Справа № 186/571/17
Номер провадження № 2/0186/307/17
23 серпня 2017 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді: Демиденко С.М.
секретар: Фадєєва Т.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Луганськвугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,
ОСОБА_1 звернувся до Державного підприємства «Луганськвугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 25 грудня 2000 року по 27 жовтня 2014 року ОСОБА_1, працював на відокремленому виробничому підрозділі (ВВП) «Шахта «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля» в якості електрослюсаря підземного, доказом є записи на сторінці № 8 - 17 в трудовій книжці БТ-І № 8615224.
27 жовтня 2014 року наказом від 27 жовтня 2014 року його було звільнено з займаної посади за власним бажанням.
... ВВП «Шахта «Ніканор-Нова» не є юридичною особою, і всі фінансові та кредитно-розрахункові операції підрозділу здійснюються централізовано вище стоячою організацією, в результаті чого своєчасність витати заробітної плати напряму залежить від надходжень грошових коштів від ДП «Луганськвугілля». В зоні активної фази АТО українською владою заморожені виплати всіх пенсій і зарплат на територіях, в яких вони не контролюють ситуацію.
червень 2014 року - 3750,00 гривень;
липень 2014 року - 6014,00 гривень;
серпень 2014 року - 825,00 гривень;
В даний час шахта не має можливості із-за відсутності коштів погасити заборгованість по заробітній платі».
Оскільки позивачу не були виплачені належні йому суми (заробітна плата) в день звільнення, має право на стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку відповідно до ст.. 27 Закону України «Про оплату праці», п.20 Постанови Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року, тобто за період з 27 жовтня 2014 року по 10 травня 2017 року.
Загальна кількість робочих днів за вказаний період становить -635днів Отже, затримка розрахунку при звільненні становить 635 днів, тобто розмір заборгованості, яка підлягає стягненню за несвоєчасно виплачену заробітну плату становить 635 днів * 370,20 гривень=235077,00 гривень.
У судове засідання позивач та представник позивача не зявились, представник позивача надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково.
Дійсно, позивач працював у відокремленому виробничому підрозділі «Шахта Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля», зокрема, з 24 листопада 2005 року на посаді «електрослюсарем підземним» (а.с. 6).
Наказом від 27 жовтня 2014 року №889к звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України (а.с. 5-7).
Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується регулярно, але не рідше двох разів на місяць.
Таким чином, вимога позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Позивач зазначає фактично просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.
Згідно з цим порядком середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи шляхом визначення середньоденної зарплати.
Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість робочих днів.
Нарахування середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів.
На момент звернення до суду із позовною заявою розрахунків з позивачем проведено не було, а тому затримка розрахунку при звільненні складає 635 робочих днів (27 жовтня 2014 року 30 квітня 2017 року).
Таким чином середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні ОСОБА_1 складає 235077,00 гривень (370,20 гривень х 635 робочих дня = 235077,00 гривень).
Згідно ст. 12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України. Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.
Суд, враховуючи вищезазначені норми, вважає вимогу про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню за наданим позивачем розрахунком у розмірі 235077,00 гривень.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Як визначено ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В той же час позивачем не надано доказів того, що дії відповідача мають причинно-наслідковий зв'язок і потребують відшкодуванню.
З урахуванням характеру правопорушення та вимог позивача, в частині стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди, яка завдана позивачу внаслідок порушення його прав, переживань щодо отримання грошей, як засобу до існування, суд дійшов висновку, що в цій частині позову слід відмовити.
Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Таким чином, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 2 623 гривень 25 копійок.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, - суд
Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Луганськвугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства «Луганськвугілля» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 262 325 (двісті шістдесят дві тисячі триста двадцять пять) гривень 21 копійка, яка складається з заборгованості по заробітній платі з червня 2014 року по жовтень 2014 року в розмірі 27 248 (двадцять сім тисяч двісті сорок вісім) гривень 21 копійка, з середньої заробітної плати за час затримки розрахунку в розмірі 235 077 (двісті тридцять пять тисяч сімдесят сім) гривень 00 копійок.
Стягнути з Державного підприємства «Луганськвугілля» на користь держави судовий збір в розмірі 2 623 (дві тисячі шістсот двадцять три) гривень 25 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Першотравенського міського суду протягом десяти днів з моменту одержання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: /ОСОБА_3/