У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шимків С.С., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

за участі: відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду від 14 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішенням Сарненського районного суду від 8 грудня 2006 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а рішенням цього ж суду від 14 березня 2011 року після досягнення ОСОБА_4 повноліття з ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку та доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму до закінчення сином навчання у березні 2015 року, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років.

Посилаючись на допущені відповідачем прострочення сплати аліментів, ОСОБА_1 просила стягнути з нього пеню (неустойку) у розмірі 3 255, 71 гривень.

Рішенням Сарненського районного суду від 14 червня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів.

У поданій на рішення суду апеляційній скарзі відповідач покликалась на його незаконність та необґрунтованість через неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, і порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На її обґрунтування зазначала про безпідставність висновку суду щодо утворення заборгованості по аліментах з незалежних від відповідача причин, адже не стверджується належними та допустимими доказами. Факт наявності заборгованості по сплаті аліментів доведений відповідними розрахунками, починаючи з 2011 року, а тому вказана заборгованість виникла саме з вини ОСОБА_2 Він був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти з дати набуття рішення про їх стягнення законної сили, однак не в повному обсязі сплачував аліменти на утримання дитини. Через його винну бездіяльність утворилась заборгованість в загальному розмірі 3 255, 71 гривень.

Окрім того, відповідач не надав суду доказів того, що з його пенсії здійснюються відрахування у розмірі 50 відсотків її розміру, а також того, що розмір відрахувань із його заробітної плати складає 70 відсотків.

Просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року рішення Сарненського районного суду від 14 червня 2016 року залишено без змін, а апеляційну скаргу відхилено.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ 7 червня 2017 року своєю ухвалою частково задовольнив касаційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником ОСОБА_5 При цьому ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд до цього ж суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Згідно із ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Зі свідоцтва серії НОМЕР_1, виданого 5 березня 1993 року Сарненським районним відділом ЗАГС, а/з №110, вбачається, що від шлюбних відносин між сторонами ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_4, що ними не оспорюється (а.с. 4).

Рішенням Сарненського районного суду від 8 грудня 2006 року з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4, у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 15 грудня 2006 року відкрито виконавче провадження з виконання даного рішення суду (а.с. 5).

Рішенням Сарненського районного суду від 14 березня 2011 року, тобто після досягнення ОСОБА_4 повноліття, з відповідача на користь сина стягнуто аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму до закінчення сином навчання у березні 2015 року і не більше ніж до досягнення ним 23 років (а.с. 6-6, зв.).

Рішенням Сарненського районного суду від 3 квітня 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму до закінчення сином навчання у березні 2015 року і не більше ніж до досягнення ним 23 років, починаючи з 12 березня 2015 року (а.с. 7-7, зв.).

Згідно з довідкою державної виконавчої служби за ОСОБА_2 числиться заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 3 255,71 гривень за період з 2011 року по 2016 рік.

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України"Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15 травня 2006 року, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На виконання вказівок суду касаційної інстанції і з метою усунення процесуальних прогалин та повноти з'ясування обставин, що мають значення для справи, колегією суддів було витребувано із Сарненської районної державної лікарні ветеринарної медицини, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області й Сарненського районного відділу державної виконавчої служби письмову інформацію про причини виникнення та існування заборгованості відповідача за аліментами на утримання сина ОСОБА_6.

Так, з листа Сарненської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 10.10.2017 року №305, що витребуваний апеляційним судом, видно, що заборгованість відповідача виникла через те, що з Сарненського районного відділу державної виконавчої служби надійшло розпорядження від 05.03.2007 року №2439 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.11.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки загальний розмір усіх відрахувань при кожній виплаті заробітної плати не міг перевищувати 50%, тому стягнення аліментів відбувалося з розрахунку 25% на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6, а 25% - на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_8. Отже, заборгованість зі сплати аліментів за кожним із трьох виконавчих листів виникла в зв'язку з тим, що 25% від заробітку становило менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і суми заробітної плати не вистачало на повну виплату аліментів і різниця в недоплаті ставилася в заборгованість.

Окрім того, змістом листа Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 18.10.2017 року №87-01/10 стверджено, що 7 березня 2007 року до даного органу надійшов виконавчий лист №2-1348 від 25.01.2007 року про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з пенсії ОСОБА_2, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 Станом на 1 січня 2013 року 2 485, 56 гривень заборгованості за час із 28.02.2011 року по 31.12.2012 року виплачена повністю.

19 квітня 2011 року знову надійшов виконавчий лист від 28.03.2011 року №2-491 щодо утримання на користь сина ОСОБА_6 аліментів у розмірі 1/4 частини пенсії, але не менше 30% прожиткового мінімуму до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Станом на 1 травня 2011 року заборгованість за цим виконавчим листом склала 344, 70 гривень. Оскільки розмір 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку перевищив 50% розміру пенсії щомісячно утримувались лише аліменти та нараховувалась заборгованість за час із 1 травня 2011 року по 31 березня 2015 року. З 1 квітня 2015 року з пенсії платника аліментів проводилося стягнення лише по заборгованості за аліментами. 1 жовтня 2017 року зафіксовано заборгованість за цим виконавчим листом у розмірі 1 406, 88 гривень.

23 квітня 2015 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області знову надійшла постанова Сарненського районного відділу державної виконавчої служби від 17.04.2015 року №47294197 про звернення стягнення на пенсію ОСОБА_2 аліментів на користь сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, до закінчення ним навчання і не більше як до досягнення 23 років, починаючи з 12 березня 2015 року.

Станом на 1 травня 2015 року заборгованість склала 593 гривні. Згодом вона продовжувала існувати за виконавчим листом від 28.03.2011 року №2-491), а проводилося лише стягнення поточних аліментів (згідно з постановою від 17.04.2015 року №47294197) і одночасно здійснювалося нарахування заборгованості за аліментами з 1 травня 2015 року. Заборгованість за цією постановою у сумі 2 787, 63 гривні утримувалася в повному обсязі по 31 травня 2017 року.

Також Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зазначає, що 21 квітня 2008 року надійшов виконавчий лист від 21.11.2007 року №2-1427 про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з пенсії ОСОБА_2. але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на користь ОСОБА_7 на утримання іншої дитини - сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2

Вказує про те, що утримання поточних аліментів і заборгованості за аліментами по чотирьох зазначених виконавчих документах здійснювалося відповідно до ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Щодо Сарненського районного відділу державної виконавчої служби, то даний орган у своєму листі від 19.10.2017 року №8654 послався на відсутність у нього таких даних, які з'ясовувалися судом.

Приходячи до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, колегія суддів бере до уваги наявні у справі докази.

Так, наведені обставини щодо аліментних зобов'язань ОСОБА_2 перед позивачем переконливо свідчать про відсутність у платника аліментів вини у виникненні та існуванні заборгованості за аліментами. Тобто правових підстав для задоволення позову і стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 3 255, 71 гривень апеляційним судом також не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів почала нараховуватися із 2011 року, не свідчать про її виникнення саме з вини ОСОБА_2

Решта посилань автора скарги - про винуватість відповідача, а також здійснення стягнення аліментів у розмірі 70% від усіх видів заробітку (доходу) є необґрунтованими.

Оскільки заборгованість виникла з незалежних від ОСОБА_2 обставин, тому з твердженнями ОСОБА_1 апеляційний суд не згоден.

Згідно із ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права відповідача, є неприйнятними для колегії суддів.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 3, 303, 307, 308, 313-315, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Сарненського районного суду від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскарженою в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: