Справа №484/3778/16-ц 29.08.2017 29.08.2017 29.08.2017
Провадження №22-ц/784/1888/17
Справа №484/3778/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Максютенко О.А.
Провадження № 22ц-784/1888/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

29 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_2,

- представника відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У березні 2008 року Публічне акціонерне товариства «Державний ощадний банк України» (далі Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованість за кредитним договором.

Банк зазначав, що 07 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останньому надано кредитні кошти на купівлю автомобіля, у розмірі 42 916 грн., зі сплатою 15 % річних за його користування, зі строком повернення до 06 березня 2015 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань між сторонами був укладений договір застави майна від 07 березня 2008 року, предметом якого є придбаний за кредитні кошти транспортний засіб - автомобіль марки «Chery Amulet A 15» , 2007 року випуску.

07 липня 2009 року між ОСОБА_5, ОСОБА_4 та Банком було укладено договір про переведення боргу за кредитним договором, за умовами якого ОСОБА_4 прийняла від ОСОБА_5 боргові зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, станом на дату його укладення.

Відповідачка свої зобов'язання, передбачені кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 25 вересня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 79 291 грн. 96 коп., з яких: 26 407 грн. 70 коп. прострочена заборгованість за тілом кредиту; 10 291 грн. 60 коп. прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 15 320 грн. 37 коп. пеня.

Вказану заборгованість, а також інфляційні втрати в розмірі 25 202 грн. 95 коп. та 3% річних, що становить 2069 грн. 34 коп. Банк просив стягнути з відповідачки.

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року позов Банку задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 126 від 07 березня 2008 року в розмірі 79 291 грн. 96 коп., що складається з простроченої заборгованості по основному боргу 26 407 грн. 70 коп.; простроченої заборгованості по відсоткам 10 291 грн. 60 коп.; пені 15 320 грн. 37 коп.; інфляційних втрат 25 202 грн. 95 коп.; 3% річних, що становить 2069 грн. 34 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 126, відповідно до якого останньому надано кредитні кошти на купівлю автомобіля, у розмірі 42 916 грн., зі сплатою 15 % річних за його користування, зі строком повернення до 06 березня 2015 року.

01 листопада 2008 року до вказаного кредитного договору було укладено додатковий договір № 1 відповідно до умов якого, сторони домовились здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитом щомісячно рівними платежами в сумі 840 грн. не пізніше 25 числі місяця, наступного за звітним. Останній платіж в рахунок погашення Кредиту та сплати процентів мав бути здійснений не пізніше 06 березня 2015 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань між сторонами був укладений договір застави майна від 07 березня 2008 року, предметом якого є придбаний за кредитні кошти транспортний засіб - автомобіль марки «Chery Amulet A 15» , 2007 року випуску.

07 липня 2009 року між ОСОБА_5, ОСОБА_4 та Банком було укладено договір про переведення боргу за кредитним договором, за умовами якого ОСОБА_4 прийняла від ОСОБА_5 боргові зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі станом на дату його укладення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 520 ЦК України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Як зазначено в ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_4 умов кредитного договору, станом на 25 вересня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 79 291 грн. 96 коп., з яких: 26 407 грн. 70 коп. прострочена заборгованість за тілом кредиту; 10 291 грн. 60 коп. прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 15 320 грн. 37 коп. пеня, яку у добровільному порядку відповідачка сплачувати не бажає.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про існування правових підстав для стягнення кредитної заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши, що зобов'язання за вказаним кредитним договором ОСОБА_4 не виконано, суд в межах позовних вимог, як це передбачено ст. 11 ЦПК України, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК прийшов до обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь Банку 25 202 грн. 95 коп. майнових збитків, спричинених знеціненням грошових коштів внаслідок інфляції та 3% річних від простроченої суми боргу, що склало 2069 грн. 34 коп.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що позивач пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

За змістом загальних норм права без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15.

Оскільки позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а ОСОБА_4 із заявою про застосування позовної давності до суду першої інстанції не зверталася, оскільки не брала участі у розгляді справи, а тому відсутні підстави для застосування позовної давності до вимог про стягнення боргу за власною ініціативою суду, без заяви сторони у спорі.

Доводи представника ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції стосовно реалізації Банком предмета застави, є безпідставними, оскільки, як встановлено в суді апеляційної інстанції, сума виручена від продажу предмета застави включена у розрахунок заборгованості у даній справі.

За наведених обставин, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :