Ухвала

іменем україни

21 серпня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відділу освіти Бахмацької районної державної адміністрації про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 27 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що наказом відділу освіти Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області (далі - Бахмацька РДА) від 23 вересня 2015 року за № 209-к вона була прийнята на роботу на посаду вчителя математики Гайворонської ЗОШ І-ІІ ступенів Бахмацького району Чернігівської області з 23 вересня 2015 року із неповним тижневим навантаженням. На підставі наказу відділу освіти Бахмацької РДА від 15 червня 2016 року за № 87-к на ОСОБА_4 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за неналежне виконання посадових обов'язків, порушення п. 3.8 статуту Гайворонської ЗОШ І-ІІ ступенів (недотримання педагогічної етики, моралі, неповага до гідності учня ОСОБА_5), за непедагогічну поведінку та з метою недопущення подібних випадків у майбутньому, на підставі подання директора Гайворонської ЗОШ І-ІІ ступенів, пояснювальної записки ОСОБА_4 Дисциплінарне стягнення щодо ОСОБА_4 достроково до закінчення одного року не знято, у судовому порядку не оскаржувалося. На підставі наказу відділу освіти Бахмацької РДА від 08 листопада 2016 року № 246-к ОСОБА_4 звільнено з посади вчителя математики Гайворонської ЗОШ І-ІІ ступенів із 08 листопада 2016 року за систематичне невиконання трудових обов'язків згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України відповідно до доповідної записки директора школи від 21 жовтня 2016 року, пояснювальної записки ОСОБА_4 від 24 жовтня 2016 року, наказу про оголошення догани від 15 червня 2016 року № 87-к.

Своє звільнення з роботи позивач вважає безпідставним, необґрунтованим, умисно упередженим. На думку позивача, при її звільненні організація повинна була навести конкретні факти допущеного нею невиконання трудових обов'язків, зазначити, коли вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Обставини, вказані у наказі від 15 червня 2016 року № 87, виникли на основі побутових питань і ніяким чином не стосуються порушень трудової дисципліни , трудових обов'язків, не порушують статуту Гайворонської ЗОШ І-ІІ ступенів. Вона та її дочка були потерпілими у справі, яка потім була закрита відділом поліції за примиренням сторін, а подія не відбувалася в робочий час, і не на території с. Гайворон Бахмацького району, де розташована школа, в якій вона працює. Вважає, що при звільненні її з роботи відповідач обмежився лише загальним посиланням на систематичне порушення без поважних причин її посадових обов'язків та не врахував положення ст. 149 КЗпП України, згідно із якою при обранні виду стягнення уповноважений ним орган повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Тільки накладені стягнення можуть враховуватись і бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Крім того, звільнення за ініціативою адміністрації передбачає отримання згоди органу профспілки, але цієї вимоги відповідачем не дотримано. Безпідставне звільнення призвело до моральних страждань, так як вона отримала великий стрес, була принижена її людська гідність людини - вчителя, вона втратила здоровий сон, відбулася втрата нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилаючись на викладене, просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток у зв'язку із незаконним звільненням із дня невиходу її на роботу до дня розгляду справи по суті та на відшкодування моральної шкоди 10 тис. грн.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 27 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно з ч. 2 ст. 140 КЗпП України у трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

За змістом ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації на основі типових правил. У деяких галузях народного господарства для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

Згідно з ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п. п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Відповідно до ст. ст. 150, 233 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава ХV цього Кодексу). Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Згідно з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або Правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або незняті достроково (ст. 151 КЗпП України).

У п. 22 вищевказаної постанови зазначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Судом установлено, що відповідно до п. 33 Правил внутрішнього трудового розпорядку Гайворонської ЗОШ І-ІІ ступенів, затверджених на засіданні зборів трудового колективу (протокол від 31 серпня 2016 року № 1), за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один із таких заходів стягнення: а) догана; б) звільнення. Звільнення, як дисциплінарне стягнення, може бути застосоване відповідно до п. п. 3, 4, 7, 8 ст. 40, ст. 41 КЗпП України. Відповідно до п. п. 36, 37 Правил за кожне правопорушення трудової дисципліни накладається тільки одне дисциплінарне стягнення. Дисциплінарне стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Згідно зі ст. 36 Правил, якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення.

Наказом відділу освіти Бахмацької РДА від 15 червня 2016 року № 87-к на вчителя математики Гайворонської ЗОШ І-ІІ ступенів ОСОБА_4 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за неналежне виконання нею посадових обов'язків, порушення п. 3.8 статуту Гайворонської ЗОШ І-ІІ ступенів (недотримання педагогічної етики, моралі, неповага до гідності учня ОСОБА_5), за непедагогічну поведінку. Підставою для накладення зазначеного дисциплінарного стягнення було подання директора Гайворонської школи, пояснювальна записка ОСОБА_4, а також письмова заява матері учениці Гайворонської ЗОШ І-ІІ ступенів ОСОБА_9. до відділу освіти, письмова заява до відділу освіти начальника пришкільного табору Голінської ЗОШ ОСОБА_6, письмова заява до відділу освіти матері учня ОСОБА_5 - ОСОБА_7, пояснювальна записка до відділу освіти начальника пришкільного табору Голінської ЗОШ ОСОБА_6, подання до відділу освіти директора Голінської ЗОШ І-ІІ ступенів ОСОБА_8 Із вказаним наказом ОСОБА_4 ознайомлена 15 червня 2016 року, про що свідчить її підпис у зазначеному наказі.

У передбачений законом строк позивач не зверталася до суду із позовом про оскарження накладеного на неї дисциплінарного стягнення.

Також установлено, що 21 жовтня 2016 року відповідно до протоколу профспілкових зборів відділу освіти від 21 жовтня 2016 року № 2 надано дозвіл на звільнення з роботи ОСОБА_4 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Із 26 жовтня по 07 листопада 2016 року позивач перебувала на лікарняному.

Після виходу із лікарняного, наказом від 08 листопада 2016 року № 246-к, виданим відділом освіти Бахмацької РДА, ОСОБА_4 звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов'язків.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, із яким погодився й апеляційний суд, про відмову в задоволенні указаного позову, оскільки, як установив суд на підставі зібраних у справі доказів, звільнення позивача з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України відбулося із дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 147, 147-1, 148, 149 КЗпП України, тому відсутні підстави для поновлення позивача на роботі та задоволення похідних позовних вимог про стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди.

Статтею 212 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам ст. ст. 213-215 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Так, суд надав належну оцінку зібраним у справі доказам, на підставі яких достатньо повно установив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Наведені в касаційній скарзі доводи про те, що рішення судів не відповідають дійсним обставинам справи зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач добре знає предмет математики, ніколи не виникало питань про недостатність кваліфікації та дострокову атестацію, є безпідставними, не впливають на правильність висновків судів, враховуючи предмет і підстави поданого позову, установлені судами обставини справи та характер спірних правовідносин.

Підстав вважати помилковими висновки судів по суті вирішеного спору колегія суддів не вбачає.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г.Іваненко

А.В.Маляренко