Справа № 488/2686/16-ц Провадження № 22-ц/772/1805/2017Головуючий в суді першої інстанції Стадник С. І.
Категорія 27Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Іващука В.А., Медяного В.М., секретар - Агеєва Г.В., за участі: ОСОБА_2 та представника ПАТ - Ткача Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановила:

В липні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із вищевказаним позовом, в якому просило: стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.03.2011 року в розмірі 17635.10 грн.

Позов мотивовано тим, що 24.03.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання заяви позичальника.

Згідно з умовами договору ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 8 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач зобов'язався кошти повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Банк зобов'язання за договором виконав - надав кредит.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_2, належним чином зобов'язання не виконував, тому у нього виникла заборгованість для стягнення якої Банк звернувся до суду.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором № б/н від 24.03.2011 року в розмірі 9863,24 грн., з яких: 8 660,54 грн. - заборгованість за кредитом, 1 202,70 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року в частині зменшення позовних вимог за процентами та неустойкою, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі. В решті рішення залишити без змін.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення, в частині зменшення вимог щодо стягнення процентів і неустойки, є незаконним, таким, що ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права. Зокрема, судом не проаналізовано розрахунок заборгованості, судом не враховано підвищення відсоткової ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості вдвічі на всю суму заборгованості, крім того, відповідачем розрахунок не спростовано, нового розрахунку надано не було, надані до суду документи належним чином судом досліджені не були, а тому суд дійшов хибних висновків про суму процентів, що підлягала стягненню.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.03.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н.

Кредитний договір був укладений шляхом підписання Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

За умовами договору Банк зобов'язувався надати кредит в сумі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 08/16.

Хоча в Анкеті-заяві відсутні дані про вид кредиту, який бажав отримати ОСОБА_4, в т.ч. розмір кредитного ліміту та відсотки за користування кредитом, строк дії кредитної картки, вищезазначені обставини встановленні судом не заперечувались сторонами, а отже визнавались ними (хоча про це не має окремої ухвали суду). Отже, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, дані обставини не підлягають доказуванню.

ОСОБА_2 не заперечував, що він регулярно порушував порядок погашення кредиту, і 21.05.2015 року він здійснив останній платіж по договору, і після цього, припинив виконувати зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом.

Як встановлено судом першої інстанції, станом на 19.05.2016 року, заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк» по тілу кредиту складає не 16 319,14 грн. (як вказано у позові), а 8660,54 грн., що відповідає розрахункам банку, і що не заперечувалось позивачем.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідачем порушено зобов'язання за договором, і він повинен повернути заборгованість по тілу кредиту і проценти, за користування кредитом. Причому, проценти повинні бути стягнуті в розмірі 30% річних, оскільки сторони кредитного договору в належній формі не домовились про зміну процентної ставки після укладення кредитного договору.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову в решті позовних вимог, керувався правовим висновком ВСУ у справі № 6-2320цс16, який зробив висновок про необхідність наявності підпису позичальника на Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифи, які є складовою кредитного договору.

Відповідного до даного правового висновку, кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Згідно умов вказаної заяви, ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ОСОБА_2 і ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг.

Зазначені Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника банком не надано, а отже, Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Отже, вимоги ПАТ про стягнення з позичальника пені, а також штрафів, що визначені пунктом 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг є безпідставними.

Колегія суддів не бере до уваги твердження апелянта про невірний розрахунок процентів, зроблених судом першої інстанції, оскільки, банк, зазначивши у своїй апеляційній скарзі лише формулу нарахування процентів, не навів своїх розрахунків з кінцевим результатом - суми заборгованості по відсоткам за ставкою 30% річних. Суд першої інстанції навпаки, мотивував свої розрахунки заборгованості відповідача по тілу кредиту та по відсотках, які приймаються судом апеляційної інстанції.

Клопотання про призначення судової експертизи на предмет встановлення дійсної заборгованості відповідача по кредитному договору, ніхто із сторін не заявляв.

Статтею 308 ЦПК України закріплено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Сало Т.Б.

Судді: /підпис/ Іващук В.А.

/підпис/ Медяний В.М.

Згідно з оригіналом:

Суддя: Сало Т.Б.