Справа № 758/9907/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

при секретарі - Лупінос Я. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 пред'явила у суді позов до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей.

Позовна вимога щодо розірвання шлюбу обґрунтована тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя, права та обов'язки подружжя та відсутністю взаєморозуміння, спільного побуту, окремого проживання.

Позовна вимога щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей обґрунтована тим, що спільні діти позивача та відповідача наразі та у подальшому будуть проживати та перебувати на повному утриманні позивача. З моменту фактичного припинення шлюбних стосунків, відповідач добровільно хоча і приймає участі у матеріальному утриманні дітей, проте така допомога носить несталий характер.

У зв'язку з чим позивач звернулась до суду з відповідним позовом, в якому просила шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвати, а також стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання спільних дітей в розмірі 1/3 частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати позивач просила стягнути з відповідача.

До початку судового засідання позивач подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, а справу розглянути без її участі.

Відповідач до початку судового засідання звернувся до суду із заявою, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей визнав в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Судом достовірно встановлено, що між сторонами 09.11.2013р. у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції було укладено шлюб, про що видане Свідоцтво про шлюб НОМЕР_2 (а.с. 2).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась спільна донька позивача та відповідача - ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_3 (а.с. 3).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народилась спільна донька - ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_4 (а.с. 4).

Судом також встановлено, що тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства.

Відповідач у поданій заяві визнав позовні вимоги в повному обсязі, тим самим підтвердив обставини, зокрема, щодо спільного не проживання, відсутність спільного господарства та сімейно-шлюбних відносин.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України.

За визначенням ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Позивач та відповідач мають різні погляди на сімейне життя, взаємні права та обов'язки подружжя та не мають взаєморозуміння.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

З урахуванням встановлених обставин справи та на підставі ст.ст. 104, 105, 110-112 СК України, суд дійшов висновку, що дана сім'я тривалий час носить формальний характер, вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату, буде суперечити інтересам сторін, впливати на їх психоемоційний стан, тому підстав для збереження надалі міцної та здорової сім'ї не вбачається.

Згідно з ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Позивач в позовній заяві зазначила про те, що відповідач має неповнолітню дитину від першого шлюбу, на утримання якої сплачує добровільно аліменти, приймає участь в утриманні дитини. Відтак, позивач визнає факт перебування на утриманні відповідача окрім спільних дітей сторін дитини від першого шлюбу.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Зважаючи на те, що позивач згідно позовної заяви просила стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача суд, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, прийшов до висновку про можливість стягнення аліментів у зазначеному розмірі щомісячно з моменту звернення до суду з позовом до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а тому, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 25.07.2017р.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей в межах суми платежу за один місяць.

Разом з цим, суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відтак, враховуючи положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини щодо окремого проживання сторін, нерегулярного надання матеріальної допомоги на утримання дітей з боку відповідача, а також факт визнання з боку відповідача заявленого розміру аліментів.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивач звернулась до суду із заявою про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу.

В матеріалах справи наявна довіреність, видана ОСОБА_1, якою вона уповноважила ОСОБА_5 на представництво її інтересів у всіх установах, підприємствах, організаціях, органах державної влади тощо.

До заяви також долучено квитанцію № 135112538 від 15.12.2017р., з якої вбачається, що ОСОБА_1 перерахувала на рахунок ОСОБА_5 грошову суму в розмірі 3022 грн. 70 коп., з призначенням платежу «поповнення карткового рахунку за надання правової допомоги».

Однак, такий вид судових витрат як витрати на правову допомогу ЦПК України не передбачає.

Разом з тим, відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В матеріалах справи відсутні докази того, що по-перше, представник позивача - ОСОБА_5 є адвокатом та нею було надано професійну правничу допомогу позивачеві, по-друге, відсутні докази того, що сума в розмірі 3022,70 грн. перерахована позивачем на користь ОСОБА_5 є оплатою правничої допомоги, наданої у зв'язку з розглядом даної цивільної справи, зважаючи на те, що акт прийому-передачі виконаних робіт містить, зокрема, послугу - «участь у розгляді справи 1 год.», а також той факт, що всі судові засідання проводились без участі представника позивача.

Зважаючи на вищевикладене, вважаю за необхідне відмовити позивачеві в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 3022,70 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 320 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, ст.ст. 104, 110, 112, 115, 180-183, 185, 191 СК України, та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 259, 263-265, 268, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, задовольнити частково.

Шлюб зареєстрований 09.11.2013р. у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції (відповідний актовий запис 2148) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розірвати та вважати його припиненим з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду після набрання ним законної сили направити до Відділу реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян для проставлення відмітки в актовому записі про шлюб, відповідно до вимог ч. 2 ст. 115 СК України.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП - НОМЕР_1) на утримання дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 25.07.2017р. і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП - НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 320 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення (зважаючи на п. 15.5 перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Суддя О. В. Васильченко