АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 644/2415/16-ц Головуючий суддя І інстанції Матвієвська Г. В.
Провадження № 22-ц/790/3735/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із трудових правовідносин про поновлення на роботі
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 13 серпня 2010 року його було прийнято на посаду водія - експедитора з категорією « В» до Харківського філіалу Приватного акціонерного товариства « СОЛДІ І КО».

15 лютого 2016 року наказом № 90/к від 10 лютого 2016 року його було звільнено з займаної посади у зв'язку із скороченням штатів на підставі п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Вказане звільнення з посади є незаконним виходячи з того, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, зокрема ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

09 грудня 2015 року йому було вручено наказ № 140 від 08 грудня 2015 року за підписом генерального директора ПАТ «Солді і Ко» «Про попередження про наступне вивільнення», в якому зазначено «З метою виконання наказу від 07 грудня 2015 року № 139 та на підставі інформації щодо осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, підготувати персональне попередження про наступне вивільнення з пропозицією іншої роботи у ПАТ «Солді і Ко» ( за наявності) наступним працівникам: ОСОБА_1». На його письмовий запит з проханням ознайомити з наказом № 139 від 07 грудня 2015 року, відповіді не надійшло.

На його думку скорочення чисельності або штату працівників у відповідача не відбувалося, про що свідчать такі обставини: по-перше, з серпня місяця 2015 року чисельність водіїв-експедиторів на Харківській філії ПАТ «Солді і Ко» збільшилася, було прийнято на роботу два нових працівника; по-друге, відповідно до вимог ст. 42 Кодексу законів про працю України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Він пропрацював на Харківській філії ПАТ « Солді і Ко» з 13 серпня 2010 року по 15 лютого 2016 року, тому має переважне право на залишення на роботі, бо нові водії - експедитори не пропрацювали на підприємстві й року. Просить врахувати факт порушення його законних прав та тиск від директора Харківській філії ПАТ « Солді і Ко», що потягло за собою його моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв'язків, які вимагають від нього додаткових зусиль для відродження свого життя.

З урахуванням останніх уточнень просив поновити його на посаді водія-експедитора Харківського філіалу ПАТ «СОЛДІ І КО», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 50000,00грн.

Представник відповідача ПАТ «СОЛДІ І КО» позов не визнав. Вказував, що звільнення ОСОБА_1 проведено з дотриманням всіх вимог трудового законодавства.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді водія - експедитора Харківської Філії ПАТ «СОЛДІ І КО» - «СОЛДІ-ХАРКІВ».

Стягнуто з ПАТ «СОЛДІ І КО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 лютого 2016 року по 25 квітня 2017 року в розмірі 100 595грн.; у відшкодування моральної шкоди суму 5000,00грн.

Стягнуто з ПАТ «СОЛДІ І КО» на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірах 551,20грн., 1005,95грн., на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Додатковим рішенням суду від 10 травня 2017 року доповнено рішення суду від 25 квітня 2017 року: «допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць - 7185,36грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «СОЛДІ І КО» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Зазначає, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом допущено неправильне застосування норма матеріального права.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з тих обставин, що відповідачем порушено вимоги трудового законодавства про звільненні ОСОБА_1 з посади, що є підставою для поновлення його на роботі.

Погодитись з таким висновком суду не можна.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 був прийнятий на посаду водія-експедитора Харківської філії приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО»-«СОЛДІ- ХАРКІВ» 13 серпня 2010 року на підставі наказу від 13 серпня 2010 року.

07 грудня 2015 року прийнято наказ №139 «Про скорочення чисельності та штату працівників», яким прийнято рішення скоротити з 16 лютого 2016 року чисельність та штат працівників Харківської філії приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО»-«СОЛДІ- ХАРКІВ» на одну штатну одиницю «водій-експедитор».

Службовими записками надана порівняльна таблиця транспортного відділу ХФ ПАТ «СОЛДІ І КО»-«СОЛДІ-ХАРКІВ» та надана інформація щодо тривалості праці водіїв-експедиторів ХФ ПАТ «СОЛДІ І КО»-«СОЛДІ-ХАРКІВ».

Відповідно до вимог ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України у першу чергу перевага на залишення на роботі надається працівникам , які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці.

За результатами аналізу прийнято рішення про персональне попередження про наступне вивільнення з пропозицією іншої роботи у ПАТ «СОЛДІ І КО» (за наявності) позивача.

Рішення оформлено наказом від 08 грудня 2015 року №140.

З текстом наказу позивач ознайомився 09 грудня 2015 року, що підтверджується його власноручним підписом і ним не заперечується.

Одночасно позивача було повідомлено, що станом на дату вручення попередження вільних вакансій, які відповідають його професії чи спеціальності та/або вакансій за іншими професіями чи спеціальностями на підприємстві немає.

Позивачеві у наступному пропонувалися вакантні посади, які малися на підприємстві, а саме: комірника складу Львівської філії, продавця-касира магазину Дніпропетровської філії, водія навантажувача товариства, продавця-консультанта магазину Запорізької філії.

Пропонування цих вакансій позивачем не оспорюється.

Між тим, вважає, що на цьому підприємстві в м.Харкові була вакансія комірника, однак йому її не запропонували.

Представник відповідача заперечував ці обставини, зазначивши, що ця посада була вакантною ще у жовтні і на час звільнення позивача такої вакансії вже не було.

Посилання позивача, що фактично скорочення не було і його скоротили як пенсіонера, що є дискримінацією- безпідставне.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно наказу №139 від 07 грудня 2015 року з метою раціоналізації штатної структури Харківської філії ПрАТ «СОЛДІ І КО»-«СОЛДІ-ХАРКІВ» скорочено з 16 лютого 2016 року чисельність та штат працівників на одну штатну одиницю «водій-експедитор».

Згідно даних штатних розкладів(том 1 а.с. 111-113) вбачається, що станом на 01 січня 2015 року водіїв - експедиторів -4, станом на 30 січня 2016 року - 4, станом на 16 лютого 2016 року- 3.

Будь-яких доказів на спростування цих даних позивачем не надано.

Той факт, що ОСОБА_1 є пенсіонером, не свідчить про неможливість його звільнення при наявності для цього законних підстав.

При обговоренні заперечень ОСОБА_1 щодо порушення його переважного права на залишення на роботі, оскільки він працює на підприємстві більш тривалий час ніж інші працівники, колегія виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 492 ч. 2; 42 ч.1,2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Посилання ОСОБА_1, що він більш тривалий час працює на підприємстві і це є підставою для залишення його на роботі - безпідставне.

Відповідно до вимог ст. 42 Кодексу в першу чергу переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідачем при вирішенні цього питання ретельно перевірялися дані відносно усіх працюючих водіїв.

Всього водіїв на підприємстві - 4.

Порівнюючи кваліфікацію позивача з кваліфікацією працівників, які залишились зазначеному структурному підрозділі, а саме з кваліфікацією водія-експедитора ОСОБА_2, водія-експедитора ОСОБА_3, водія-експедитора ОСОБА_4 вбачається наступне:

водій-експедигор ОСОБА_2 згідно диплому є «водієм автотранспортних засобів», що є профільним для водіїв та має право керування транспортними засобами категорії «А», «В» та «С» (посвідчення водія НОМЕР_1); водій-експедитор ОСОБА_4 згідно диплому є «інженером-механіком», що не с профільним для водіїв та має право керування транспортними засобами категорії «В1», «В» та «С» (посвідчення водія НОМЕР_2);

позивач - ОСОБА_1 згідно диплому є «техніком-механіком, майстром виробничого навчання», що не є профільним для водіїв та має право керування транспортними засобами категорії «В» (посвідчення водія НОМЕР_3).

Із наведеного вбачається, що в порівнянні з ОСОБА_4 та ОСОБА_1, кваліфікація ОСОБА_2 є найвищою (профільна освіта та категорії «А», «В» та «С»), а, кваліфікація ОСОБА_4 (категорії «В1», «В» та «С») є вищою в порівнянні з кваліфікацією ОСОБА_1 (лише категорія «В»).

Тобто, ОСОБА_1 володіє нижчою кваліфікацією з усіх водіїв-експедиторів серед яких здійснювалось порівняння.

Оцінка кваліфікації водія-експедитора ОСОБА_3 не здійснювалась, оскільки звільнення останнього було заборонено в силу вимог ч. 3 ст. 119 КЗпП України( мобілізований).

За таких обставин будь-яких порушень трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 допущено не було.

Рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПрАТ «СОЛДІ І КО» - задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2017 року- скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: