Пров.№2/554/491//2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2017 року

Октябрський районний суд м.Полтави

у складі : головуючого судді Кулешової Л.В.

при секретарях судового засідання Ткаченко (Довбенко) А.К., Колесніченко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Полтавського обласного управління ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з відповідачів ТОВ "Полтавахліб" та ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія". В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 17 грудня 2012 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на два роки. Вирок набрав законної сили. Так, 09 вересня 2012 року близько 17 години 40 хвили ОСОБА_2, керуючи автомобілем ГАЗ -32213 державний номерний знак НОМЕР_4 по вул. Калініна в м.Полтаві, порушив вимоги п.п.10.1,10.4 Правил дорожнього руху України не зайняв крайнє ліве положення в напрямку свого руху, чим створи для руху попутним транспортним засобам , не впевнившись у безпеці свого маневру, продовжив рух розворотом, не давши переваги в русі попутним транспортним засобам , в результаті чого скоїв наїзд з мотоциклом Урал державний номерний знак НОМЕР_1 під його керуванням. В результаті зіткнення він отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому середньої та нижньої третини обох кісток правої гомілки зі зміщенням, закритого перелому зовнішньої кісточки та човноподібної кісточки правої ступні, забійних ран правої гомілки, які були кваліфіковані як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя. Дорожньо- транспортна пригода сталася під час виконання ОСОБА_2 службових обов'язків на службовому транспорті, під час його праці в ТОВ "Полтавахліб". Цивільний позов під час розгляду кримінальної справи ним не заявлявся. Він неодноразово перебував на лікуванні та йому була спочатку призначена друга група інвалідності, а потім присвоєна третя група інвалідності. Матеріальна шкода йому була відшкодована страховою компанією. Крім матеріальної шкоди йому була заподіяна моральна шкода. Після подій 09 вересня 2012 року він перебуває у постійному стресовому стані, втратив апетит, сон. Завдана моральна шкода полягає у фізичних у душевних стражданнях у зв'язку з отриманням ним травм, порушенні нормальних життєвих зв'язків, зважаючи на неможливість продовження активного суспільного життя. З цієї причини він перебуває у затяжній депресії, почав страждати безсонням, яке виникло на ґрунті нервового стресу і постійних болей. Після пройденого первинного лікування у нього виникає потреба в придбанні інших ліків. Він переніс декілька складних операцій та не виключає, що операції будуть і в майбутньому. Крім того, він потребує відновлювального лікування, в тому числі, санаторно-курортного. Позивач просить стягнути з ТОВ "Полтавахліб" на його користь моральну шкоду у сумі 95000 грн., з ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" моральну шкоду у сумі 5000 грн.

Позивач неодноразово змінював позовні вимоги та відповідно по позовної заяви від 12 вересня 2017 року просив стягнути моральну шкоду з відповідача ОСОБА_2 у сумі 500000 грн., оскільки власник джерела підвищеної безпеки відсутній, та з ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" у сумі 5000 грн. що становить 5% від ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих.

У судовому засіданні позивач та представник позивач підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в позовом не погодився та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на недоведеність заподіяння позивачу моральної шкоди та її розміру та на ту обставину, що дорожньо -транспортна пригода виникла за обоюдної вини позивач та відповідач ОСОБА_2 Крім того, позивач просить стягнути моральну шкоду з ОСОБА_2, який не є власником транспортного засобу, та керував транспортним засобом під час виконання службових обов'язків.

Представник ПАТ "Українська пожежна-страхова компанія" в судове засідання не з'явився, надавши суду заперечення, в якому посилаються на те, що дійсно 05 жовтня 2011 року між ПрАТ «УПСК» та ПАТ «Юрія» укладено поліс № АА/7064874 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( в редакції 19.09.2011 року, яка була чинною на час укладення полісу) встановлено, що потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1,2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст.23 ЦК України. При цьому, страховик відшкодовує не більше 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з п.9.3 ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язків ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000 грн. на одного потерпілого. Отже, максимальний розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню зі страховика, не перебільшує 2550 грн. ( 5% від 51000 грн.).

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та кримінальної справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

У відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 17 грудня 2012 року ОСОБА_2, працюючого водієм ТОВ «Полтавахліб», визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами та на підставі ст.75 КК України він звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки ( а.с.4 т.1).

Як вбачається зі змісту вироку суду, 09 вересня 2012 року близько 17 години 40 хвилин ОСОБА_2, керуючи автомобілем ГАЗ - 32213 державний номерний знак НОМЕР_2, , рухаючись по вул.Калініна від вул.23 Вересня в напрямку вул.В.Тирнівська в м.Полтаві, порушив вимоги п.п.10.1,10.4 Правил дорожнього руху України, не зайняв крайнє ліве положення в напрямку свого руху, чим створив перешкоду для руху попутним транспортним засобам, не впевнився у безпеці свого маневру, продовжив розворот, не надавши переваги в русі попутним транспортним засобам, в результаті чого скоїв зіткнення з мотоциклом Урал державний номерний знак НОМЕР_1 під керування водія ОСОБА_1, який рухався в попутному напрямку.

В результаті зіткнення мотоциклісту ОСОБА_1 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді відкритого багато скалкового перелому середньої та нижньої третини обох кісток правої гомілки зі зміщенням, закритого перелому зовнішньої кісточки та човноподібної кісточки правої ступні, забійних ран правої гомілки, які за висновком судово-медичної експертизи № 2130 від 22 жовтня 2012 року кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки життя.

У зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні з 09 вересня 2012 року по 09 жовтня 2012 року, що підтверджується медичною документацією ( а.с.9-11,15 т.1).

30 квітня 2013 року ОСОБА_1 визнаний інвалідом 2 групи, яка встановлена йому до 01 травня 2014 року ( а.с.16 т.1), та 13 травня 2015 року йому встановлена 3 група інвалідності до 01 червня 2016 року ( а.с.17 т.1).

Таким чином, судом встановлено, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка

полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав внаслідок отримання ним тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди, втрати звичного способу життя, тривалого лікування .

Із дослідженої в судовому засіданні кримінальної справи № 1622/15792/2012 ( провадження № 1/1622/747/2012) вбачається, що транспортний засіб - мікроавтобус ГАЗ -32213, реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ПАТ «Юрія», про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ( арк.крим.справи 65).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ГАЗ -32213, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким є ПАТ «Юрія», була застрахована приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Полтавського обласного управління ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу №АА/7064874, згідно якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілого становить 100000 грн., за шкоду, заподіяну майну становить 50000 грн., строк дії - з 06 жовтня 2011 року по 05 жовтня 2012 року ( арк. крим. справи 66).

Згідно з договором оренди автомобіля № 42 від 03 жовтня 2011 року орендодавець - ПАТ «Юрія» передає, а орендар - ТОВ «Полтавахліб» бере у тимчасове володіння автомобіль ГАЗ модель 3221-СПГ державний номер НОМЕР_2, термін оренди складає з 05 жовтня 2011 року до 05 жовтня 2015 року ( арк.крим.справи 68).

09 вересня 2012 року відповідач ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_3 на підставі подорожнього листа вантажного автомобіля № 091796 від 09 вересня 2012 року ( арк.крим.справи 67).

Згідно з характеристикою на ОСОБА_2, останній працює водієм ТОВ «Полтавахліб» з 16.01.2012 року (арк.крим.справи 76).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди 09 вересня 2012 року, в якій позивачу були завдані тілесні ушкодження, відповідач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Полтавахліб» та вчинив дорожньо-транспортну пригоду під час виконання трудових обов'язків.

Згідно з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами) визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, відтак, положення ст.1172 ЦК України стосуються відшкодування як майнової, так і моральної шкоди.

Позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 500000 грн., посилаючись на те, що власник джерела підвищеної небезпеки відсутній та ТОВ "Полтавахліб" ліквідоване.

Згідно з довідкою Головного управління статистики у Полтавській області від 21 квітня 2017 року ( а.с.86 т.2) станом на 21 квітня 2017 року з ЄДРПОУ вилучено : Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавахліб», дата державної реєстрації припинення - 26.12.2014, причина ліквідації - у зв`язку з визнанням її банкрутом. Відомості щодо правонаступника ТОВ «Полтавахліб» до ЄДРПОУ по Полтавській області не надходили.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з нормою ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

У ч.2 ст.1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з ч.1 ст.1172 ЦК України та ч.2 ст.1187 ЦК України.

Положення ч.1 ст.1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч.2 ст.1187 ЦК України).

В такому випадку обовязок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, положення ст.ст.1187,1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.1167 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією викладеною у Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України (справа №6-108цс13).

Крім того, згідно п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної безпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди, у зв'язку з чим суд вважає відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2 у сумі 500000 грн.

Щодо стягнення моральної шкоди з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія" у сумі 5000 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з п.22.3 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України . Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з п.9.3 ст.9 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( у редакції на час вчинення ДТП) обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000 гривень на одного потерпілого.

Таким чином, розмір моральної шкоди складає 2550 грн. ( 51000 грн. х 5%), яку суд вважає стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2013 року по справі № 6-8317св13.

На підставі наведеного, керуючись ст..ст. 12,13,77-81,141,263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Полтавського обласного управління приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2550 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 січня 2018 року.

Суддя : Л.В.Кулешова