Апеляційний суд Кіровоградської області
справа № 396/1387/17
№ провадження 22-ц/781/2267/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Головань А. М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.12.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді: Голованя А.М.,

суддів: Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Діманової Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 12 жовтня 2015 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області було ухвалено рішення, відповідно до якого з ОСОБА_2 стягнуто на його користь аліменти в розмірі ? частини всіх доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, та видано виконавчий лист від 04 листопада 2016 року за № 396/1927/15-ц.

Внаслідок не виконання рішення суду відповідачем у неї утворилась заборгованість по сплаті аліментів за період з серпня 2015 року по червень 2016 року в розмірі 5341,97 грн.

Тому, посилаючись на положення ст. 196 СК України просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 1553,48 грн.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2017 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне, не всебічне та необєктивне дослідження судом матеріалів справи, неналежну оцінку доказів, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Представник ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати рішення та ухвалити нове рішення.

Представник ОСОБА_3 заперечив проти апеляційної скарги, просив її відхилити.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов про стягнення пені, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, вважаючи їх такими, що ґрунтуються на положеннях ст. 196 СК України.

Але судом не встановлені та не викладені в рішенні всі обставини справи, на основі яких можна зробити висновок про те, чи порушені права позивача і коли саме та в якій мірі та чи підлягають вони судовому захисту.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12.10.2015 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача в розмірі ? частини всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, як аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, щомісячно, починаючи з 18 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, на підставі якого 04.04.2016 року видано виконавчий лист (а.с.5-7).

Заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01.07.2017 року становить 5341,97 грн. і утворилася вона за період із серпня 2015 року по червень 2016 року що підтверджується довідкою-розрахунком від 26.07.2017, виданою державним виконавцем Новоукраїнського РВ ДВС ГТУЮ в Кіровоградській області (а.с.8).

Відповідно до частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Згідно із частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Суд не дав оцінки письмовим доказам (а.с.25, 26-28), які свідчать про те, виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 аліментів надійшов до Новоукраїнської районної державної адміністрації, де вона працює, лише 17.08.2017 року та, що вказане стягнення аліментів було з 13 червня 2016 року припинено рішенням Новоукраїнського суду від 11.08.2016 року, що набрало законної сили, оскільки дитина почала проживати з матірю.

Крім того, як убачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.05.2016 року, заяву про примусове виконання рішення позивач подав лише 27.05.2016 року, а Новоукраїнський районний суд видав виконавчий лист 04 квітня 2016 року.

Також, поза увагою суду першої інстанції залишено те, що рішення суду про стягнення аліментів почало виконуватися з часу отримання установою де платник аліментів працює, що має значення для вирішення питання про ухилення відповідача від сплати аліментів, оскільки за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується з часу невиконання рішення суду.

Тому, не можна погодитися із висновками суду, що заборгованість за період з серпня 2015 року по червень 2016 року виникла з вини відповідача, яка умисно ухилялася від сплати аліментів.

В суді апеляційної інстанції представники сторін пояснили, що на даний час борг по сплаті аліментів сплачений у повному обсязі.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з підстав передбачених п.п. 2,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 376, 382, 383, 384, 389 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Іванівнина задовольнити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області 25 жовтня 2017 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Іванівнина про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: