АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4370/17 Справа № 199/1152/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участі секретаря: Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вона з 24 липня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який рішенням Амур-Нижньодніпровського району суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року був розірваний. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у свідоцтві про народження якого батьком вказаний відповідач. Позивачка зазначила, що дитина часто хворіє, постійно перебуває на диспансерному обліку у лікарів, потребує спеціального харчування та домашнього догляду.

Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, тому позивачка просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 4000,00 гривень щомісяця, починаючи стягнення з лютого 2014 року, до досягнення дитиною повноліття.

У судовому засіданні позивачка надала пояснення по суті позову, уточнила позовні вимоги та просила стягнути на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі 2400,00 гривень щомісяця, посилаючись на те, що дитина за станом здоровя потребує додаткових витрат на харчування та лікування.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини, - задоволено частково.

Ухвалено стягувати щомісяця з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до його повноліття, на користь матері ОСОБА_4 у розмірі 1200 грн., починаючи стягнення з 15.02.2017 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2017 року усунуто описку в рішенні суду.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено місцевим судом, ОСОБА_4 з 24 липня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який рішенням Амур-Нижньодніпровського району суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року був розірваний. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у свідоцтві про народження якого батьком вказаний відповідач.

Згідно з наданими довідками та виписками з амбулаторної картки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, дитина перебуває на амбулаторному обліку та потребує домашнього догляду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно керувався ст.ст. 141, 180, 181, 182, 184, 191 СК України та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підтверджуються матеріалами справи, та доводами апеляційної скарги не спростований, які також не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення.

Посилання апеляційної скарги на ті обставини, щодо неврахування судом тих обставин, що відповідач має дохід в обсязі 16000 грн. та не витребування судом у відповідача доказів такого доходу є необґрунтованими, оскільки згідно принципу диспозитивності судового процесу, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правових відносин, а у даному випадку на Позивачеві, оскільки саме Позивач наполягав на вказаному розмірі доходу Відповідача, однак не надав відповідних доказів суду, так само, як і не звертався до суду з відповідними клопотаннями про їх витребування.

Між тим, правове значення у справі про визначення розміру аліментів має доведення Позивачем можливості Відповідача за матеріальним, сімейним станом, станом його здоровя надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів саме у розмірі заявленому Позивачем.

Проте належних і допустимих доказів в спростування встановлених місцевим судом фактів, апелянтом надано не було, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Посилання скарги не необґрунтовану відмову суду у стягненні аліментів за минулий час, апеляційним судом відхиляється, оскільки Позивачкою, у відповідності до приписів ст.191 СК України, не було надано до суду належних та допустимих доказів стосовно того, що вона протягом останніх трьох років вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. На вказані обставини також звертав увагу Позивачки місцевий суд в мотивувальній частині рішення суду.

Доводи скарги щодо необхідності витрачення значних коштів на догляд за дитиною яка страждає певними захворюваннямм, не можуть бути підставою для скасування рішення та збільшення розміру аліментів на дитину, оскільки вказані витрати фактично є додатковими витратами Відповідачки на дитину, що викликані особливими обставинами, стягнення яких врегульовано ст.185 СК України.

Вказані посилання апеляційної скарги Позивача, підлягають окремій реалізації з застосуванням положень ст.185 СК України, та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

Аліменти потрібні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. Однак в окремих випадках у силу особливих обставин, передбачених ст.185 СК України (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), про які йшлося вище, потрібні крім звичайних значні додаткові витрати. Тому розмір стягуваних додаткових витрат має визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору визначається за рішенням суду у вигляді конкретної суми, яка підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, тобто є окремим видом реалізації обовязку батьків щодо утримання дитини, а від так вказані підстави не можуть бути застосовані у спорі щодо обсягу стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини (ст.180 СК України) чи аліментів на утримання матері (ст.84 СК України).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права під час розгляду справи, оскільки вони не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог. Окрім того, за ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим воно підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_3