Справа № 313/761/17
Провадження № 2/313/279/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2017 року смт.Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області в складі: головуючого судді Кравцова С.О. при секретарі судового засідання Василенко Л.В. за участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічну позовну заяву Позивач (за зустрічним позовом) ОСОБА_2, Відповідач (позивач за первісним позовом) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживачів та визнання недійсним договору факторингу № 22/12/14/1 1 від 22.12.2014 року в частині передачі грошової вимоги до ОСОБА_2 укладеного між ПАТ «ОТП БАНК « та ТОВ «ОТП Факторинг Україна » та визнання недійсним договору № НОМЕР_1 укладений 30.12. 2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ОТП Банк» - недійсним, суд

В С Т А Н О В И В :

13.06.2017 р. позивач ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернувся до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором де зазначив що 30 грудня 2011 р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», що знаходиться за адресою: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43, ідентифікаційний код 21685166, МФО 300528 (надалі - «Банк») та гр. ОСОБА_2 (надалі - «Відповідач») був укладений Договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 (надалі: - «Кредитний договір»), згідно умов якого Відповідач отримав кредит в сумі 5420,00 грн., яких: на придбання товару у продавця 1 ФОП ОСОБА_3 - 5 000,00 грн., на придбанні послуг у продавця 2 ПАТ «Страхова компанія «Кардіф» - 420,00 гри. Кредит надавався строком на 12 місяців з 30 грудня 2011 р. по 30 грудня 2012 р., розмір процентної ставки складає 0,01 % річних.

Для придбання товару та послуг Банк надав Позичальнику (Відповідачу) споживчий кредит ; відповідності до умов Договору, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі (п.1.2.1. Кредитного договору).

Разом із наданням Позичальнику споживчого кредиту, Банком також було відкрито кредити и картковий рахунок та видано кредитну картку Позичальнику. Також, даним кредитним договором, Банк та Позичальник підтверджують факт укладення між ними Договору про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) на підставі правил користування кредитною карткою MasterCard Standard. Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору, Банк відкриває держателю Картковий рахунок в гривнях та випускає Кредитну картку типу MasterCard Standard, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання карти.

Також, Банк в порядку передбаченою угодою надає Позичальнику Кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії до карткового рахунку у розмірі, що передбачений угодою, а Позичальник приймає Кредит і зобовязується повернути суму отриманого кредиту на умовах, в строки та в порядку, що передбачені угодою (п.2.2.2.).

За користування Кредитом, в тому числі простроченим Кредитом та Овердрафтом, Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами Банку, на дату укладення угоди розмір процентів становить 1,99 % на місяць по операціях розрахунків картою за товари та послуги та в мережі Інтернет та 2,99 % на місяць по операціях зняття готівки в банкоматах та пунктах видачі готівки, (п.2.9).Держатель зобовязаний щомісячно погашати в повному обсязі суму мінімального платежу, розмір якого визначається в звіті-рахунку.

Після виконання Позичальником боргових зобовязань за Розділом 1 цього Договору, умови розділу 2 продовжують свою дію. (п. 3.18. Кредитного договору).

Посилаючись на ст. .ст. 1054, 1049,526, 610, 612, 1050 ЦК України позивач обгрунтовує свої доводи та правомірність позовних вимог. Посилаючись на пункт 1.5. Кредитного договору зазначає, що за порушення Позичальником строків або суми сплати щомісячного платежу, з дня, наступного за датою платежу, визначеною графіком платежів Позичальник сплачує штраф за кожен факт порушення, у розмірі 25 гривень.

У разі порушення Позичальником строків або суми оплати будь-якого з щомісячних платежів, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобовязань за Кредитним договором. В цьому разі Позичальнику рекомендованим листом надсилається Вимога. Підстави виникнення права на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав регулюється чинним законодавством України (п, 1.5.4. Кредитного договору).

Враховуючи допущені Відповідачем порушення, Позивач, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов Кредитного договору предявив Відповідачу вимогу про виконання боргових зобовязань за кредитним договором в повному обсязі - повне повернення кредиту, сплату нарахованих за користування кредитом відсотків, сплату пені та штрафу, нарахованих за прострочення виконання зобовязань (досудова вимога № 200892267 від 10.11.2016 р.)

Банк на основі умов даного Договору вимагає повернення споживчого Кредиту, таке повернення здійснюється Позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання Вимоги, Якщо протягом цього періоду Позичальник усуне порушення умов даного Договору, Вимога Банку втрачає чинність. У випадку невиконання Позичальником умов Вимоги, Банк має право звернутися до відповідного суду для стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку (п. п. 1.5.5. -1.5.6.).

Відповідно до умов Договору факторингу від 22 грудня 2014 р. Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» у відповідності ст. ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № НОМЕР_1 від 30.12.2011 р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Відповідачем.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до Відповідача.

Відповідно до ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

У звязку з невиконанням Позичальником зобовязань за Кредитним договором № НОМЕР_1 (карта) від 30.12.2011 р. (зокрема невиконання умов частини 2 Кредитного договору), станом на 10.02.2017 р. за Відповідачем існує заборгованість перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що складає: 22 974,04 грн., а саме:

- залишок заборгованості за кредитом - 19 059,70 грн.;

- заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 3 914,34 грн.

Просить позовні вимоги позивача задовольнити в зазначених сумах.

Відповідач по справі ОСОБА_2, звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача за первісним позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживачів та визнання недійсним договору факторингу № 22/12/14/1 1 від 22.12.2014 року в частині передачі грошової вимоги до ОСОБА_2 укладеного між ПАТ «ОТП БАНК « та ТОВ «ОТП Факторинг Україна » та визнання недійсним договору № НОМЕР_1 укладений 30.12. 2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ОТП Банк» - недійсним, та клопотанням про застосування строку позовної давності де зазначив, що 30.12.2011 року між ним та ТОВ «ОТП Кредит» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 надалі за текстом - Договір.

Відповідно до цього договору Кредитор надав йому кредитні кошти в сумі 5420 гривень строком на один рік під 0.01% річних (п. 1.1 Договору), а Банк, міжнародну пластикову картку з кредитним лімітом у 1000 гривень під 1.99% в місяць (п.п. 2.1, 2.4, 2.9 Договору). Також відповідно до умов цього договору, надані кошти повинні використовуватися для розрахунків за придбання товарів та послуг у субєктів господарювання.

22.12.2014 грудня між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу № 22/12/14/1-1, предметом якого є передача грошових вимог клієнта (ПАТ «ОТП Банк») фактору (ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), в тому числі і право грошової вимоги до ОСОБА_2

ОСОБА_2М почав сплачувати за кредит. Останній платіж був ним здійснений 05.05.2014 року тому, що на його думку, та з урахуванням процентної ставки він повністю виплатив кредит зі всіма відсотками. Ніяких вимог від кредитора, банку чи фактора він не отримував. В вересні 2017 року відповідач отримав копію позовної заяви, та ухвалу Веселівського районного суду Запорізької області про стягнення з нього боргу по кредитному договору.

Відповідно до позовної заяви фактора, його заборгованість по кредитному договору складає 22 974.04 гривні, і складається з:

- залишок заборгованості за кредитом - 19 059.70 гривень;

- заборгованість по відсоткам - 3 914.34 гривень.

Вважає що, договір факторингу, в частині передачі грошових вимог клієнта (ПАТ «ОТП Банк») фактору (ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), в тому числі і права грошової вимоги до нього ОСОБА_4, та сам кредитний договір № НОМЕР_1 порушують його права споживача, та є недійсними з огляду на наступне.

Правовідносини що виникли в даному випадку, регулюються низкою нормативно-правових актів України, та міжнародними конвенціями, які ратифіковані Україною, зокрема: статтями 41,42,99 Конституції України, Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИЛІ, 04.ХІ.1950), главами 52, 53, 71 Цивільного кодексу України, Законом України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ "Про захист прав споживачів" та іншими нормативними актами України.

Щодо недійсності договору факторингу, в частині передачі грошових вимог клієнта (ПАТ «ОТП Банк») фактору (ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), в тому числі і права грошової вимоги до нього ОСОБА_2 зазначив наступним.

Кредитний договір № НОМЕР_1 від 30.12.2011 року був підписаний трьома сторонами (відповідно до вступної частини Договору), а саме кредитором ТОВ «ОТП Кредит», банком (ПАТ « ОТП Банк») та позичальником (ОСОБА_2М.).

Виходячи з цього кредитні кошти в сумі 5420 гривень були ним отримані від кредитора ТОВ «ОТП Кредит»,а Банк, а саме ПАТ «ОТП Банк» кредитором по даному договору не виступає, а лише надає відповідачу банківську платіжну картку на рахунку якої знаходиться 1000 гривень, та обслуговує її. Дана банківська картка передбачає можливість поповнення її власними коштами, та використовується для розрахунку в різних торгових точках, та зняття готівки.

Посилаючись на ст.. 510 ЦК України, відзначає що сторонами у зобовязанні є кредитор та боржник. Виходячи з вищевказаного Договору, кредитором є ТОВ «ОТП Кредит» а боржником ОСОБА_2, який повинен був сплатити на користь кредитора кошти у сумі 5420 гривень з відсотками.

Частина 1 статті 512 ЦК України вказує, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), в даному випадку договір факторингу. А приписи ч. З ст. 512 ЦК України, вказують що кредитор у зобовязанні не може бути замінений якщо це передбачено законом або договором.

Виходячи з Договору про надання кредиту (розділ 1), він не передбачає перехід права вимоги від кредитора (клієнта) до фактора.

Виходячи з даних правових підстав, договір факторингу № 22/12/14/1-1 від 22.12.2014 року, який був укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в частині передачі грошових вимог клієнта (ПАТ «ОТП Банк») фактору (ТОВ «ОТГІ Факторинг Україна»), в тому числі і права грошової вимоги до ОСОБА_2 є недійсним.

Щодо недійсності кредитного договору ОСОБА_2 зазначив наступне.

Згідно з вимогами Цивільного Кодексу України, між ним та відповідачем був складений письмовий договір (правочин), щодо надання кредитних коштів в сумі 5420 гривень.

Відповідно до п. 1.1 цього Договору, кредитні кошти, йому були надані для споживчих цілей. Вважає, що він отримав споживчий кредит, тому його права захищаються Законом України «Про захист прав споживачів», Цивільним Кодексом України та міжнародними правовими актами ратифікованими Україною.

В пункті 1 статті 203 ЦК України, вказано, що зміст правочину не мож суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», цивільні відносини, щодо недійсності правочинів регулюються зокрема Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідний кредитний Договір, повинен відповідати вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» - надалі Закон 1023-ХІ1, та іншим нормативно правовим актам, зокрема Постанові Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року - надалі Постанова НБУ.

Його права, як споживача містяться в ст. 11 Закону 1023-ХІІ. Відповідно до ч. 2 зазначеної статті, кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про наступне:

- особу та місцезнаходження кредитодавця;

- кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений:

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

е) строкок, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

А у разі ненадання такої письмової інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону 1023-ХІІ. Такої позиції додержується також НБУ, в своїй Постанові. Де чітко вказані обовязки банку щодо надання вищезазначеної інформації в письмовому вигляді.

ОСОБА_2 зазначив, що з даною інформацією він не був ознайомлений. Зокрема ч. 9 ст. 15 Закону1023-ХІІ, вказано, що під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

Крім цього в ч. 4 ст. 11 Закону 1023-ХІІ, вказано, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:

1) сума кредиту;

2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту:

4) право дострокового повернення кредиту;

5) річна відсоткова ставка за кредитом;

6) умови дострокового розірвання договору;

7) інші умови, визначені законодавством.

Обовязковість присутності такої інформації в кредитному договорі, також передбачено в Постанові НБУ, який зобовязує банки вказувати таку інформацію, та встановлює форми надання її, як наприклад в Додатку до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Однак вимоги п.п. 1, 2, 3 Закону1023-ХІІ, та Постанови НБУ відповідачем навмисно не були виконані, для того щоб ввести його в оману, щодо реальної вартості кредиту. Як приклад, можно привести розділ 2 кредитного договору та п. 2.1. де вказано, що умови використання наданої йому картки, містяться в Правилах користування кредитною карткою, які містяться на інтернет ресурсі, тобто він з ними не був ознайомлений, цей пункт не відповідає вимогам, ані Закону «Про захист прав споживачів», ані Постанови НБУ.

Також потрібно звернути увагу на те, що ОСОБА_2 підписаний графік платежів, де вказані відсотки, та інші умови кредиту саме на суму 5420 гривень, і не йдеться ні про які додаткові кредитні кошти.

Частина 5 ст. 11 Закону1023-ХІІ, вказує, що до кредитних договорів застосовуються положення цього нормативного акту про несправедливі умови в договорах, зокрема:

1. Для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансови інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом;

2. Споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача;

З .Передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки;

4. Встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Так, в порушення вимог п. 2 цієї статті, відповідач зобовязав його укласти договір комплексного страхування позичальника № 06/04/НОМЕР_1 від 30.12.2011 року.Даний договір підписаний ним та ПАТ «ОТП Банк», вартість якого складає 5420 гривень, і ці кошти включені в склад тіла кредиту.

Крім цього відповідно до п. 1.4.5 він повинен був сплачувати комісію за користування коштами та відсотки. Це є зміни у витратах за договором, що порушує п. З ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім цього, п.п. 2.4, 2.9, 2.10 Договору, перелік послуг, та їх вартість, по обслуговуванню кредита, може бути самостійно змінений банком, без повідомлень, що порушує вимоги п. З ч. 5 Закону1023-ХІІ.

Вищевказані порушення, відповідно до вимог сг. 18 Закону 1023-ХІІ, є несправедливими умовами договору, які всупереч принципу добросовісності їх наслідків створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Також даний договір порушує приписи ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме п. 2, тобто пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої. В розділі 1 Договору, кредитодавець надав послуги з надання кредиту у сумі 5420 гривень, а в розділі 2 вже Банк, надав іншу продукцію, у вигляді випуску кредитної карти з овердрафтом.

Тому такий договір є недійсним, так як з боку відповідача вбачається нечесна підприємницька діяльність, яка порушує не тільки законодавство України, но і міжнародні конвенції ратифіковані Україною.

Такої думки також дотримується Вищий спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка визначена в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року, та Конституційний Суд України, в своєму Рішенні від 10 листопада 2011 року по справі № 1-26/2011.

Відповідно до п. 14 вищевказаної Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, статті 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Частина. З ст. 1054 ЦК України, вказує.-що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом, тобто Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути Фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Тобто дана норма, встановлює два типи процентної ставки, що застосовуються до кредитних договорів:

фіксована;

змінювана.

Застосування одразу двох процентних ставок забороняється ЦК України (в розділі 1 Договору йде фіксована процентна ставка, в розділі 2 фіксована).

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ПК України, розмір процентів, тип процентної ставки (Фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Крім цього, норми ст.. 1056-1 ЦК України, вказують, що про кожну зміну процентної ставки, Кредитодавець або Банк повинні були повідомляти його за 15 днів. Однак п. 2.4 Договору ігнорує норми ЦК України.

Крім цього частина 6 статті 1056-1 ЦК України, вказує, що у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки однак кредитний договір такої інформації не містить.

Щодо порушення своїх прав, він дізнався після того, як отримав копію позовної заяви, щодо стягнення з нього боргу за кредитним договором.

Стаття 215 ЦК України, вказує, що у разі порушення п. 1 ст. 203 ЦК України, правочин має бути визнаним недійсним.

ОСОБА_2 ввавжає, що Кредитодавцем та Банком, правонаступником яких є відповідач, при укладанні Договору були порушені норми Закону України «Про захист прав споживачів», ЦК України, Постанови НБУ, тому кредитний договір № НОМЕР_1 повинен бути визнаний недійсним.

Частина 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» вказує, що споживачі звільнені від сплати судового збору за позови про захист своїх прав. При цьому це спеціальна норма яка і повинна застосовуватися в даному випадку.

Така позиція також викладена в п. 7 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.102014 року зі змінами та доповненнями «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Крім того в клопотанні позивач зазначив що позовна заява надійшла до Веселівського районного суду 13.06.2017 року поштою.

На поштовому конверті є відбиток поштового штампу, коли позовна заява з конвертом була передана на поштове відділення у місті Кривий Ріг, це датоване 08.06.2017 роком.

Відповідно до п.п. 2.9 2.11 Договору, сплата (виконання зобовязань) за користування коштами які надані банком проводиться щомісячно, з обовязковою сплатою обовязкового мінімального щомісячного платежу.

Відповідно до норм Цивільного кодексу України, сторони визначили виконання зобовязання шляхом сплати періодичних платежів (тобто частинами).

Відповідно до п. 2.20 Договору, у випадках невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань позивачем за зустрічним позовом на протязі 30 днів, банк має право достроково розірвати угоду, та вимагати від боржника повного виконання своїх обовязків, шляхом письмового повідомлення. Банком ніяких письмових повідомлень на адресу відповідача не направлялося, хоча про порушення зобовязання йому було відомо, оскільки 22.12.2014 року, банком був укладений договір факторингу.

В матеріалах справи міститься копія повідомлення від 28.11.2016 року, та копія опису вкладення в цінний лист, яким воно начебто було відправлено 07.12.2016 року. Однак ніякого повідомлення ОСОБА_2 не отримував, і на пошті ні за що не розписувався.

Виходячи з даних пунктів Договору, наявних в справі письмових доказів, та норм Цивільного кодексу України, право банку (в даному випадку фактора, як правонаступника за зобовязанням) звернутися до суду за захистом своїх прав виникає після спливу місячного строку (30 днів) з моменту порушення зобовязання, або неналежного виконання зобовязання боржником.

Останній платіж ОСОБА_2. був зроблений 05.05.2014 року. Тобто право на звернення до суду ТОВ «ОТП «Факторинг» виникло 05.06.2014 року. Позивач ТОВ «ОТП Факторинг» звернувся до суду з позовною заявою 08.06.2017 року (відповідно до поштового штампу отримання поштового відправлення).

Відповідно до ст. 256 Цивільного Кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ст. 257 ЦК України).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності повязаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою.

Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

ОСОБА_2, вважає, що позивач за первісним позовом прострочив встановлений Цивільним кодексом України трирічний строк звернення до суду.

Послався на правову позицію яка викладена у правових висновках Верховного Суду України по розгляду аналогічних спорів. А тому, просить, відмовити у позовних вимогах ТОВ «ОТП «Факторинг» в повному обсязі в звязку з пропуском трирічного строку звернення до суду за захистом своїх прав.

Справа призначалась до розгляду неодноразово, представник первісного позивача в судове засідання не прибув надав лише письмові заперечення , щодо зустрічного позову ОСОБА_2М,. де просить задовольнити первістний позов в повному обсязі та відмовити в зустрічному, справу розглядати без представника.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні надали свої пояснення відповідно до позову позивача, та просять суд відмовити в задоволені позовних вимог, зустрічний їх позов просять задовільнити та крім того застосувати позовну давність до первістного позову позивача.

Зазначені в зустрічному позові відповідачі ТОВ «ОТП КРЕДИТ», АТ «ОТП Банк» в судове засідання не прибули, суд про причини неявки, не повідомили. Як встановлено, зазначені відповідачі належним чином судом були повідомлені, про що свідчать рекомендовані повідомлення про отримання 20.11.2017 року щодо позовних вимог та судових повісток на розгляд справи.

Суд вислухавши відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_1 вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи прийшов до наступного.

30 грудня 2011 р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», що знаходиться за адресою: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43, ідентифікаційний код 21685166, МФО 300528 (надалі - «Банк») та гр. ОСОБА_2 (надалі - «Відповідач») був укладений Договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 (надалі: - «Кредитний договір»), згідно умов якого Відповідач отримав кредит в сумі 5420,00 грн., яких: на придбання товару у продавця 1 ФОП ОСОБА_3 - 5 000,00 грн., на придбанні послуг у продавця 2 ПАТ «Страхова компанія «Кардіф» - 420,00 гри. Кредит надається строком на 12 місяців з 30 грудня 2011 р. по 30 грудня 2012 р., розмір процентної ставки складає 0,01 % річних.

Для придбання товару та послуг Банк надав Позичальнику (Відповідачу) споживчий кредит: у відповідності до умов Договору, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі (п.1.2.1. Кредитного договору).

Разом із наданням Позичальнику споживчого кредиту, Банком також було відкрито кредити та картковий рахунок, а також видав кредитну картку Позичальнику. Також, даним кредитним договором, Банк та Позичальник підтверджують факт укладення між ними Договору про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) на підставі правил користування кредитною карткою MasterCard Standard. Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору, Банк відкриває держателю Картковий рахунок в гривнях та випускає Кредитну картку типу MasterCard Standard, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання карти.

Банк в порядку передбаченою угодою надав Позичальнику Кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії до карткового рахунку у розмірі, що передбачений угодою, а Позичальник приймає Кредит і зобовязується повернути суму отриманого кредиту на умовах, в строки та в порядку, що передбачені угодою (п.2.2.2.).

За користування Кредитом, в тому числі простроченим Кредитом та Овердрафтом, Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами Банку, на дату укладення угоди розмір процентів становить 1,99 % на місяць по операціях розрахунків картою за товари та послуги та в мережі Інтернет та 2,99 % на місяць по операціях зняття готівки в банкоматах та пунктах видачі готівки, (п.2.9).Держатель зобовязаний щомісячно погашати в повному обсязі суму мінімального платежу, розмір якого визначається в звіті-рахунку.

Після виконання Позичальником боргових зобовязань за Розділом 1 цього Договору, умови розділу 2 продовжують свою дію. (п. 3.18. Кредитного договору).

Як зазначив відповідач ОСОБА_2 та його представник Кредитний договір № НОМЕР_1 від 30.12.2011 року був підписаний трьома сторонами (відповідно до вступної частини Договору), а саме кредитором ТОВ «ОТП Кредит», банком (ПАТ « ОТП Банк») та позичальником (ОСОБА_2М.).

Виходячи з цього кредитні кошти в сумі 5420 гривень були ним отримані від кредитора ТОВ «ОТП Кредит». Банк, а саме ПАТ «ОТП Банк» кредитором по даному договору не виступає, а лише надає йому банківську платіжну картку на рахунку якої знаходиться 1000 гривень, та обслуговує її. Дана банківська картка передбачає можливість поповнення її власними коштами, та використовується для розрахунку в різних торгових точках, та зняття готівки.

Посилаючись на ст.. 510 ЦК України, відзначає що сторонами у зобовязанні є кредитор та боржник. Виходячи з вищевказаного Договору, кредитором є ТОВ «ОТП Кредит» а боржником ОСОБА_2, який повинен був сплатити на користь кредитора кошти у сумі 5420 гривень з відсотками.

Частина 1 статті 512 ЦК України вказує, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), в даному випадку договір факторингу. А приписи ч. З ст. 512 ЦК України, вказують що кредитор у зобовязанні не може бути замінений якщо це передбачено законом або договором.

Виходячи з Договору про надання кредиту (розділ 1), він не передбачає перехід права вимоги від кредитора (клієнта) до фактора.

Виходячи з даних правових підстав, договір факторингу № 22/12/14/1-1 від 22.12.2014 року, який був укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в частині передачі грошових вимог клієнта (ПАТ «ОТП Банк») фактору (ТОВ «ОТГІ Факторинг Україна»), в тому числі і права грошової вимоги до ОСОБА_2 є недійсним.

Згідно з вимогами Цивільного Кодексу України, між ним та відповідачем був складений письмовий договір (правочин), щодо надання кредитних коштів в сумі 5420 гривень.

Відповідно до п. 1.1 цього Договору, кредитні кошти, йому були надані для споживчих цілей, він отримав споживчий кредит, тому його права захищаються Законом України «Про захист прав споживачів», Цивільним Кодексом України та міжнародними правовими актами ратифікованими Україною.

В пункті 1 статті 203 ЦК України, вказано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», цивільні відносини, щодо недійсності правочинів регулюються зокрема Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідний кредитний Договір, повинен відповідати вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» - надалі Закон 1023-ХІ1, та іншим нормативно правовим актам, зокрема Постанові Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року - надалі Постанова НБУ.

Його права, як споживача містяться в ст. 11 Закону 1023-ХІІ. Відповідно до ч. 2 зазначеної статті, кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про наступне:

- особу та місцезнаходження кредитодавця;

- кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений:

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

е) строкок, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

А у разі ненадання такої письмової інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону 1023-ХІІ. Такої позиції додержується також НБУ, в своїй Постанові. Де чітко вказані обовязки банку щодо надання вищезазначеної інформації в письмовому вигляді.

Як встановлено в судовому засіданні відповідно до пояснень ОСОБА_2 що з даною інформацією він не був ознайомлений. Зокрема ч. 9 ст. 15 Закону1023-ХІІ, вказано, що під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбає.

В ч. 4 ст. 11 Закону 1023-ХІІ, вказано, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:

1) сума кредиту;

2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту:

4) право дострокового повернення кредиту;

5) річна відсоткова ставка за кредитом;

6) умови дострокового розірвання договору;

7) інші умови, визначені законодавством.

Обовязковість присутності такої інформації в кредитному договорі, також передбачено в Постанові НБУ, який зобовязує банки вказувати таку інформацію, та встановлює форми надання її, як наприклад в Додатку до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Однак вимоги п.п. 1, 2, 3 Закону1023-ХІІ, та Постанови НБУ відповідачем навмисно не були виконані, для того щоб ввести його в оману, щодо реальної вартості кредиту. Як приклад, можно привести розділ 2 кредитного договору та п. 2.1. де вказано, що умови використання наданої йому картки, містяться в Правилах користування кредитною карткою, які містяться на інтернет ресурсі, тобто він з ними не був ознайомлений, цей пункт не відповідає вимогам, ані Закону «Про захист прав споживачів» ані Постанови НБУ.

Судом встановлено що підписаний графік платежів,сторонами, де вказані відсотки, та інші умови кредиту саме на суму 5420 гривень, і не йдеться ні про які додаткові кредитні кошти.

Позовна заява надійшла від позивача до Веселівського районного суду 13.06.2017 року поштою.

На поштовому конверті є відбиток поштового штампу, коли позовна заява з конвертом була передана на поштове відділення у місті Кривий Ріг, де датоване 08.06.2017 роком.

Відповідно до п.п. 2.9 2.11 Договору, сплата (виконання зобовязань) за користування коштами які надані банком проводиться щомісячно, з обовязковою сплатою обовязкового мінімального щомісячного платежу.

Відповідно до норм Цивільного кодексу України, сторони визначили виконання зобовязання шляхом сплати періодичних платежів (тобто частинами).

Відповідно до п. 2.20 Договору, у випадках невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань позивачем за зустрічним позовом на протязі 30 днів, банк має право достроково розірвати угоду, та вимагати від боржника повного виконання своїх обовязків, шляхом письмового повідомлення. Банком ніяких письмових повідомлень на адресу відповідача не направлялося, хоча про порушення зобовязання позивачу було відомо, оскільки 22.12.2014 року, банком був укладений договір факторингу.

В матеріалах справи міститься копія повідомлення від 28.11.2016 року, та копія опису вкладення в цінний лист, яким воно начебто було відправлено 07.12.2016 року. Однак ніякого повідомлення ОСОБА_2 не отримував, і на пошті ні за що не розписувався.

Виходячи з даних пунктів Договору, наявних в справі письмових доказів, та норм Цивільного кодексу України, право банку (в даному випадку фактора, як правонаступника за зобовязанням) звернутися до суду за захистом своїх прав виникає після спливу місячного строку (30 днів) з моменту порушення зобовязання, або неналежного виконання зобовязання боржником.

Останній платіж ОСОБА_2. був зроблений 05.05.2014 року. Тобто право на звернення до суду ТОВ «ОТП «Факторинг» виникло 05.06.2014 року. Позивач ТОВ «ОТП Факторинг» звернувся до суду з позовною заявою 08.06.2017 року (відповідно до поштового штампу отримання поштового відправлення).

Відповідно до ст. 256 Цивільного Кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ст. 257 ЦК України).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності повязаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою.

Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Позивач за первісним позовом прострочив встановлений Цивільним кодексом України трирічний строк звернення до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст..ст. 203, 215, 256 1051 1056 ЦК України ст.ст. 7,12,209,229,258,259,263,265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовних вимог позивача ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, про с тягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Визнанати недійсним договір факторингу № 22/12/14/1 1 від 22.12. 2014 року в частині передачі грошової вимоги до ОСОБА_2 укладеного між ПАТ «ОТП БАНК « та ТОВ «ОТП Факторинг Україна » та визнати недійсним договір № НОМЕР_1 укладений 30.12.2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ОТП Банк»

Судові витрати залишити за ТОВ "ОТП Факторинг Україна"

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_5