Справа № 318/2462/17
Номер провадження №2/318/900/2017
"18" грудня 2017 р. м. Кам'янка-Дніпровська
Кам'янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Комишньої Н.І.
за участю секретаря судового засідання Борисенко П.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в заві суду в м. Кам"янка-Дніпровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАВТО-ПЛЮС" про захист прав споживачів, визнання правочину недійсним, стягнення грошових коштів та відшкодування заподіяної моральної (немайнової) шкоди.
Оскільки провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до набрання чинності нової редакції Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до п. 9 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р., підлягає розгляду за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Позивач у судове засідання не з'явився, в позовній заяві просив суд розглядати справу за його відсутності проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Представником позивача адвокатом Васильченко А.Є. надано заяву згідно якої вона підтримує заявлені позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутності, просить розглядати справу в порядку статті 280 ЦПК України.
Представник відповідача ТОВ "ФІНАВТО-ПЛЮС" в судові засідання неодноразово не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю або відзив на позовну заяву, суду не надав. Належним чином повідомлений судом про дату, час і місце судового засідання, судові повістки, відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.122 ЦПК України надсилалися відповідачу за адресою місця його реєстрації, і отримані представником відповідача завчасно відповідно до вимог ч.2 ст.130 ЦПК України, що підтверджується надісланими до суду повідомленнями про вручення поштового відправлення. Представник відповідача надав суду заяву, в якій вказав, що позовну заяву не отримав, просив суд направити копію позовної заяви на його адресу. Судом зазначену заяву залишено без задоволення, оскільки в матеріалах справи мається поштове повідомлення про отримання представником відповідача рекомендованого листа 20.11.2017р., в якому судом було направлено відповідачу копію ухвали суду про призначення справи до розгляду, позову заяву з додатками. Зазначений лист з позовною заявою відповідачем отримано завчасно. Крім того, представником відповідача не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростовування доводів позивача.
За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
На підставі ч1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у ній даних у відповідності зі ст.ст. 223, 247 ЦПК України, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.
13 вересня 2017 року між ОСОБА_1 (за текстом договору Довіритель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАВТО-ПЛЮС" (за текстом договору Товариство, Повірений, Виконавець) укладено договір №100231, відповідно до умов п. 3.1 якого Довіритель доручає, а Товариство зобов'язується вчиняти за винагороду фактичні або юридичні дії, надавати інформаційно-консультативні послуги з питань отримання Замовником у власність (користування, володіння чи розпорядження) транспортного засобу.
Згідно п.3.2. Договору назва транспортного засобу, ціна, за якою Замовник бажає його придбати, обумовлюється окремою заявкою Замовника, що є додатком №1 до Договору.
Пунктом 2.12.2 Договору визначено, що послуга згідно з цим договором це: укладання договору отримання транспортного засобу від імені та за рахунок Довірителя. Для вчинення юридичних дій Довіритель надає Повіреному майно та/або кошти, за мови, що цього вимагає характер доручення на виконання юридичних дій. Перелік юридичних дій зазначається Сторонами у окремій заявці Замовника.
Як свідчать матеріали справи на виконання п. 3.2. Договору Позивачем 13.07.2017 року було надано Відповідачу Заявку № 1 до Договору від 13.07.2017 року відповідно до умов якого, ОСОБА_1 просив відповідача вчинити дії, зазначені у п. 3.1. договору які будуть направлені на отримання ним в подальшому транспортного засобу Daewoo Gentra 1,5 comfort 2014 року у власність за бажаною ціною 130000,00 грн.
Пунктом 6.2.1 Договору закріплено, що відповідач зобов'язаний надати позивачу послуги, передбачені п.3 цього договору, тобто відповідно до визначеного предмету договору.
Відповідачем умови договору належним чином та в обсязі визначеному у Договорі від 13.09.2017року не виконанні, про що свідчить зокрема лист Позивача до Відповідача від 21.09.2017 року про повернення грошових кошів у повному обсязі, та в подальшому відмова від виконання договору.
В матеріалах справи міститься лист №116 від 25.10.2017 року надісланий Відповідачем на адресу Позивача про відмову у повернення отриманих коштів з підстави надання аналітичного висновку. Дослідивши зазначений аналітичний висновок судом встановлено, що він містить інформацію про автомобілі (різних марок) за ціною 300000,00 грн., що не відповідає умовам Договору та Заявки №1 від 13.09.2017 року в якій визначено транспортний засіб Daewoo Gentra 1,5 comfort 2014 року у власність за бажаною ціною 130000,00 грн., окрім того висновок не містить інформації щодо реквізитів продавця або яких конкретних даних, у зв'язку з чим зазначений висновок не може бути прийнято судом до уваги як доказ виконання Відповідачем взятих на себе зобов'язань.
Суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та повністю доведені матеріалами справи, у зв'язку з чим Договір №100231 від 13.09.2017 року, підлягає визнанню недійсним, з наступних підстав.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).
В розділі 16 «Строк дії договору. Припинення договору», а саме в п.16.1, 16.2. вказано, що цей договір вступає в силу з момент його підписання Сторонами. Цей договір укладено до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.
13.09.2017 року між сторонами укладений договір №100231, відповідно до розділу 3 «Предмет договору» предметом договору є надання виконавцем послуг- відповідачем, спрямованих на отримання замовником (позивачем) у власність товару, зазначеного в даному договорі, а саме транспортного засобу. Назва транспортного засобу, ціна, за якою Заявник бажав його придбати, була обумовлена окремо заявкою Замовника, що є додатком №1 до Договору, та згідно якої вартість товару складає 130000,00 грн., назва товару: авто - Daewoo Gentra 2014 року випуску, колір не визначено. Строк виконання зобов'язань відповідача договором не визначений.
Відповідальність Відповідача, за неналежне виконання договору або безпідставну відмові від його виконання, Договором не визначено.
Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.
Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).
Поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону, так умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» суд дійшов висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).
Аналізуючи зміст спірного Договору від 13.09.2017 року, укладеного між сторонами суд дійшов висновку, що в договорі виключені та обмежені права Замовника (позивача) як споживача стосовно Виконавця (Відповідача) у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (пункт 12.7 договору), звужені обов'язки Замовника, які передбачені в положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність Виконавця (Відповідача) за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо не надання виконавцем послуг, спрямованих на отримання замовником (позивачем) у власність товару, зазначеного в даному договорі, а саме транспортного засобу, та передачі цієї речі належної якості та у відповідності до Замовлення, одночасно значно розширені права Виконавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.
Окрім того, відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуг).
Також п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).
Частиною 2 ст.627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізично особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача.
За таких обставин суд вважає, що Договір, між позивачем та відповідачем щодо вчинення фактичних або юридичних дій, надання інформаційно-консультативних послуг з питань отримання Замовником у власність (користування, володіння чи розпорядження) транспортного засобу є несправедливим.
Оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Позивач як споживач, у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.4; ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» мав право на отримання такої послуги від відповідача безоплатно, тому укладання договору про надання таких послуг на платній основі є несправедливою умовою.
Частинами 5 і 6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнане змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні, або договір може бути визнаним недійсним у цілому.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що договір укладений 13.09.2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАВТО-ПЛЮС" є недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Судом встановлено, що Позивач виконав взяті на себе зобов'язання, натомість відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, пошук належного транспортного засобу та укладення договору отримання транспортного засобу від його імені не здійснив.
Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Оскільки позивачем при оплаті платежу за договором було одночасно сплачено 300,00 (триста) грн. комісії, про що свідчить квитанція №0.0.847231238.1 від 13.092017 р., копія якої міститься в матеріалах справи, то з урахуванням наведеного сплачена комісія підлягає стягненню з відповідача.
Вирішуючи позов в частині стягнення з Відповідача моральної шкоди, задовольняючи зазначену вимоги, суд виходить з того, що відповідно до вимог п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року №4, згідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з порушенням прав, наданих споживачам.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів здійснюється судом, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.
Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Позивач подав позовну заяву, що має одночасно майновий і немайновий характер, від сплати судового збору звільнений на підставі ч.1 статі 22 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку із повним задоволенням позовних вимог ОСОБА_1, суд вирішив покласти судові витрати на відповідача ТОВ "ФІНАВТО-ПЛЮС".
На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 203, 216, 509, 627 ЦК України, ст. ст. ст. 12, 81, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", суд, -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАВТО-ПЛЮС" про захист прав споживачів, визнання правочину недійсним, стягнення грошових коштів та відшкодування заподіяної моральної (немайнової) шкоди - задовольнити.
Визнати недійсним договір №100231, укладений 13 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАВТО-ПЛЮС".
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Кам'янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Суддя Н.І. Комишня