Єдиний унікальний номер судової справи 201/7720/17
Номер провадження 2/201/2074/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 серпня 2017 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Ходаківського М.П.,

за участі секретаря судового засідання Пісчанської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики-,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1С.) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2А.) про стягнення заборгованості за договором позики, який у відповідності до вимог ст. 11-1 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) було розподілено для розгляду судді Ходаківському М.П.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 26 березня 2014 року між нею та ОСОБА_2 було укладено та нотаріально посвідчено договір позики, за умовами якого позивач надала, а відповідач отримала грошові кошти у розмірі 408 000,00 грн., що на момент укладенні договору становить еквівалент 27 200,00 доларів США, які зобовязалася повернути до 26 березня 2015 року частинами відповідно до графіку, наведеного в договорі. Позивач свої зобовязання виконала у повному обсязі та належним чином. Натомість відповідач у визначений строк грошові кошти не повернула, у звязку із чим позивач звернулася до суду із позовом про стягнення заборгованості та просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 408 000,00 грн., суму трьох відсотків річних за прострочення повернення позики, що становить 270 075,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 350 768,20 грн., а також судові витрати у справі.

Представником позивача до суду подано заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову з підстав у ньому викладених.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за адресою її місця реєстрації, причини неявки не повідомила.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлялася про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за її відсутності і ухвалити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ст. 224 ЦПК України.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 26 березня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було посвідчено договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за умовами якого остання отримала від позивача грошові кошти в розмірі 408 000,00 грн., що на момент укладенні договору становить еквівалент 27 200,00 доларів США, які зобовязалася повернути до 26 березня 2015 року частинами відповідно до графіку, а саме щомісячно, починаючи з 26 квітня 2014 року по 26 січня 2015 року включно, позичальник зобовязалася повертати позикодавцю по 9 000,00 грн., 26 лютого 2015 року 18 000,00 грн., а 26 березня 2015 року 300 000,00 грн. (а.с. 6-7).

Відповідач у визначений строк грошові кошти не повернула, у звязку із чим позивач звернулася до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Судом встановлено, що у даній цивільній справі спір виник у зв'язку із неповерненням відповідачем суми боргу та невиконанням її зобовязання щодо повернення коштів в обумовленому сторонами розмірі.

Згідно із ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Позичальник зобовязується повернути (погасити) борг, сплатити проценти згідно умов договору.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача суду боргу за договором позики у розмірі 408 000,00 грн.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Пунктом 6.3 укладеного між сторонами договору позики сторони погодили, що у разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 % річних від простроченої суми.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та суми тридцяти відсотків річних, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги в цій частині з огляду на наступне.

Пунктом 4.1 укладеного між сторонами договору позики від 26 березня 2014 року визначено, що сума боргу має бути повернута до 26 березня 2015 року частинами відповідно до графіку, а саме щомісячно, починаючи з 26 квітня 2014 року по 26 січня 2015 року включно, позичальник зобовязалася повертати позикодавцю по 9 000,00 грн., 26 лютого 2015 року 18 000,00 грн., а 26 березня 2015 року 300 000,00 грн., тобто інфляційні втрати та розмір відсотків за вказаним договором позики вираховується, виходячи з таких даних:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
9000грн.27.04.201426.05.2014
18000грн.27.05.201426.06.2014
27000грн.27.06.201426.07.2014
36000грн.27.07.201426.08.2014
45000грн.27.08.201426.09.2014
54000грн.27.09.201426.10.2014
63000грн.27.10.201426.11.2014
72000грн.27.11.201426.12.2014
81000грн.27.12.201426.01.2015
90000грн.27.01.201526.02.2015
108000грн.27.02.201526.03.2015
408000грн.27.03.201501.05.2017

Таким чином, розмір 30% відсотків річних за прострочення виконання грошового зобовязання у загальному розмірі 408 000,00 грн. та його частин у відповідності до зазначеного вище графіку, становить 271 836,99 грн. та вирахуваний наступним чином: дата початку нарахування 27 квітня 2014 року; дата закінчення нарахування 01 травня 2017 року; відсоткова ставка 30% річних; розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів]:

Дата початку Дата закінчення Кількість днів Сума боргу Відсоткова ставка Відсотки

27.04.2014 26.05.2014 30 9 000.00 30 221.92

27.05.2014 26.06.2014 31 18 000.00 30 458.63

27.06.2014 26.07.2014 30 27 000.00 30 665.75

27.07.2014 26.08.2014 31 36 000.00 30 917.26

27.08.2014 26.09.2014 31 45 000.00 30 1 146.58

27.09.2014 26.10.2014 30 54 000.00 30 1 331.51

27.10.2014 26.11.2014 31 63 000.00 30 1 605.21

27.11.2014 26.12.2014 30 72 000.00 30 1 775.34

27.12.2014 26.01.2015 31 81 000.00 30 2 063.84

27.01.2015 26.02.2015 31 90 000.00 30 2 293.15

27.02.2015 26.03.2015 28 108 000.00 30 2 485.48

27.03.2015 01.05.2017 767 408 000.00 30 256 872.33

Всього: 1101 271 836.99

Ураховуючи, що позовні вимоги в цій частині заявлені у розмірі 270 075,00 грн., суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача відсотки за прострочення повернення суми позики за договором позики від 26 березня 2014 року у розмірі 270 075,00 грн., задовольнивши таким чином позовні вимоги в цій частині у повному обсязі.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача втрати від інфляції за період з 27 квітня 2014 року по 01 травня 2017 року у розмірі 190 693,80 грн., що вирахувані за формулою: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період, [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] наступним чином:

Місяці прострочення Індекси інфляції Сукупний індекс інфляції Сума боргу Збитки від інфляції, грн.

Травень 2014 103.8 103.80 9 000,00 342,00

Червень 2014 101 101.00 18 000,00 180,00

Липень 2014 100.4 100.40 27 000,00 108,00

Серпень 2014 100.8 100.80 36 000,00 288,00

Вересень 2014 102.9 102.90 45 000,00 1 305,00

Жовтень 2014 102.4 102.40 54 000,00 1 296,00

Листопад 2014 101.9 101.90 63 000,00 1 197,00

Грудень 2014 103 103.00 72 000,00 2 160,00

Січень 2015 103.1 103.10 81 000,00 2 511,00

Лютий 2015 105.3 105.30 90 000,00 4 770,00

Березень 2015 110.8 110.80 108 000,00 11 664,00

Квітень 2015

Квітень 2017 114

102.2

100.4

99

99.2

102.3

98.7

102

100.7

100.9

99.6

101

103.5 140.41 408 000,00 164 872,80

100.1

99.8

99.9

99.7

101.8

102.8

101.8

100.9

101.1

101

101.8

100.9

Оцінюючи усі докази які було досліджені судом у ході судового засідання в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позову, у звязку з чим вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 26 березня 2014 року у розмірі 408 000,00 грн., відсотки за прострочення повернення суми позики у розмірі 270 075,00 грн., та інфляційні збитки у розмірі 190 693,80 грн.

Ураховуючи результат розгляду даної цивільної справи, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним вимогам, що становить 8 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60,74, 76, 77, 79, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП народження, РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: 49000, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, адреса реєстрації: 49000, м. Дніпро, вул. Ферганська, буд. 3) заборгованість за договором позики від 26 березня 2014 року у розмірі 868 768 (вісімсот шістдесят вісім тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 80 коп., з яких 408 000,00, грн. основна сума боргу, 270 075,00 грн. сума тридцяти відсотків річних за прострочення повернення позики, 190 693,80 грн. інфляційні втрати.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП народження, РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: 49000, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, адреса реєстрації: 49000, м. Дніпро, вул. Ферганська, буд. 3) сплачений останньою судовий збір у сумі 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя М.П. Ходаківський