Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1935/17

номер провадження 2/695/1162/17

03 листопада 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю:

секретаря Бреуса В.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

та представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Пальміра до ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю Гранекс-Черкаси про визнання недійсним договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди,

В С Т А Н О В И В :

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Пальміра» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 Юхимовичата та товариства з обмеженою відповідальністю «Гранекс-Черкаси» про визнання недійсним договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди.

Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Кропивна», повним правонаступником усіх прав та обовязків якого є сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Пальміра» та відповідачем ОСОБА_2 18.11.2009 року був укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого позивачу в користування була передана земельна ділянка, площею 2,53 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За умовами вказаного договору строк дії останнього починався з 01.01.2010 року та діяв до 31.12.2016 року. Вказаний договір був зареєстрований у встановленому законодавством порядку, а тому позивач набув усіх відповідних прав оренди вказаної земельної ділянки. 11.11.2016 року, у звязку із закінченням строку дії договору оренди вказаної земельної ділянки, позивач звернувся до ОСОБА_2 із відповідним листом з пропозицією поновити договір оренди земельної ділянки. У відповідь на запропоновані умови на адресу позивача надійшло повідомлення ОСОБА_2 з відмовою у поновлення дії договору оренди, із змісту якого вбачається, що останнього не влаштовувало ряд запропонованих позивачем умов, а тому позивач, проаналізувавши свої фінансові можливості 08.02.2017 року повторно звернувся до ОСОБА_2 із з новою пропозицією поновити договір оренди земельної ділянки та запропонував кращі умови договору, збільшивши орендну плату порівняно із договором оренди землі від 18.11.2009 року. В подальшому відповідач ОСОБА_2, листом від 24.02.2017 року підтвердив своє рішення про відмову в продовженні орендних відносин. Позивач наполягає, що в ході проведення вказаних вище переговорів із відповідачем, йому стало відомо, що ОСОБА_2 та ТОВ «Гранекс-Черкаси» 05.01.2017 року зареєстрували договір оренди землі, на земельну ділянку, яка є предметом переговорів між позивачем та ОСОБА_2, а умови вказаного договору оренди землі є значно гірші ніж умови запропоновані позивачем, та які ОСОБА_2 в порушення вимог ст. 22 ЗУ «Про оренду землі» не було запропоновано позивачу, який має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, та які в разі отримання відповідної пропозиції були б ним беззаперечно прийняті. Такі дії відповідачів, на думку позивача, не узгоджуються ні з договором оренди земельної ділянки укладеним раніше, ні з положеннями земельного законодавства та грубо порушують переважне право позивача на поновлення договору оренди землі. За таких обставин, при укладенні договору оренди землі із новим орендарем ОСОБА_2 не дотримався вимог чинного законодавства та порушив переважне право позивача на поновлення договору оренди землі, а тому позивач наполягав на визнанні недійсним договору оренди землі укладеного між відповідачами та наполягав на визнанні додаткової угоди до договору оренди землі від 18.11.2009 року, з моменту набрання чинності судового рішення.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та надав суду пояснення аналогічні поясненням викладеним в позовній заяві, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вважав їх надуманими, наполягав на тому, що вибір особи, із якою він може укласти договір оренди землі належить згідно норм чинного законодавства безпосередньо йому, окрім того ТОВ «Гранекс Черкаси» запропонували йому умови оренди значно вигідніші, ніж пропонував позивач, а тому він, керуючись своїм правом на вільне розпорядження своєю власністю самостійно обрав іншого орендаря, завчасно, як того вимагає чинне законодавство, повідомивши про це позивача. Крім того ОСОБА_2 зазначив, що соціальні послуги, які надає ТОВ "Гранекс-Черкаси" є значно вигіднішими для пайовиків.

Представники ТОВ «Гранекс-Черкаси» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували та надали суду пояснення аналогічні поясненням викладеним в запереченні проти позову, які отримані судом 25.09.2017 року. Відповідно до вказаного заперечення ТОВ «Гранекс-Черкаси» вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки термін дії угоди і оренди земельної ділянки закінчився 31.12.2016 року, а сторони уклали новий договір оренди вказаної вище земельної ділянки 01.01.2017 року, попередньо повідомивши позивача про небажання ОСОБА_2, як власника вказаної земельної ділянки продовжувати строк дії вказаного вище договору оренди. Окрім того, умови нового договору оренди землі значно вигідніші для орендодавця, аніж запропоновані позивачем, а на момент укладення та реєстрації вказаного договору оренди землі земельна ділянка була вільна від будь-яких обтяжень майнового характеру. За таких обставин, посилаючись на вимоги чинного законодавства стосовно вільного вибору контрагента при укладенні договорів, відповідач вважав вказаний позов необґрунтованим та таким, який задоволенню не підлягає.

Суд вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не заперечується, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,53 га, яка згідно з договором оренди землі №158 від 18.11.2009 року перебувала в оренді ТОВ «Кропивна».

Згідно з п. 8 вказаного вище договору оренди землі, вказаний договір укладено з 01.01.2010 по 31.12.2014 року. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

У подальшому сторони уклали додаткову угоду від 21.12.2011 року, якою внесли зміни до п. 8 договору оренди землі від 18.11.2009 року та визначили, що вказаний договір укладено строком до 31.12.2016 року. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому випадку орендар повинен не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Як вбачається із матеріалів справи позивач направив відповідачу 11.11.2016 року повідомлення про поновлення договору із направлення проекту додаткової угоди до вказаного вище договору оренди землі від 18.11.2009 року, якою пропонував ОСОБА_2 продовжити термін дії договору на 10 років, з виплатою орендної плати 7% від нормативно-грошової оцінки землі.

Отримання вказаного вище повідомлення ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувалося, однак останній наполягав, що ним було направлено на адресу позивача відповідне повідомлення, яке позивачем отримане 29.11.2016 року, що стверджується відповідною відміткою позивача на ньому, відповідно до якого останній відмовився продовжувати із позивачем договір оренди землі, так як його не влаштовували умови договору щодо орендної плати у грошовій та натуральній формі, та просив по закінченні строку дії договору повернути йому його земельну ділянку.

Суд зважає, що отримання вказаного повідомлення від ОСОБА_2 позивачем не заперечувалася, а отже останній знав, що ОСОБА_2 не бажає в подальшому продовжувати орендні відносини із позивачем.

За приписами частини першої статті 210 ЦК України та частини першої статті 20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі підлягає державній реєстрації і, виходячи зі змісту статей 210, 640 ЦК України та статті 18 Закону України "Про оренду землі", є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 01.01.2017 року уклав договір оренди земельної ділянки, площею 2,5297 га, із ТОВ «Гранекс-Черкаси», який був зареєстрований в установленому законодавством порядку 05.01.2017 року, що стверджується відповідним повідомленням Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2017 року, копія якого додана до матеріалів справи.

Таким чином судом встановлено, що договір оренди землі між відповідачами був укладений після закінчення строку дії попереднього договору оренди із письмовим повідомленням відповідачем позивача про небажання в подальшому продовжувати дію попереднього договору оренди землі.

Із матеріалів справи та за поясненнями самого представника позивача вбачається, що позивач звернувся до ОСОБА_2 із повторним листом про поновлення договору оренди землі лише 08.02.2017 року, яким пропонував збільшити розмір виплати орендної плати за користування землею до 9.5% від нормативно-грошової оцінки землі, тобто вказана пропозиція позивача власнику земельної ділянки була надіслана останньому лише через два місяці після отримання відмови від відповідача та через місяць після укладення між відповідачами оспорюваного договору оренди землі.

Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

При вирішенні вказаної справи суд враховує правові позиції висловлені Верховним Судом України у справах №6-219цс14 від 25.02.2015 року та №6-146цс16 від 23.03.2016 року, згідно з якими орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обовязки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Разом з тим, частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обовязки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

У справі, що розглядається судом встановлено, що ОСОБА_2 письмово повідомив позивача про відмову у поновленні договору оренди землі, та фактично висловив волевиявлення стосовно укладення вказаного договору.

Суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 93, ч.4 ст. 124 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 1 статті 626 ЦК України, визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. За змістом частини 2 статті 792 ЦК України, майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Таким чином судом вбачається, що обґрунтування позивачем позовних вимог переважним правом на поновлення договору оренди землі є незаконним, так як передбачене ч.1 ст.33 Закону України "Про оренду землі" та ч.1 ст.777 ЦК України, порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до ст. 3 ЦПК України, матиме місце при укладенні договору оренди із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати своє переважне право та погодження орендодавця із його умовами.

Твердження позивача про те, що він продовжував користуватися вказаною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди землі не свідчить про законність користування орендарем цією земельною ділянкою. Переважне право поновити договір оренди на новий строк можливе лише за умови дотримання строків і процедури повідомлення про намір реалізувати таке право. Крім того, договір оренди між відповідачами укладено на більш вигідних для орендодавця умовах, на чому він наполягав в судовому засіданні, та стверджується доказами доданими відповідачем ТОВ «Гранекс-Черкаси» до матеріалів заперечення до позову, зокрема наказом №6-Г від 26.01.2017 року, згідно якого підвищено відсоткову ставку орендної плати у 2017 році до 9,5% від нормативно-грошової оцінки землі.

Крім того, стаття 764 Цивільного кодексу України також передбачає правовий механізм поновлення договору найму, що зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, що, по-перше, наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Таким чином, направивши позивачу лист-повідомлення про відмову в продовженні дії договору, у зв'язку з чим необхідно виконати обов'язок щодо повернення об'єкта оренди, відповідач скористався своїм правом вільно розпоряджатися своєю власністю, а продовження позивачем користування орендованою земельною ділянкою та його повідомлення про намір реалізувати переважне право на поновлення договору оренди за наявності заперечень орендодавця не є підставою для поновлення договору оренди землі.

На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судові витрати по справі, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючисьст.ст.203, 215, 626, 628, 629, 638, 651, 764, 792 ЦК України, Законом України «Про оренду землі», ст.ст.10,60,61,88,212,213,214,215,218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю Пальміра у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю Гранекс-Черкаси про визнання недійсним договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний головуючим 08 листопада 2017 року