Справа № 461/7351/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/2968/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представників позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника ПАТ «Львівський Локомотиворемонтний завод» ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, за участю третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7 та Публічного акціонерного товариства «Львівський Локомотиворемонтний завод» про визнання незаконним та скасування рішення,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_4

В апеляційній скарзі, зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем оскаржувалось не все рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №1121 від 20.08.2010 року «Про оформлення ордеру на житлове приміщення черговику ВАТ «Львівський Локомотиворемонтний завод», а лише в частині зняття позивача та третіх осіб з квартирної черги. Вказує, що позивач та треті особи на стороні позивача, перебували на черзі для першочергового та черзі для позачергового отримання житла як члени родини своїх батьків ОСОБА_8 і ОСОБА_3П і оскаржуваним рішенням не отримали житла, та не надавали згоди на зняття з пільгових першої та позачергових списків без надання житла в межах встановлених норм та переходом в загальну чергу без надії вирішення питання взагалі, оскільки кожен із зазначених осіб, як окремі родини позбавляються статусу членів багатодітної сім'ї. Крім того, позивач та треті особи по справі - сестри позивача на час ухвалення рішення, були повнолітніми особами, що відповідно до ЖК України та Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень є окремими родинами кожна, незалежно від фактичної наявності власної сім'ї, і мали бути забезпечені окремим житлом кожна одночасна з забезпеченням житлом батьків з неповнолітніми братами та сестрами, а тому в силу п. 26 Правил мали перебувати на позачерговій та першочерговій черзі до одержання жилого приміщення і зняті з цього обліку тільки за умови, що житлові умови поліпшені таким чином що відпали підстави для їх поліпшення, а можуть бути виключені із списків осіб, що користуються правом першочергового одержання житла, якщо були необгрунтовано включені, або втратили права. Також зазначає, що враховуючи те, що житлові умови позивача та третіх осіб не були покращені у звязку з видачею ордера, тому зняття з черг було безпідставне та неправомірне. На основі наведених підстав апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника ПАТ «Львівський Локомотиворемонтний завод» ОСОБА_5 на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Як вбачається з матеріалів справи та беззаперечно встановлено судом, 20.08.2010 року Виконавчим комітетом ЛМР було прийнято рішення №1121 «Про оформлення ордера на жиле приміщення черговику відкритого акціонерного товариства "Львівський локомотиворемонтний завод».

Відповідно до прийнятого рішення Виконавчий комітет ЛМР вирішив: Затвердити спільне рішення адміністрації і профкому відкритого акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» про «надання квартири та оформити ордер ОСОБА_8 - електромонтеру енергоцеху відкритого акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод», черговику за місцем праці з 1984 року № 134, у списку для першочергового надання житла з 1992 року № 30, черговику Львівської міської ради з 12.08.2005 року № 22284 та у списку для позачергового надання житла № 1725 (сім'ї, що виховують 5 і більше неповнолітніх дітей) на квартиру № 35 (заг.пл. 227,3 кв.м), що складається з 6-й кімнат (житл. пл. 126,9 кв.м), кухні та комунальних вигод, у будинку № 42 на вул. ОСОБА_9, на сім'ю з семи осіб (він, дружина ОСОБА_3, донька ОСОБА_10, донька ОСОБА_11, донька ОСОБА_12, син ОСОБА_12, син ОСОБА_13Ф.). Проживає і зареєстрований з 1992 року у квартирі № 710, що складається з 2-х кімнат (житл.пл. 32,3 кв.м): кухні загального користування та комунальних вигод, у будинку № 43 на вул.Роксоляни, де всього зареєстровано 11 осіб. Залишаються проживати дві доньки, син, онука. За згодою членів сім'ї ордер оформити на ім'я дружини ОСОБА_3 Квартира передана відкритому акціонерному товариству «Львівський локомотиворемонтний завод» відповідно до акта департаменту житлового господарства та інфраструктури від 11.12.2008 року № 14 і надається як висококваліфікованому спеціалісту за згодою конференції трудового колективу відкритого акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» від 31.03.2009 року відповідно до п.39 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР». З квартирного обліку за місцем праці сімю ОСОБА_8 з 11-осіб зняти. Залишити на квартирному обліку у Львівській міській раді доньку ОСОБА_6, доньку ОСОБА_7, сина ОСОБА_2, онуку ОСОБА_14

На даний час ОСОБА_2 проживає у наданій йому квартирі №35 на вул. Фр. Скорини 42 у м. Львові.

В силу ч.1 ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ОСОБА_15 народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

ОСОБА_15 Міністрів УРСР від 11.12.1984, № 470 затверджено «Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», п.58 яких також, визначено, що жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ОСОБА_15 народних депутатів.

Як про те зазначено у «Правилах обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», квартирний облік ведеться в цілому по підприємству, установі, організації (п.9). На квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов (п.13). Жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на квартирному обліку, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, цими Правилами та іншими актами законодавства Української РСР, а також випадків надання жилих приміщень за рішенням ОСОБА_15 Міністрів СРСР і ОСОБА_15 Міністрів УРСР. Жилі приміщення громадянам надаються за місцем перебування їх на квартирному обліку, за винятком випадків надання жилих приміщень підприємствами, установами, організаціями, що не ведуть квартирний облік, своїм працівникам, які перебувають на обліку в виконавчому комітеті ОСОБА_15 народних депутатів за місцем проживання (п.37). Громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік /включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень/ (п.38). Громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, крім осіб, що мають право першочергового одержання жилих приміщень, осіб, які користуються перевагою у строках одержання жилих приміщень, а також випадків, передбачених абзацом другим цього пункту. Адміністрації та профспілковому комітету підприємства, установи, організації за згодою ради трудового колективу дозволяється позачергово виділяти житло окремим висококваліфікованим спеціалістам та іншим працівникам з урахуванням їх трудового внеску (п.39).

Згідно з п. 20 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», громадяни беруться на квартирний облік: за місцем проживання - рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної у місті, селищної, сільської ОСОБА_15 народних депутатів; за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Рішення щодо взяття на квартирний облік повинно бути винесене у місячний строк з дня подання громадянином необхідних документів. Якщо на розгляд виконавчого комітету місцевої ОСОБА_15 або адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і профспілкового комітету буде внесено пропозицію про відмову у взятті на облік, на засідання вказаних органів запрошується заявник.

Згідно пункту 26 «Правил обліку громадян, які погребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», громадяни перебувають на квартирному обліку до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті. Громадяни знімаються з квартирного обліку у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків передбачених законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, пунктом 29 цих Правил та іншими актами законодавства Української РСР; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Згідно ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з урахуванням заперечень представників відповідача та третьої особи та документів, наявних в матеріалах справи, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема те, що житлові умови позивача та третіх осіб не були покращені у звязку з видачею ордера з підстав, наведених в абз. 2 п. 39 Правил, не знайшли свого підтвердження ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а відтак районний суд прийшов до вірного висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач та треті особи мали бути забезпечені окремим житлом кожна одночасна з забезпеченням житлом батьків з неповнолітніми братами та сестрами, а тому в силу п. 26 Правил мали перебувати на позачерговій та першочерговій черзі до одержання жилого приміщення і зняті з цього обліку тільки за умови, що житлові умови поліпшені таким чином, що відпали підстави для їх поліпшення є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання охоронюваних законом її прав, свобод чи інтересів. Конституційним Судом України у Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Зважаючи на вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №1121 від 20.08.2010 року «Про оформлення ордеру на житлове приміщення черговику ВАТ «Львівський Локомотиворемонтний завод» прийняте у повній відповідності до положень закону, правових підстав для задоволення вимог позивачів про визнання рішення незаконним немає, оскільки права позивача даним рішенням не порушені, а відповідач діяв в межах своїх повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства провів розподіл житла згідно норм житлового права з дотриманням прав та інтересів всіх черговиків.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_16