Справа № 297/1943/17
19 грудня 2017 року м. Берегове
Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., при секретарі Адамчо К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 26.04.2016 року основного боргу в розмірі 110 000 грн., пені в розмірі 30 235,52 грн., 3% річних за несвоєчасні розрахунки в розмірі 3 513,23 грн., інфляційних збитків за несвоєчасне повернення позики в розмірі 17 512 грн., зазначивши, що 26.04.2016 року він, ОСОБА_1, згідно договору позики позичив відповідачу ОСОБА_2 кошти в сумі 110 000 грн., які той зобовязався повернути до 01 серпня 2016 року. Відповідач у зазначений строк борг не повернув, в свою чергу позивач неодноразово намагався знайти відповідача з метою повернення коштів, однак такого встановити не вдалося. Після цього, 29.06.2017 року позивач звернувся до Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області із заявою про встановлення місця знаходження відповідача та отримав відповідь, що відповідач відсутній за місцем проживання та місце його перебування встановити неможливо. У звязку з цим позивач звернувся до суду із позовом про примусове стягнення з відповідача боргу.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, ним подана заява, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути без його участі (а.с. 19).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 18).
Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного.
Згідно договору позики від 26.04.2016 року позивач ОСОБА_1 позичив відповідачу ОСОБА_2 кошти в сумі 110 000 грн., які він зобовязався повернути до 01 серпня 2016 року (а.с. 5).
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Статтею 1049 ч. 1 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 110 000 грн., на підтвердження чого був укладений договір позики.
Вказані кошти у строк передбачений договором 01.08.2016 року позичальником не були повернуті, тому ОСОБА_1 звернувся до суду та його вимоги є підставними і такими, що підлягають задоволенню.
Крім цього, позивачем надані розрахунки пені, відсотків за користування грошовими коштами, інфляційних збитків, які він також просить стягнути з відповідача, а саме: пені в розмірі 30 235,52 грн., 3% річних за несвоєчасні розрахунки в розмірі 3 513,23 грн., інфляційних збитків за несвоєчасне повернення позики в розмірі 17 512 грн. (а.с. 6-8).
Відповідно до ч. 1 ст. 12 та ч.ч. 3, 4 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Правильність проведення позивачем розрахунку заборгованості по договору позики відповідачем належними та допустимими доказами не спростована. На спростування розрахунку заборгованості, наданого ОСОБА_1, відповідач відзиву відносно позову до суду не подав.
Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 отримав згідно договору позики грошові кошти, однак вчасно їх не повернув та не сплатив по ньому нараховані відсотки за несвоєчасні розрахунки, пеню та інфляційні збитки за несвоєчасне повернення позики, тому позов ОСОБА_1 про стягнення з нього заборгованості є підставним і підлягає до задоволення.
Судові витрати по справі відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК слід стягнути з відповідача на користь позивача.
У звязку з вищевикладеним суд вважає стягнути з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 612,61 грн., сплачений останнім при зверненні до суду (а.с. 1).
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282, 284, 288, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.1046, 1047, 1049 ЦК України,
Стягнути зОСОБА_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2, основний борг в розмірі 110 000 (сто десять тисяч) гривень, пеню в розмірі 30 235 (тридцять тисяч двісті тридцять пять) гривень 52 копійки, 3% річних за несвоєчасні розрахунки в розмірі 3 513 (три тисячі пятсот тринадцять) гривень 23 копійки, інфляційних збитків за несвоєчасне повернення позики в розмірі 17 512 (сімнадцять тисяч пятсот дванадцять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірів розмірі 1 612 (одна тисяча шістсот дванадцять) гривень 61 копійку.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя ОСОБА_3.