Справа № 461/1316/15 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/4736/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Савуляка Р.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 липня 2015 року у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, з участю третіх осіб - Львівського комунального підприємства «Княже місто», ОСОБА_7, про зобов'язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и л а :

Позивач Галицька районна адміністрації Львівської міської ради (надалі ГРА ЛМР) звернувся до суду із позовом до відповідачів, з участю третьої особи: ЛКП «Княже місто», ОСОБА_7, в якому просить зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 - мешканців квартири АДРЕСА_1 за власні кошти привести квартиру АДРЕСА_1 у відповідність до проектних пропозицій (варіант №1), розроблених Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект», а саме: демонтувати перегородку в коридорі загального користування пл.3,6 кв.м. (літ. І-І), влаштувати кладовку на площі кухні та роздільний санвузол, згідно технічного паспорта на квартиру складеного станом на 10.07.1996 р. демонтувати перегородку між приміщенням 4а-2 та 4а-7, закласти дверні пройоми з приміщення 4а-5 та влаштувати дверний пройом між приміщеннями 4а-6 та 4а-7, замурувати існуючі вхідні двері в приміщення 4а-1.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у віданні Львівської міської ради, на обслуговуванні ЛКП „Княже місто". Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки від 26.12.2014 року №4764 співвласниками квартири №4а вказаного будинку є ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6

12.06.1990 року виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів прийнято рішення №350 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_10 та гр. ОСОБА_11» та вирішено вважати технічно можливим приєднати вільну квартиру №4б до квартири №4 і АДРЕСА_1 з їх наступною перепланіровкою, згідно проектних пропозицій, розроблених Львівським філіалом Інституту «Укржитлоремпроект». 14.05.1991 року виконавчим комітетом Ленінської народної ради народних депутатів прийнято рішення №281 «Розгляд листа Львівської міської Ради народних депутатів №1/405 від 02.04.1991р. по заяві гр. ОСОБА_11» та вирішено зобов'язати гр. ОСОБА_10 провести роботи по переплануванні квартири згідно з проектними пропозиціями, розробленими Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект».

18.07.2014 року ЛКП «Княже місто» скеровано відповідачам попередження із зобов'язанням до 01.08.2014 року привести приміщення квартири АДРЕСА_1 у відповідність до проектних пропозицій розроблених Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект».

Так, 12.09.2014 року ЛКП «Княже місто» повторно скеровано попередження із зобов'язанням до 25.09.2014 року провести вказані перепланування квартири АДРЕСА_1.

26.09.2014 року комісією ЛКП «Княже місто» з виходом на місце складено акт обстеження технічного стану квартири на АДРЕСА_1 у якому вказано, що самовільно здійснено перепланування в коридорі загального користування.

19.11.2014 року ЛКП «Княже місто» повторно зобов'язано відповідачів привести приміщення квартири АДРЕСА_1 у відповідність до проектних пропозицій розроблених Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект» або звернутись на міжвідомчу комісію при Галицькій районній адміністрації для узаконення внутрішніх перепланувань в квартирі.

20.11.2014 року комісією ЛКП «Княже місто» з виходом на місце повторно проведено обстеження технічного стану квартири на АДРЕСА_1 та складено акт, у якому відображено перепланування здійсненні відповідачами.

Розпорядженням голови Галицької районної адміністрації ЛМР від 27.11.2014 р. №472 затверджено висновок міжвідомчої комісії та зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 - мешканців квартири АДРЕСА_1 за власні кошти привести квартиру АДРЕСА_1 у відповідність до проектних пропозицій, розроблених Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект», а саме: демонтувати перегородку в коридорі загального користування пл. 3,6 кв.м. (літ. І-І), влаштувати кладочку на площі кухні та роздільний санвузол, згідно технічного паспорта на квартиру складеного станом на 10.07.1996 р. демонтувати перегородку між приміщенням 4а-2 та 4а-7, закласти дверні пройоми з приміщення 4а-5 та влаштувати дверний пройом між приміщеннями 4а-6 та 4а-7, замурувати існуючі вхідні двері в приміщення 4а-1.

Крім цього, позивач покликається на те, що 24.02.2011 року Галицьким районним судом м. Львова ухвалено рішення у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_11, відділ приватизації державного житлового фонду Галицького району управління комунальної власності департаменту економічної політики ЛМР про визнання свідоцтва про право власності недійсним, яким позов районної адміністрації задоволено повністю.

Дане рішення набрало законної сили. У вказаному судовому рішенні вказано, що «в судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позов визнала та пояснила, що дійсно її чоловік при проведенні ремонту відхилився від проектних пропозицій». Відтак, про існування порушень щодо перепланування квартири відповідачі знали, а тому могли таке порушення усунути.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, та те, що відповідачам було надано достатньо часу приведення квартири АДРЕСА_1 у відповідність до проектних пропозицій, однак цього не було зроблено, а тому просив позов задоволити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, з участю третіх осіб - Львівського комунального підприємства «Княже місто», ОСОБА_7, про зобов'язання до вчинення дій - відмовлено.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 липня 2015 року оскаржила Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, подавши апеляційну скаргу.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року - рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 липня 2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задоволено частково. Вирішено зобов»язати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 демонтувати перегородку в коридорі загального користування пл.3,6 кв.м. (літ.1-1) в квартирі АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року - рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 липня 2015 року скасовано. Провадження у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, з участю третіх осіб - Львівського комунального підприємства «Княже місто», ОСОБА_7, про зобов'язання до вчинення дій закрито.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року - ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року скасовано та справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду справи.

Таким чином, на даний час Апеляційним судом Львівської області розглядається цивільна справа за апеляційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 липня 2015 року у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, з участю третіх осіб - Львівського комунального підприємства «Княже місто», ОСОБА_7, про зобов'язання до вчинення дій.

Апелянт в обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що відповідачі не виконали розпорядження голови Галицької РА від 27.11.2014 року про приведення квартири у відповідність до проектних пропозицій. Судом не враховано рішення Галицького районного суду м. Львова від 24.02.2001 року у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_11, відділ приватизації державного житлового фонду Галицького району, управління комунальної власності департаменту економічної політики ЛМР про визнання свідоцтва про право власності недійсним, яким позов Галицької РА задоволено. У зазначеному рішення вказано, що «ОСОБА_4 позов визнала та пояснила, що дійсно її чоловік при проведенні ремонту відхилився від проектних пропозицій». Вважає, що відповідачам було надано достатньо часу для приведення кватири у відповідність до проектних пропозицій.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень якого, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.5).

Відповідач ОСОБА_4 на час розгляду справи апеляційним судом, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1, померла, що стверджується копією свідоцтва про її смерть ( т.2 а.с.143).

В квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована та проживає третя особа - ОСОБА_7 (а.с.71)

Вказаний будинок перебуває у власності Львівської міської ради та на обслуговуванні ЛКП «Княже місто».

Відповідно до рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №350 від 12.06.1990 року «Про розгляд заяви гр.ОСОБА_10 та гр.ОСОБА_11» вирішено вважати технічно можливим приєднати вільну квартиру №4б до квартир №4 та АДРЕСА_1 з їх наступним переплануванням згідно з проектними пропозиціями, розробленими Львівським філіалом Інституту «Укржитлоремпроект» (варіант №1). (а.с.6-7)

Відповідно до рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №281 від 14.05.1991 року «Розгляд листа Львівської міської ради народних депутатів №1/405 від 2.04.1991 року по заяві гр.ОСОБА_11» зобов»язано гр..ОСОБА_10 провести роботи по переплануванню кватири згідно з проектними пропозиціями (варіант 1), розробленими Львівським філіалом Інституту «Укржитлоремпроект». (а.с.8)

Встановлено й те, що 18 липня 2014 року ЛКП «Княже місто» направило відповідачам попередження із зобов»язанням до 01.08.2014 року привести приміщення квартири №4а у відповідність до проектних пропозицій (варіант 1), розробленими Львівським філіалом Інституту «Укржитлоремпроект». (а.с.9)

12.09.2014 року та 19.11.2014 року направлено повторні попередження (а.с.10,12).

Відповідно до акту обстеження технічного стану квартири №4а від 26.09.2014 року, складеного комісією ЛКП «Княже місто» встановлено, що в такій здійснено самовільне перепланування в коридорі загального користування (а.с.11)

20.11.2014 року складено акт, в якому відображено перепланування здійснені відповідачами (а.с.13).

Розпорядженням голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 27.11.2014 року №472 затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол №41 від 25.11.2014 року, параграф №7), та зобов»язано відповідачів за власні кошти привести квартиру №4а у відповідність до проектних пропозицій (варіант 1), розробленими Львівським філіалом Інституту «Укржитлоремпроект», а саме: 1) демонтувати перегородку в коридорі загального користування пл.3,6 кв.м. (літ.1-1) в квартирі АДРЕСА_1; 2) влаштувати кладовку та роздільний санвузол на площі кухні згідно технічного паспорта на квартиру складеного станом 10.07.1996 року демонтувати перегородку між приміщеннями 4а-2 та 4а-7, закласти дверні пройоми з приміщення 4а-5 та влаштувати дверний пройом між приміщеннями 4а-6 та 4а-7, замурувати існуючі вхідні двері в приміщення 4а-1 (а.с.15,16).

04 грудня 2014 року відповідачам направлено попередження із вимогою виконати розпорядження голови адміністрації (а.с.17).

26 грудня 2014 року комісією ЛКП «Княже місто» складено акт, яким встановлено, що відповідачі вимог розпорядження голови не виконали. (а.с.18)

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.02.2011 року, яке набрало законної сили, позов Галицького районної адміністрації Львівської міської ради задоволено та визнано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 НОМЕР_1 від 9.08.1996 року недійсним. (а.с.19-20)

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачу було відомо про порушення своїх прав з 1991 року, а саме з часу прийняття виконкомом рішення №281 від 14.05.1991 року, останнім поважних причини пропуску не наведено, а представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності, то в задоволенні позову слід відмовити у зв»язку із спливом строку позовної давності.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки строк позовної давності на вимоги про зобов»язання привести квартиру у відповідність до проектних пропозицій не вважається пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після прийняття виконкомом Ленінської районної ради народних депутатів рішення №281 від 14.05.1991 року, оскільки таке порушення продовжує мати місце, тобто є триваючим, а відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Що ж стосується позовних вимог про зобов»язання відповідачів за власні кошти привести квартиру №4а у відповідність до проектних пропозицій (варіант 1), розроблених Львівським філіалом Інституту «Укржитлоремпроект», а саме: демонтувати перегородку в коридорі загального користування пл.3,6 кв.м. (літ.1-1) в квартирі АДРЕСА_1, то колегія суддів приходить висновку, що такі вимоги підлягають задоволенню у зв»язку з наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до проектних пропозицій (варіант 1), розроблених Львівським філіалом Інституту «Укржитлоремпроект» під літ.1-1 на плані 3-го поверху будинкуАДРЕСА_1 знаходиться коридор загального користування площею 3,6 кв.м. (а.с.14).

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.02.2011 року, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_10 самовільно здійснив перепланування, і в тому числі в коридорі загального користування, що суперечить затвердженому проекту. (а.с.19-зворот)

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004 року у багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів і та інше.

Приписами ч. 3 ст. 61 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, встановлено, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до пунктів 4.2.2, 4.2.3, 4.5.1 Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 06.01.2012 року №4 районна адміністрація здійснює контроль за станом благоустрою житлового фонду, нагляд за станом благоустрою відомчого і приватного житлового фонду, має повноваження на звернення у встановленому законом порядку до судових органів з позовними заявами з питань, що виникають у процесі здійснення наданих їй повноважень.

А відтак, оскільки в коридорі загального користування встановлено перегородку, що відповідно до ст.61 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, не потребує доказуванню, так як ця обставина встановлена рішенням Галицького районного суду м.Львова від 24.02.2011 року, чим порушено благоустрій в загальному коридорі квартири №4 та №4а вказаного будинку, відповідачів слід зобов»язати демонтувати перегородку.

При цьому колегією суддів не приймається до уваги посилання відповідачів на те, що перегородка встановлена ОСОБА_10, який уже помер, а вони не вчиняли дій по встановленню перегородки, так як останні проживали і проживають в квартирі №4а, де проживав ОСОБА_10, тобто продовжують користуватись вказаною квартирою.

Щодо задоволення позовних вимог про зобов»язання відповідачів влаштувати кладовку та роздільний санвузол на площі кухні згідно технічного паспорта на квартиру складеного станом 10.07.1996 року демонтувати перегородку між приміщеннями 4а-2 та 4а-7, закласти дверні пройоми з приміщення 4а-5 та влаштувати дверний пройом між приміщеннями 4а-6 та 4а-7, замурувати існуючі вхідні двері в приміщення 4а-1, то колегія суддів вважає, що в задоволенні таких слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з ст.100 ЖК України виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.

Відповідно до ст.152 ЖК України (в редакції від 12.02.2015 року) виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.

Відповідно до п.1.4.1. Правил утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76 переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Згідно п.1.4.2 вказаних Правил переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Пунктом 1.4.3 передбачено, що до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Згідно з п. 1.4.6. Правил власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Однак позивачем не подано доказів на підтвердження, що переобладнання та перепланування проведено або має проводитись з втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування. Таких доказів позивачем не надано і суду апеляційної інстанції.

Таким чином, враховуючи, що станом на день ухвалення рішення судом першої інстанції згідно з ст.152 ЖК України не вимагається дозвіл виконавчого комітету місцевої Ради на проведення переобладнання та перепланування квартири, що належить громадянинові на праві приватної власності, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог про зобов»язання відповідачів влаштувати кладовку та роздільний санвузол на площі кухні згідно технічного паспорта на квартиру складеного станом 10.07.1996 року демонтувати перегородку між приміщеннями 4а-2 та 4а-7, закласти дверні пройоми з приміщення 4а-5 та влаштувати дверний пройом між приміщеннями 4а-6 та 4а-7, замурувати існуючі вхідні двері в приміщення 4а-1 слід відмовити.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне рішення скасувати, прийняти постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259 ч. 6, 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 липня 2015 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 демонтувати перегородку в коридорі загального користування пл.3,6 кв.м. (літ.1-1) в квартирі АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 січня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Савуляк Р.В.