Справа № 462/5417/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/783/2846/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цап П.М.,

за участю: представника позивача(апелянта) ОСОБА_2 районної адміністрації ЛМР ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зобовязання виконання вимог розпорядження,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 районної адміністрації ЛМР до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зобовязання виконання вимог розпорядження - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2 районна адміністрація ЛМР.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, судом при винесенні рішення не враховано всіх наведених доказів у справі, які підтверджують здійснення самочинної надбудови над квартирою, що є порушенням Правил користування житловими будинками і жилими приміщеннями. Також зазначає, що суд не врахував, що відповідач здійснив будівництво без права на виконання будівельних робіт, що встановлено позивачем в акті перевірки, та без належної проектної документації, оскільки остання не була погоджена відповідним органом. За таких обставин суд при вирішенні справи неправильно застосував норму матеріального права. Враховуючи вищенаведене просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 районної адміністрації ЛМР задовольнити повністю та судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача(апелянта) ОСОБА_2 районної адміністрації ЛМР ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_4 на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до роз'яснень п.11Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вірно встановив, що представником позивача не доведено виконання ним всіх заходів, що передбачені ч. 7 ст. 376 ЦК України, а п. 2 розпорядження ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради №756 від 11.12.2015 року, на який посилається позивач в позові, містить рекомендаційний характер, а тому не має категоричної вимоги щодо його виконання.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду із наступних підстав.

Відповідно до п.7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобовязана відшкодувати витрати, повязані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Судом встановлено, що квартира № 2, що по вул. Пшеничній, 12 у м. Львові належить відповідачеві ОСОБА_4І.(а.с.9).

Як вбачається з долучених фотокарток, відповідачем за вищевказаною адресою здійснено надбудову.(а.с.10-11)

Враховуючи скарги мешканців квартир №3, №4 ОСОБА_6, та ОСОБА_5, будинку №12 на вул. Пшеничній у м. Львові/а.с.20/, ОСОБА_2 Районнаадміністрація Львівської міської ради розпорядженням №756 від 11.12.2015 року рекомендувала відповідачу до 01.05.2016 р. демонтувати самочинно здійснену надбудову над квартирою, та привести планування квартири до попереднього стану.(а.с.7)

ЛКП «Сигнівка» скеровувало рекомендованою кореспонденцією відповідачу попередження від 12.04.2016 р. та від 22.04.2016 р. про необхідність демонтувати самочинно здійснено надбудову над квартирою в будинку № 12, на вул. Пшеничній у м.Львові.(а.с.22-23)

Власник квартири № 2 ОСОБА_4 самочинно здійснену надбудову над квартирою в будинку №12 на вул. Пшеничній у м.Львові не демонтував, що випливає з актів ЛКП «Сигнівка» від 25.04.2016 р. та 12.05.2016 р. (а.с.16-18)

Позовні вимоги про зобовязання ОСОБА_4 виконати вимоги розпорядження, ОСОБА_2 районна адміністрація ЛМР обґрунтовувала наявністю розпорядження голови ОСОБА_2 районної адміністрації ЛМР від 11.12.2015 року №756, яким ОСОБА_4 рекомендовано демонтувати самочинно здійснену надбудову над квартирою, а також демонтувати господарську споруду, яке останнім не виконане.

Разом з тим, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

В матеріалах справи відсутні докази, що позивачем виконано всі заходи, що передбачені ч. 7 ст. 376 ЦК України. Крім цього, п. 2 розпорядження ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради №756 від 11.12.2015 року, на який посилається позивач в позові, носить рекомендаційний характер, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради відхилити.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_7