Справа № 653/64/16-ц
Провадження № 2-др/653/3/17
Генічеський районний суд Херсонської області у складі:
головуючої судді Шарко Н.А.,
секретаря Тимашової Т.А.,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 653/64/16-ц, за позовом ОСОБА_2 діючого в інтересах ОСОБА_1 до Генічеської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_3, про визнання нечинним та скасування рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради та визнання недійсним та скасування державного акту,
03 липня 2017 року ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Генічеської міської ради Херсонської області, ОСОБА_5, ОСОБА_3, в якій з урахування уточнень просив визнати нечинним та скасувати рішення сесії Генічеської міської ради від 21 грудня 2009р. за №1179 в частині передачі безоплатно у спільну сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_6 земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0929 га, із земель житлової та громадської забудови Генічеської міської ради, за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Петровського,17; визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №516078, виданий на імя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0929 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Петровського,17, та його державну реєстрацію..
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 29 березня 2017 року рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 28 лютого 2017 року залишено без змін.
03 липня 2017 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_1, про ухвалення додаткового рішення, в якій просив вирішити питання про розподіл судових витрат, та стягнути з відповідачів судові витрати в сумі 4901,20 грн.
Заяву мотивовано тим, що Генічеським районним судом Херсонської області розглянуто цивільну справу № 653/64/16-ц, та ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог. При цьому, суд під час ухвалення рішення не вирішив питання про розподіл судових витрат у розмірі 4901,20 грн., які складаються з наступного: витрат на вчинення нотаріальних дій за посвідчення довіреності на ОСОБА_2 від 14.01.2016 року 350 грн., судового збору 551,20 грн., витрат на надання правової допомоги при слуханні справи в судах першої та другої інстанції 4000 грн., що й стало підставою звернення до суду з вказаною заявою
У судовому засіданні позивач підтримав вимоги заяви просив її задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги заяви уточнив, просив стягнути судові витрати з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Також, зазначив, що інтереси позивача ОСОБА_1 у судових засіданнях представляв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, а у позасудовий час діяв як фахівець у галузі права. Про надання правової допомоги, між ним та ОСОБА_1 було укладено договір про надання юридичних послуг від 15 січня 2016р. Вважає, що є підстави для стягнення з відповідачів судових витрат, які поніс позивач у розмірі 4901,20грн.
Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 у судовому засіданні проти доводів заяви заперечив. Зазначив, що під час розгляду справи ані позивачем, ані його представником не надавались докази на підтвердження понесених судових витрат, а тому вони не можуть бути предметом дослідження на цій стадії процесу. Крім того, зазначив, що оскільки судовий збір сплачено ОСОБА_2, тому він не може стягуватись на користь ОСОБА_1 Просив у задоволенні заяви відмовити.
Інші учасники у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином. Їх неявка не є перешкодою для розгляду заяви по суті.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи заяви, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 діючий в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання нечинним та скасування рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради та визнання недійсним та скасування державного акту, в якому також ставив питання про розподіл судових витрат.
28 лютого 2017р., Генічеським районним судом Херсонської області ухвалено рішення, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 29 березня 2017р., яким позовні вимоги ОСОБА_2 який діяв в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково. При цьому під час ухвалення рішення, судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, хоча позовна заява містила таку вимогу.
Згідно приписів ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Так, під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 551, 20 грн., що підтверджено оригіналом квитанції від 14 січня 2016р.
Враховуючи те, що позовні вимоги у частині визнання недійсним та скасування державного акту були заявлені до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, тому суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з останніх у рівних частинах.
При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що судовий збір було сплачено представником ОСОБА_2, у звязку з чим судовий збір повинен повертатись саме йому, а не ОСОБА_1, оскільки вказаний судовий збір було сплачено в інтересах ОСОБА_1 за подану останнім позовну заяву.
Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Згідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року № 10, визначені ЦПК види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов'язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним.
Отже, стягнення витрат на вчинення нотаріальних дій за посвідчення довіреності чинним законодавством не передбачено, а тому витрати в сумі 350 грн. не підлягають стягненню з відповідачів на корить позивача.
Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст.79, ст. ст.84,88 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 42 ЦПК України ОСОБА_2 був допущений до участі у справі, як представник позивача на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом.
Представник - це особа, яка здійснює процесуальні дії від імені та в інтересах довірителя, а особа, що надає правову допомогу - від свого імені. Тобто, виходячи з положень ст. 47 ЦПК України особа, що надає правову допомогу відноситься до осіб, які є іншими учасниками цивільного процесу.
Виходячи з положень ст. 56 ЦПК України, заяв про залучення до участі у справі ОСОБА_2, як особи, що має право на надання правової допомоги позивач та його представник не заявляли, додатково підтвердивши ці обставини в ході розгляду справи.
Представник позивача, у порядку передбаченому ч. 2 ст. 56 ЦПК України, до участі у справі, як особа, що надавала правову допомогу позивачу допущена не була.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу.
Вказана правова позиція підтверджується пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №2 від 12 червня 2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», де вказано, що особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині 2 ст. 56 ЦПК України.
Посилання представника ОСОБА_2 на той факт, що поза судових засідань він діяв саме як фахівець у галузі права, оскільки має вищу юридичну освіту ні чим не підтвердженні, та є голослівними, а тому суд їх не приймає до уваги.
Крім того, суд враховує, що під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавались, тому додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат згідно з правилами абз.2 п.41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.212-215, 220 ЦПК України, суд
заяву ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рівних частках на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) 20 коп.
У решті вимог заяви відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя ОСОБА_7