Ухвала

іменем україни

21 серпня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 24 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 01 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за умовами договору від 07 жовтня 2010 року б/н ОСОБА_4 отримав у цьому банку кредит у сумі 25 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 32,40 %. У зв'язку з невиконанням відповідачем належним чином взятих за кредитним договором зобов'язань утворилася заборгованість у загальній сумі 27 264 грн 63 коп., із яких: 14 982 грн 64 коп. - заборгованість за кредитом; 9 667 грн 11 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 840 грн 37 коп. - пеня та комісія, а також штрафи у сумі 500 грн (фіксована частина) і 1 274 грн 51 коп. (процентна складова). Крім того, позивач просив стягнути судовий збір у сумі 1 218 грн.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 24 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 01 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення першої й апеляційної інстанцій, справу направити на новий судовий розгляд, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 57-61, 212 ЦПК України, а також встановивши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості зазначених позовних вимог.

Зокрема, суд виходив із відсутності документального підтвердження оформлення позивачем на своє ім'я відповідної кредитної картки, а з огляду на копію вироку Сарненського районного суду Рівненської області від 25 березня 2016 року, яким встановлено факт вчинення стосовно відповідача кримінального правопорушення, а саме: проведення працівником ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5 із використанням доступів до рахунків клієнта ОСОБА_4 незаконних операцій із перерахування коштів із банківського рахунку, відкритого на ім'я останнього, на інший банківський рахунок, суд правильно вважав безпідставним нарахування банком заборгованості в зазначеному розмірі.

При цьому надану позивачем анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку суд вважав такою, що не підтверджує наявність кредитних відносин між банком та клієнтом, оскільки згідно з нею ОСОБА_4 отримано такий вид банківських послуг, як «ощадкнижка (депозит)».

Крім того, самі Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, у зв'язку з чим суд правильно вважав, що їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та належним і допустимим доказом у справі.

Разом із тим суд належно оцінив ту обставину, що у справі відсутні докази на підтвердження наявності у ОСОБА_4 кредитних зобов'язань перед банком, а тому правильним є висновок суду про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Розглядаючи вищевказаний позов, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, достатньо повно встановив обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновків судів про недоведеність позовних вимог, оскільки, на думку заявника, такі спростовуються матеріалами справи, згідно з якими відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис у заяві, були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, які їх обґрунтовано спростували, про що свідчить зміст оскаржуваних судових рішень.

Так, із посиланням на правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах від 11 березня 2015 року № 6-16цс15 та від 01 липня 2015 року № 6-757цс15, суд дійшов правильного висновку, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Разом із тим на підставі наявних у справі доказів суд правильно виходив із того, що у справі відсутні докази на підтвердження наявності у ОСОБА_4 кредитних зобов'язань перед банком, а надану позивачем анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку суд вважав такою, що не підтверджує наявність кредитних відносин між банком та клієнтом, оскільки згідно з нею ОСОБА_4 отримано такий вид банківських послуг, як «ощадкнижка (депозит)».

Статтею 212 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що суди надали належну оцінку зібраним у справі доказам, достатньо повно встановили фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Підстав вважати помилковими висновки судів по суті вирішеного спору колегія суддів не вбачає.

Таким чином, доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 24 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г.Іваненко

А.В.Маляренко