Справа № 194/1047/17
Номер провадження 2/194/730/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2017 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Солодовник І.С.,
при секретарі - Сафоновій А.Г.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Тернівка Дніпропетровської області в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, третьої особи про позбавлення права користування житловим приміщенням, в якій зазначає, що їй на праві приватної власності належить будинок № 218 по вул. Леніна (нині Вознесенська) в м. Тернівка, Дніпропетровської області.
В даному будинку на сьогоднішній час залишається зареєстрованим відповідач, який не є її родичем, але фактично ніколи не мешкав та не мешкає по даний час, у звязку з чим в будинку відсутні його особисті речі та ознак проживання відповідача у спірному будинку не має.
Реєстрації місця проживання відповідача в належному їй будинку перешкоджає реалізувати право власності на житло, заважає у повноцінному та безперешкодному користуванні та розпорядженні своєю власністю порушує надане їй право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та потенційні покупці відмовляється придбати будинок, у якому зареєстрована стороння людина.
Крім того, вони з чоловіком позбавлені отримати безкоштовне вугілля, оскільки для цього необхідно надати довідку про доходи усіх осіб, що зареєстровані в житловому приміщенні.
Відповідач обіцянку знятися з реєстраційного обліку у літку 2017 року не виконав, на телефоні дзвінки не відповідає.
У звязку з чим, позивач просить суд позбавити права користування ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, житловим приміщенням, а саме: буд. № 218, що по вул. Вознесенська в м. Тернівка, Дніпропетровської області, що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання; стягнути з відповідача на її користь понесені витрати зі сплати судового збору.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, не відмовляється від них, просила справу розглянути без її участі, не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с. 21).
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 23, 29, 35-37, 41), причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надавав, у зв'язку з чим, зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Третя особа - ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги позивача підтримує, не заперечує проти задоволення позову (а.с. 22).
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 - ОСОБА_4 є власником житлового будинку № 218 по вул. Вознесенська (Леніна) в м. Тернівка, Дніпропетровської області, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 12.09.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області та зареєстрованого в реєстрі за № 2823, та Витягом про державну реєстрацію прав КП «Тернівське бюро технічної інвентаризації» від 03.10.2011 року (а.с. 8,10).
Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Леніна), буд. 218, що підтверджується довідкою про склад сімї зареєстрованих у житловому приміщенні від 25.09.2017 року, виданою відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 11).
Відповідно до акту про не проживання від 06.10.2017 року, засвідченого квартальним комітетом м. Тернівка Дніпропетровської області., видно, що відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Леніна), буд. 218, але ніколи за даною адресою не проживав та не проживає, особистих речей не виявлено, останнє відоме місце проживання ОСОБА_2ІНФОРМАЦІЯ_3 м. Тернівка (а.с. 12).
За ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
З огляду на викладене, позивач є власником спірного житлового будинку та можє здійснювати своє право на власний розсуд.
На підставі ст. 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з ст. 155 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Відповідно до правових позицій, викладених у п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вбачається, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
З матеріалів справи видно, що відповідач зареєстрований в спірному житловому будинку, але в ньому ніколи не мешкав та не мешкає, даний будинок належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.09.2011 року посвідченого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області та зареєстрованого в реєстрі за №2823.
До того ж, третя особа - ОСОБА_3 не заперечує проти задоволення позову ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим приміщенням ОСОБА_5
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.
Згідно з ч. 3 ст. 41, ч. 2 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Крім того, у відповідності до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 640 грн. на користь позивача.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, Протоколом 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 10, 12, 76, 81, 141, 223, 258-259, 263-265, 274, 280-281 ЦПК України, ст.ст. 16, 29, 316-317, 319, 321, 346, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 150, 155-156 Житлового кодексу УРСР, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком № 218 по вул. Вознесенська (Леніна) в м. Тернівка, Дніпропетровської області, що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Леніна), буд. 218, але фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована та мешкає за адресою: Дніпропетровська область, м. Тернівка, вул. Вознеська (Леніна), буд. 218, судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області або через Тернівський міський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: І.С. Солодовник