Справа № 609/452/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2017 р. Шумський районний суд Тернопільської області

в складі головуючої судді Ящук Т.М.

за участю секретаря Кравчук Л.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шумськ , цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності.

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності.

В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги позивача, уточнили їх та просять провести поділ, заявленого в позовній заяві майна в рівних долях між обома сторонами. При цьому пояснили, що за час спільного шлюбу із 2001 року по 2014 р. сторони придбали за спільні кошти майно, яке позивач перерахував в позовній заяві та, яке після розірвання шлюбу та припинення спільного шлюбу, залишилося у користуванні відповідачки в її господарстві в с. Тилявка Шумського району та, яке добровільно відмовляється відповідачка поділити із позивачем.

Відповідачка в судовому засіданні частково визнала позовні вимоги та пояснила, що за час спільного шлюбу, продавши бика, вони купили із позивачем морозильну камеру та електричну плиту, бувші в користуванні , разом за 2500 грн., а також придбали 4 метри лінолеуму за 500-600 грн., з яких один кусок вона постелила в своєму житловому будинку, де він і на даний час лежить, а інший рівноцінний кусок знаходиться складеним в її житловому будинку, який ще не використовувався.

Відповідачка визнала, що за час шлюбу вони із позивачем придбали керамічну плитку, якою обложили грубку в її житловому будинку кілька років назад, яка на даний час вже частково прийшла в непридатність, через неї виступає ржавчина із старої цегли.

Відносно решти майна, перерахованого в позовній заяві, то позивачка заперечила, що воно було придбано за час їх спільного шлюбу та за спільні кошти, пояснивши, що воно було придбано нею та її першим чоловіком .

Що стосується дитячих кофт , то їх сину дала сусідка із своїх дітей, а тому вони їх не купляли за спільні кошти і ці кофти позивач відмовився забрати для сина, а на даний час вони вже для нього малі.

Заявлене материнське радно, як пояснила відповідачка, позивач забрав, коли забирав кінні сани, то вони ним були накритті.

Як пояснила позивачка покривало, про яке позивач згадує в позовній заяві, було їй подароване на день народження родичами позивача.

Що стосується корови, то як пояснила відповідачка, кожен із них до шлюбу мав свою корову, а вона ще й кілька мала, від яких мали приплід, який годували, продавали, а після розірвання шлюбу відповідач, коли переходив в інше господарство забрав собі одну корову, а іншу залишив їй.

Крім цього пояснила, що оскільки позивач забрав частину спільного майна без її згоди в інше господарство, то вона не бажає, щоб морозильна камера, електрична плита та лінолеум був розділений між ними.

Просить в позові відмовити.

Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення , покази свідків, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

У відповідності до ст. 57 Сімейного Кодексу УКраїни особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, :

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Згідно ст. 58 СК УКраїни ,якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів).

Відповідно до ст. 60 СК УКраїни майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК УКраїни об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 69 СК УКраїни дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

2. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

2. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

3. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 71 СК УКраїни майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

2. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі із 25.06.2001 року по 04.08.2014 року та спільно проживали в господарстві, належному позивачці в с. Тилявка Шумського району Тернопільської області , що стверджується рішенням Шумського районного суду від 04 серпня 2014 року та, що ствердили в судовому засіданні сторони.

У відповідності до ст. 60 ЦПК УКраїни кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач не представив жодних доказів про те, що за час шлюбу за їх спільні кошти із відповідачем було придбано майно , яке ним заявлено в позовній заяві під №№3,-7/ крім керамічної плитки/ , 8-11.

Судом в ході судового розгляду справи пропонувалося позивачу та його представнику уточнити позовні вимоги щодо рухомого майна, яке заявлено в позовній заяві, як спільна сумісна власність подружжя , а саме щодо часу його придбання , місце придбання, його вартості.

Однак, позивач не надав суду доказів щодо цього .

Оцінюючи покази свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ПАНАСЮК В,П. , ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, суд зробив висновок про те, що вказані свідки за час шлюбу сторін ніколи або зовсім рідко, навіть близькі родичі, не бували в їх господарстві, в житловому будинку і не бачили, яке в них було в наявності майно. Про те, що в їх присутності або в них сторони щось із перерахованого в позовній заяві придбали за час шлюбу ніхто із свідків не пояснив.

Разом із тим, враховуючи, що відповідачка визнає факт факт придбання за час шлюбу морозильної камери та електричної плити за 2500 грн. та лінолеуму, частина з якого постелена в її житловому будинку, а частина ще не використана лежить в її будинку складена, суд вважає за доцільне провести поділ цього майна порівну між сторонами, виділивши позивачу електричну плиту, частину лінолеуму , який не перебував в користуванні, залишивши у власності відповідачки морозильну камеру та частину лінолеуму, який постелений в її житловому будинку в с. Тилявка Шумського району Тернопільської області.

Що стосується керамічної плитки, якою обкладена грубка в житловому будинку відповідачки, то суд вважає, що вона не підлягає поділу , оскільки її не можна зняти з грубки та й позивач, проживаючи в даному житловому будинку користувався нею нарівні із іншими жильцями цього будинку , а сама плитка, враховуючи , що вона в користуванні тривалий час, роки, вже втратила свою цінність.

Відносно дитячих світерів , материнського радна, покривала , то суд вважає, що ці речі не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому й не підлягають поділу між сторонами.

Що стосується решти, перерахованого в позовній заяві майна, то позивач не надав суду доказів, що вони були придбані сторонами за час шлюбу і є в наявності.

А тому в решті позовних вимог слід відмовити із-за недоведеності позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 57, 61,69,70,71 СК України , ст. ст. 212-214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Виділити в користь ОСОБА_1 електричну плиту, частину лінолеуму , який не перебував в користуванні, залишивши у власності ОСОБА_3 морозильну камеру та частину лінолеуму, який постелений в її житловому будинку в с. Тилявка Шумського району Тернопільської області, які є їх спільною сумісною власністю подружжя , придбаною за час шлюбу .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь держави судові витрати в сумі 640 грн.

Рішення вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_16