печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Гладун Х.А.,

при секретарі - Василевська А. С.,

розглянувши подання заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Менчинець Н.Є. про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

до суду надійшло вищевказане подання заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Менчинець Н.Є.

Частиною 2 ст. 377-1 ЦПК України передбачено, що суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

У судове засідання державний виконавець Менчинець Н.Є. не з'явився про день, час та місце розгляду подання повідомлений належним чином.

Подання вмотивовано тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження № 53187830 від 26.12.2016 р., з приводу примусового виконання виконавчого листа № 757/11938/14-ц виданого 05.12.2014 р. Печерським районним судом м. Києва, щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми в розмірі 235214,86 грн.

26.12.2016 р. заступником начальника Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Менчинець Н.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та зобов'язано боржника подати декларацію про доходи та майно, копія якої у встановленому законом порядку направлена до відома на адресу боржника, вказану у виконавчому документі: АДРЕСА_1.

Згідно положень ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

В ході проведення виконавчих дій встановлено, що майно, належане боржнику на праві власності відсутнє.

Державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про що внесено відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а також постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, копії яких керовані за місцем роботи божника для виконання.

Відповідно даних Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, яка надійшла до Відділу 12.01.2017, боржник регулярно перетинає кордон України, що дає підстави вважати про фінансову можливість боржника щодо виконання рішення суду.

У поданні державний виконавець зазначає, що станом на дату звернення державного виконавця до суду із даним поданням, судове рішення боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на ліквідацію заборгованості не здійснено, виклики державного виконавця щодо явки до виконавця для надання пояснень боржником ігноруються, а його дії, що полягають у систематичному перетинанні державного кордону України, свідчать про злісне ухилення від виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішення, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно та повно вчиняти виконавчі дії.

В свою чергу боржник, згідно вимог ч. 6 ст.12 вказаного закону, зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Тобто, законом встановлено обов'язок боржника вчиняти саме активні дії з метою виконання рішення суду.

Судовим розглядом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження № 53187830 від 26.12.2016 р., з приводу примусового виконання виконавчого листа № 757/11938/14-ц виданого 05.12.2014 р. Печерським районним судом м. Києва, щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми в розмірі 235214,86 грн.

26.12.2016 р. заступником начальника Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Менчинець Н.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та зобов'язано боржника подати декларацію про доходи та майно, копія якої у встановленому законом порядку направлена до відома на адресу боржника, вказану у виконавчому документі: АДРЕСА_1.

В ході проведення виконавчих дій встановлено, що майно, належане боржнику на праві власності відсутнє.

Державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про що внесено відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а також постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, копії яких керовані за місцем роботи божника для виконання.

Згідно інформації Державної прикордонної служби України боржник неодноразово виїздив за межі України

У поданні державний виконавець зазначає, що станом на дату звернення державного виконавця до суду із даним поданням, судове рішення не виконане, боржник, якому достовірно відомо про відкриття виконавчого провадження, дій щодо ліквідації заборгованості не вчиняє, будучи працевлаштованим та грошові кошти, злісно ухиляється від виконання судового рішення, що є підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Відповідно до статі 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими для виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

У Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України; обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Як роз'яснив Верховний Суд України, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції. Невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Отже, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань. Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

За змістом цієї статті вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується в порядку, передбаченому цим Кодексом щодо боржників у виконавчому провадженні, за будь-якими виконавчими документами, передбаченими ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Надані копії матеріалів виконавчого провадження свідчать про обізнаність боржника про наявність відкритого виконавчого провадження.

Разом з тим, боржник дій спрямованих на виконання обов'язку, покладеного на нього рішенням суду не вчиняє, хоча виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (він працевлаштований в ТОВ «Компанія «Юрком» та ТОВ «Адвертайзінг Солушионс Груп»), а відтак, він має змогу виконати зобов'язання частково або навіть у повному обсязі, але не робить цього без поважних причин, і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

За таких обставин, враховуючи ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання судового рішення щодо стягнення на користь стягувача у виконавчому провадженні значної суми грошових коштів у якості погашення заборгованості, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення подання державного виконавця.

Керуючись ст. 208-210, 212, 377-1 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

подання заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Менчинець Н.Є. про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України - задовольнити.

Тимчасово обмежити ОСОБА_2 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН № НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, до виконання зобов'язання по виконавчому провадженню № 53187830 щодо виконавчого листа № 757/11938/14-ц, виданого 05.12.2014 р. Печерським районним судом м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Х.А. Гладун