АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Желепи О.В.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

у лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив стягнути з останнього на його користь борг за договором позики у розмірі 317 200 грн., 3 % річних від простроченої суми - 9 099 грн. та інфляційні втрати у розмірі 49763,44 грн. посилаючись на те, що 08.04.2016 року він надав у позику відповідачу 317 200 грн. строком до 01.08.2016 року. Проте останній на неодноразові його вимоги борг не повернув.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17.07.2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 317 200 грн., 3 % річних - 9099,00 грн., інфляційні збитки - 49763,44 грн., що загалом становить 376062,44 грн. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в позові. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що договір позики між сторонами не укладався, а у розписці відсутня умова про повернення коштів. Суд не встановив справжню природу правовідносин, не перевірив правильність розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат та неправильно визначив період прострочення.

Справа № 760/3291/17 Апеляційне провадження № № 22-ц-796/9886/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Оксюта Т.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
У судовому засіданні позивач просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Причини його неявки колегією суддів визнані неповажними.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка - повідомлення - завчасно.

Згідно зворотного поштового повідомлення повістка вручена відповідачу 29.08.2017 року, а тому у останнього було достатньо часу для підготовки до судового засідання.

За таких обставин справа розглянута за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України за відсутності не з`явившихся осіб.

Вислухавши доповідь судді, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.04.2016 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу позику в сумі 317 200 грн., з кінцевим терміном повернення 01.08.2016 року.

Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою від 08.04.2016 року, яка містить підпис відповідача.

Відповідач не повернув у встановлений строк, тим самим порушивши умови надання позики. Неодноразові вимоги позивача до відповідача про повернення коштів залишилися без задоволення.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що договір позики відповідає вимогам чинного законодавства, розпискою підтверджується отримання коштів та позичальник не виконав свої зобов`язання щодо своєчасного повернення коштів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до положень ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Отримання відповідачем у борг 317 200 грн. підтверджується розпискою від 08.04.2016 року. У розписці зазначено про те, що відповідач зобов`язався повернути кошти до 01.08.2016 року, а тому доводи апеляційної скарги про те, що розписка не містить умови про повернення коштів суперечать наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вказуючи на те, що суд не встановив дійсну правову природу правовідносин, що виникли між сторонами відповідач не вказує, які саме правовідносини склалися між ним та позивачем та не надав доказів на спростування того, що розписка є підтвердженням укладення договору позики.

Оскільки боржник прострочив виконання грошового зобов`язання суд першої інстанції правильно стягнув 3 % річних від простроченої суми та інфляційні втрати відповідно до вимог з ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Заперечуючи правильність розрахунку 3 % річних від простроченої суми та інфляційних збитків відповідач будь - яких контррозрахунків не навів та розрахунки, якими керувався суд при ухваленні рішення не спростовував.

Виходячи з викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в цій частині є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді