неврахування відповідачем певних платежів. Вказали, що у розрахунку заборгованості відсутні дані про платіж, проведений 15.12.2016 року в сумі 1000 грн., крім того 07.02.2017 р. відповідачем зроблені три платежі в розмірі 550 грн., 1900,00 грн. та 1600 грн., а всього 4050 грн., які також не були враховані. Крім того, у запереченнях заявили клопотання розстрочити виконання рішення суду, посилаючись на тяжке матеріальне становище відповідача. Однак, в судовому засіданні 10.10.2017р. вказане клопотання не підтримали.

В свою чергу, в судові засідання представник позивача не з'явився, у позові заявивши клопотання про розгляд справи без його участі. У наданих письмових поясненнях від 30.05.2017 р. на заперечення відповідача позивач зазначив, що ОСОБА_1 порушили умови кредитного договору, а тому згідно з п.2.2 Генеральної угоди їй було нараховано штраф в розмірі 1542,40 грн, який рахувався на окремому рахунку. 15.12.2016 р. відповідачем було сплачено 1000,00 грн., яка була зарахована Банком на погашення цього штрафу, а томусума штрафу заявлена до стягнення в розмірі лише 542,40 грн.. Крім того, 07.02.2017 р. відповідачем було сплачено 550,00 грн., які також зараховані на погашення цього штрафу, а також 1600,00 грн., які пішли на сплату судового збору за подання позовної заяви. Інші суми також Банком враховані. Разом з тим у письмових поясненнях представник позивача наполягав на задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

20.04.2016 р. ПАТ ОСОБА_3 «ПриватБанк» (далі по тексту ОСОБА_3) та ОСОБА_1. (Позичальник) уклали генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток (далі Генеральна угода), у відповідності умов якої відповідач отримала кредит у розмірі 27550 грн. 95 коп. на 36 місяці у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік (1,5% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з 2.1 Генеральної угоди сторонами було обумовлено погашення заборгованості Позичальника в наступному порядку: з 1 по 25 число кожного місяця Позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 999 грн. 55 коп. для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості по кредиту, процентам, а також інших витрат. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.04.2019 р.

При цьому, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди сторони домовилися, що у разі порушення Позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах і правилах, більш ніж на 31 день, строком повернення кредиту є 32-й день з моменту такого порушення, а вся заборгованість вважається простроченою, крім того в такому разі Позичальник зобовязався сплатити Банку штраф в розмірі 1542,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

В свою чергу, відповідно до 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З наданого позивачем розрахунку та банківської виписки по рахунку відповідача /а.с. 4, 75/ вбачається, що відповідач належним чином не виконував своїх договірних зобов'язань зі здійснення щомісячних платежів, внаслідок вищевказаного станом на 18.12.2016р. у відповідача перед Банком утворилась заборгованість за кредитом в сумі 26689 грн. 16 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 3120 грн. 03 коп.

Таким чином, виходячи з положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов п.2.2 Генеральної угоди, зважаючи на предявлення 09.01.2017р. позивачем даного позову, в якому, крім іншого, заявлені вимоги про стягнення з відповідача всієї суми кредиту, суд доходить висновку, що строк повернення кредиту в повному обсязі є таким, що настав.

Разом з тим, як вбачається з наданих суду відповідачем копій квитанцій та позивачем - виписки по рахунку ОСОБА_1, вже під час розгляду справи в суді відповідачем було сплачено в якості погашення заборгованості у лютому 2017р. 1900 грн., 1600 грн., 302 грн., 7,6 грн., 300 грн., у квітні 2017р. 393,96 грн. та у травні 2017р. -400 грн. /а.с. 68, 75, 78, 80, 81/, а всього на загальну суму 4903,56 грн., а тому зважаючи на положення п.1.1.3.1.11 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом Банку від 06.03.2010р. № СП-2010-256 /а.с. 7-30/, на цю суму слід зменшити вищевказану заборгованість відповідача перед Банком.

Враховуючи, що відповідачем належними та допустимим доказами не підтверджено доводи про сплату нею ще 300 грн. 05 травня 2017р. в якості погашення заборгованості за кредитом, а відповідні доводи судом до уваги не приймаються.

Також судом критично оцінюються і пояснення позивача про те, що зазначена вище сума в розмірі 1600 грн., сплачена відповідачем 07 лютого 2017р. не може бути врахована як погашення кредиту, оскільки вказані кошти були спрямовані Банком на відшкодування судового збору, сплаченого за подачу даного позову, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тобто підставою для стягнення з відповідача судового збору є відповідне рішення суду і саме суд визначає його розмір, який належить сплатити відповідачу. З огляду на викладене, зважаючи, що на час сплати коштів в розмірі 1600 грн. (07.02.2017р.) відповідачем, судове рішення у даній справи, у тому числі щодо стягнення з відповідача судового збору, ухвалено не було, кошти в розмірі 1600 грн., сплачені ОСОБА_1 07 лютого 2017р. слід вважати такими, що спрямовані на виконання саме її договірних зобовязань.

Таким чином, на думку суду, наявність та розмір заборгованості ОСОБА_1 перед Банком у розмірі 24905 грн. 63 коп. (26689 грн. 16 коп. (тіло кредиту) + 3120 грн. 03 коп.(заборгованість по процентам за користування кредитом) - 4903,56 грн. (погашення кредиту) витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. З огляду на викладене, суд вважає за правомірне позов в цій частині вимог задовольнити.

Вирішуючи вимоги Банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за пенею та комісією в сумі 4889 грн. 80 коп., а також штрафу в розмірі 542 грн. 40 коп., слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За умовами п. 2.2 Генеральної угоди у разі порушення Позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах і правилах, більш ніж на 31 день Позичальник зобовязався сплатити Банку штраф в розмірі 1542,40 грн.

Як вбачається з письмових пояснень позивача та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 15.12.2016р. була сплачена сума в розмірі 1000 грн., яка була врахована Банком на погашення нарахованого штрафу, передбаченого п.2.2 Генеральної угоди, а тому станом на час предявлення позову у відповідача перед Банком існувала заборгованість зі сплати штрафу у сумі 542,40 грн., що у тому числі спростовує доводи ОСОБА_1 про неврахування позивачем при подачі позову сплаченої нею 15.12.2016р. суми в розмірі 1000 грн.

В подальшому 07.02.2017р., вже під час розгляду справи в суді, ОСОБА_1 сплатила ще 550 грн. /а.с.8/, які за письмовими поясненнями представника Банку від 30.05.2017р. також були зараховані на погашення залишку заборгованості зі сплати цього штрафу. Таким чином, на час вирішення даної цивільної справи, обовязок відповідача перед Банком щодо сплати штрафу, нарахованого на підставі п. 2.2 Генеральної угоди внаслідок невиконання відповідачем грошових зобовязань перед Банком, відсутній, а тому у суду не має правових підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 542 грн. 40 коп.

Крім того, позивачем у складі заборгованості одночасно з нарахуванням вказаного вище штрафу нараховано та заявлено до стягнення 4889 грн. 80 коп. пені та комісії за порушення строків платежів. Незважаючи на те, що в позові та розрахунку заборгованості дана сума позначена саме як сукупність пені і комісії, як вбачається з первинного документу - банківської виписки по рахунку /а.с. 75/ ця сума складається з нарахованих щомісячно Банком штрафів за прострочку по кредиту.

Указане свідчить про те, що позивачем нараховано штрафи за одне й те саме правопорушення.

Між тим, за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача суми в розмірі 4889,80 грн. (позначеної в позові як пеня і комісія). Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Підсумовуючи наведене, позов Банку підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача загального боргу в сумі 24905 грн. 63 коп.

Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог.

Керуючись ст. ст..11, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банку «Приватбанк» заборгованість за договором від 20.04.2016 р. в сумі 24905 грн. 63 коп. / двадцять чотири тисячі девятсот пять грн. 63 коп./

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банку «Приватбанк» судовий збір в сумі 1130 грн. 74 коп. /одна тисяча сто тридцять грн.74 коп./.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_4