АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6592/17 Справа № 206/2101/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, мотивуючи тим, що з 10 лютого 2009 року перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначав, що шлюб було розірвано на підставі рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року.

Вказував, що син з дня свого народження проживає разом з ним, виховується ним та його батьками, перебуває на повному його утриманні.

Посилаючись на те, що батьки зобовязані утримувати своїх дітей, а ОСОБА_2 злісно ухиляється від свого обовязку, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 зазначаючи, що рішення в постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити з підстав доводів, які в ній викладені.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнав і просив залишити її без задоволення.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства).

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 лютого 2009 року.

Шлюб було розірвано на підставі рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року (а.с.3).

Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Малолітній ОСОБА_4 проживає разом із батьком ОСОБА_3 по вул.Томській,162Е/2 в м.Дніпро (а.с.5).

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за рекомендаціями ОПМПЦ відвідував групу для дітей з ППР КЗО «ДНЗ №386» ДМР з 01 жовтня 2013 року по 31 серпня 2016 року (до початку шкільного навчання).

З 2016 року вихованням хлопчика займалися батько ОСОБА_3 та дідусь ОСОБА_6, що підтверджується довідкою КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №386 компенсуючого типу» ДМР від 21 березня 2017 року №57 (а.с.6).

Малолітньому ОСОБА_4 рекомендовано навчання за програмою підготовчого класу для дітей з затримкою психічного розвитку (а.с.7).

З характеристики на сім'ю учня ІНФОРМАЦІЯ_2, що мати з дитиною не проживає, вихованням не займається, за період навчання шкільним життям сина цікавилася два рази: у лютому та березні 2017 року (а.с.8).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості, що відповідач є матірю дини, а тому повинна приймати участь у її матеріальному забезпеченні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України).

Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.183, ч.1 ст.184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, передбачені ст.182 СК України.

У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Так, ст.180 СК України покладає обовязок на батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічне розяснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом Верховного Суду України в абз.3 п.17 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року.

У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одночасно з цим у ч.1 ст.184 СК України зазначено у яких випадках суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі це наявність у платника аліментів нерегулярного, мінливого доходу, отримання ним частини доходу в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення ст.184 СК України, врахувавши і те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції врахував визначений сімейним законодавством України обов'язку обох батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Посилання апеляційної скарги на той факт, що наразі у судовому порядку вирішується питання стосовно визначення місця проживання дитини, не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки зараз малолітня дітини проживає разом з батьком, що не заперечується і ОСОБА_2, а отже має право на отримання аліментів.

Доводи стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права також не дають підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції відповідач скористалася усіма процесуальним правами наданими їй чинним законодавством.

Доводи стосовно того, що суд першої інстанції повинен був ухвалити заочне рішення по даній справі колегією суддів відхиляються.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенні, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_7