Справа № 453/841/17
№ провадження 2/453/498/17
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 серпня 2017 року Сколівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Микитина В.Я.,

з участю секретаря Корнута Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області, з участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 01.08.2017 року звернулася в суд із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на наступні нежитлові приміщення у гаражі (позначений у технічному паспорті літерою Д-1), а саме: приміщення 5 (гараж) площею 131,9 кв. м., приміщення 6 (гараж) площею 99,9 кв. м., приміщення 7 (побутове приміщення) площею 31,6 кв. м., приміщення 8 (побутове приміщення) площею14,0 кв. м., приміщення 9 (побутове приміщення) площею 13,9 кв. м., а всього площею 291,3 кв. м., що становить 15/100 ідеальних частин у спільній частковій власності, розташованому у АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 31.12.2002 року він придбав у місцевого агросервісного підприємства з обмеженою відповідальністю ім. І. Франка наступні об'єкти нерухомого майна - гаражні бокси № 5, № 6, диспетчерську № 7, розташовані за вищевказаною адресою. У подальшому, в силу неможливості проведення державної реєстрації своїх прав на зазначене нерухоме майно, він звернувся у суд із позовом про визнання права власності. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 18.03.2005 року у цивільній справі № 2-268/2005 р., за ним визнано право власності на приміщення боксів-гаражів № 5, № 6, а також побутове приміщення (диспетчерську) № 7, розташовані у АДРЕСА_1. Вказане вище рішення суду набрало законної сили. У 2013 році ним у встановленому порядку проведено переобладнання належних йому нежитлових приміщень за згаданою адресою, а саме встановлено дві внутрішні перегородки без втручання у несучі конструкції, внаслідок чого змінилася кількість таких приміщень - замість трьох - п'ять. Зазначає, що такі його дії щодо проведення перепланування і переобладнання спірних об'єктів нерухомого майна не є самочинним будівництвом у розумінні існуючого законодавства. Вказує на те, що на данай час спірні нежитлові приміщення входять до спільної часткової власності разом із нежитловими приміщеннями у цій-же будівлі ще двох осіб, котрі залучені до участі у даній справі у якості третіх осіб, і такі їх частки у спільній частковій власності є визначеними та зареєстрованими у встановленому порядку. Враховуючи наведену обставину, ним також було замовлено у ліцензованого суб'єкта виготовлення технічної документації на належні йому нежитлові приміщення, із проведенням розрахунку для визначення ідеальної частки. Після проведення такого розрахунку встановлено, що його ідеальна частка у спільному майні становить 15/100. Оскільки такий розмір його ідеальної частки у спільному майні після його перепланування без ознак самочинного будівництва визначений вже після ухвалення судом вказаного вище рішення про визнання права власності, він був змушений звертатися до суду із даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву вх. № 3733 від 19.08.2017 року, в якій просив проводити розгляд справи без його участі за наявними у матеріалах справи доказами, позов підтримує у повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач Тухлянська сільська рада Сколівського району Львівської області явку належно уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, однак подав суду заяву вх. № 3748 від 21.08.2017 року, в якій просив проводити розгляд справи без участі такого представника, проти позову не заперечував, визнав його у повному обсязі.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, однак подала суду заяву вх. № 3732 від 19.08.2017 року, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася, однак подала суду заяву вх. № 3734 від 19.08.2017 року, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала.

Таким чином, у судове засідання не з'явились усі учасники судового розгляду і, відповідно до положень ЦПК України, розгляд справи міг здійснюватися у відсутності осіб, які не з'явились.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень вказаного Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, фіксування судового процесу даної цивільної справи за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам по справі, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом, рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 18.03.2005 року у цивільній справі № 2-268/2005 р. за позовом ОСОБА_1 до агросервісного підприємства з обмеженою відповідальністю ім. І.Франка про визнання права власності на нежитлове приміщення, за позивачем визнано право власності на нежитлове приміщення боксів-гаражів № 5, № 6 та побутового приміщення (диспетчерської) № 7, що розташоване у АДРЕСА_1. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Встановлено й те, що у 2013 році позивачем за власні кошти здійснено переобладнання та перепланування належного йому нежитлового приміщення шляхом проведення у ньому ремонтних робіт, а також встановлення двох внутрішніх перегородок, без втручань у несучі стіни та конструкції, котрі, в силу діючого на час виникнення спірних правовідносин наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 404 від 12.08.2012 року, не є самочинним будівництвом.

Таким чином, кількість приміщень збільшилася з 3-ох приміщень до 5-ти приміщень за рахунок влаштування перегородок усередині цих приміщень, без порушення прав чи інтересів будь-яких інших осіб.

Згідно наявної у матеріалах справи копії технічного паспорта на виробничий будинок (нежитлові будівлі) АДРЕСА_1, виготовленого ФОП ОСОБА_5 24.03.2017 року, вказаний належний позивачу об'єкт нерухомого майна після його реконструкції складається з нежитлових приміщень у гаражі (позначений у технічному паспорті літерою Д-1), а саме: приміщення 5 (гараж) площею 131,9 кв. м., приміщення 6 (гараж) площею 99,9 кв. м., приміщення 7 (побутове приміщення) площею 31,6 кв. м., приміщення 8 (побутове приміщення) площею14,0 кв. м., приміщення 9 (побутове приміщення) площею 13,9 кв. м., а всього загальною площею 291,3 кв. м..

З матеріалів справи вбачається, що у цілому будівля по АДРЕСА_1 поділена на три окремі частини і, таким чином, знаходиться у спільній частковій власності. Власниками інших двох частин такого об'єкта нерухомого майна є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, право яких на свої ідеальні частки зареєстроване у встановленому порядку.

З метою реєстрації права власності на належні позивачу нежитлові приміщення у вказаній вище будівлі, останній звернувся до компетентних осіб для визначення розміру його ідеальної частки у майні, оскільки такий при ухваленні вже згаданого вище судового рішення визначений не був, а без визначення розміру частки реєстрація права власності на майно є неможливою.

Як вбачається з розрахунку ідеальних часток у нежитлових приміщеннях по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, складеного 28.07.2017 року інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_5, частка позивача у такому майні становить 15% або 15/100 ідеальних частин.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (договорів). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи ту обставину, що незаконність набуття позивачем права власності на приміщення гаражів-боксів та допоміжних приміщень у АДРЕСА_1 не встановлена судом і такий факт не оспорюється, суд вважає, що таке право набуте останнім правомірно.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України особа може пред'явити позов про визнання за нею права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи те, що визнання відповідачем позовних вимог є безумовним, не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у тому числі і інших співвласників у майні - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити.

Відтак, за позивачем слід визнати право власності на нежитлові приміщення у гаражі (позначений у технічному паспорті літерою Д-1), а саме: приміщення 5 (гараж) площею 131,9 кв. м., приміщення 6 (гараж) площею 99,9 кв. м., приміщення 7 (побутове приміщення) площею 31,6 кв. м., приміщення 8 (побутове приміщення) площею14,0 кв. м., приміщення 9 (побутове приміщення) площею 13,9 кв. м., а всього загальною площею 291,3 кв. м., розташованому у АДРЕСА_1, і що становить 15/100 частин у спільній частковій власності.

Судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 3, 10-11, 60, 62, 64, 79, 88, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення у гаражі (позначений у технічному паспорті літерою Д-1), а саме: приміщення 5 (гараж) площею 131,9 кв. м., приміщення 6 (гараж) площею 99,9 кв. м., приміщення 7 (побутове приміщення) площею 31,6 кв. м., приміщення 8 (побутове приміщення) площею14,0 кв. м., приміщення 9 (побутове приміщення) площею 13,9 кв. м., а всього загальною площею 291,3 кв. м., розташованому у АДРЕСА_1, і що становить 15/100 частин у спільній частковій власності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до апеляційного суду Львівської області через Сколівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Суддя В.Я. Микитин