Справа № 352/90/16-ц
Провадження № 2/352/45/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М.М.

з участю секретарів Пилипів М.В., Кукули О.С.

представників сторін - адвокатів Василик У.С., Гордія В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивач 25.01.2016 р. звернувся в суд з позовом до відповідачки про поділ майна подружжя, у якому просив у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на: 1) ? частину земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0535 га; 2) ? частину земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 загальною площею 0,0087 га ; 3) ? частину будівельних матеріалів, розташованих по АДРЕСА_1, загальною вартістю 713390 грн.

Ухвалою суду від 14.02.2017 р. за клопотанням позивача у справі призначено будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі було зупинено.

Після отримання судом висновку експертизи ухвалою суду від 12.07.2017 р. провадження у справі відновлено.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 17.07.2000 р., шлюб розірвано згідно рішення Тисменицького районного суду від 25.02.2015 р. В період шлюбу вони за спільні кошти відповідно до договору купівлі-продажу будинковолодіння від 11.04.2003 р. придбали старе будинковолодіння по АДРЕСА_1. У подальшому рішенням Ямницької сільської ради від 22.10.2004 р. для обслуговування придбаного будинку та потреб їх родини у власність їм передано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0535 га по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для ведення ОСГ площею 0,0087 га. Вважає, що у спільній власності подружжя на даний час знаходяться вказані дві земельні ділянки, що посвідчується відповідними державними актами, виданими 19.01.2010 р. на ім'я відповідачки. На старому місці поруч старого будинку, який у подальшому знесли, вони без належного дозволу на виконання будівельних робіт розпочали будівництво нового житлового будинку, на даний час повністю завершено перший поверх, де створені достатні умови для нормального проживання, розпочато будівництво другого поверху. Він приймав безпосередню активну участь у проведенні будівництва, придбанні необхідних будівельних матеріалів, обладнання, наймі працівників, оплаті робіт. На даний час на першому поверсі незавершеного будинку проживають сторони та їх двоє неповнолітніх дітей. Це його єдине місце проживання, іншого житла він не має. Вважає правомірною свою останню вимогу про визнання права власності на 1/2 частину придбаних будівельних матеріалів, обладнання, що були використані у процесі будівництва.

Позивач та його адвокат у судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити, по третій вимозі просили виходити з вартості, визначеної висновком будівельно-технічної експертизи.

Відповідачка та її адвокат у судовому засіданні позов не визнали і пояснили, що після одруження сторони проживали у квартирі батьків позивача в м. Івано-Франківську. Мама відповідачки, яка перебуває на роботі за кордоном, у 2003 р. передала відповідачці кошти у розмірі 13000 грн. на придбання старого будинку, про що остання дала матері письмову розписку. Відповідачка згідно договору від 11.04.2003 р. купила старе будинковолодіння по АДРЕСА_1 за позичені у матері кошти. Після проведення біжучого ремонту у старому будинку сторони із старшим сином перейшли туди жити у вересні 2003 р. Всі кошти на придбання будівельних матеріалів на будівництво нового будинку передавала мама відповідачки; оскільки позивач відмовився виготовляти проектну документацію на будівництво нового будинку на ім'я її матері, вони навесні 2004 р. розпочали самочинне будівництво житлового будинку на земельній ділянці, яка рішенням Ямницької сільської ради від 14.05.2008 р. передана відповідачці у власність, державний акт отримала лише 19.01.2010 р. Спільними силами вони у 2008 р. завершили самочинне будівництво першого поверху будинку та без дозволу матері, яка заперечувала щодо їх вселення у новозбудований будинок, перейшли жити у будинок, повністю розібравши стару хату. Вважають заявлені позивачем вимоги безпідставними, оскільки старий будинок було придбано за кошти матері відповідачки; земельні ділянки, які відповідачка набула у порядку безоплатної приватизації, є її особистою власністю; позивач не може претендувати на поділ будівельних матеріалів, вкладених у самочинне будівництво, оскільки жодних будматеріалів ні позивач особисто, ні вони спільно не придбали, лише фізичною працею брали участь у будівництві; крім того, згідно ч.6 ст.376 ЦК України він матиме право на відшкодування витрат на будівництво лише тоді, коли право власності на нерухоме майно буде визнано за власником земельної ділянки, на якій воно розміщене. Просили у позові відмовити.

Вислухавши сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 17.07.2000 р. до 11.03.2015 р., коли набрало чинності рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25.02.2015 р. про розірвання між ними шлюбу (а.с.39-40).

Під час шлюбу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 11.04.2003 р., укладеного між ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_4, сторони придбали будинковолодіння АДРЕСА_1, що складалось із старого дерев'яного будинку житловою площею 18,1 кв.м загальною площею 39,4 кв.м, літньої кухні, огорожі (а.с.45-46). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.10.2004 р. за відповідачкою зареєстровано право власності на придбане будинковолодіння (а.с.47).

Рішенням Ямницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 22.10.2004 р. відповідачці передано безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 площею 0,0535 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0087 га (а.с.83).

На підставі рішення Ямницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 14.05.2008 р., яким затверджено уточнені площі земельних ділянок ОСОБА_4, земельна ділянка площею 0,0535 для будівництва і обслуговування будівель та земельна ділянка площею 0,0087 га для ведення ОСГ передані у власність відповідачці (а.с.73), остання 19.01.2010 р. отримала два державні акти, а саме: серії НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку площею 0,0535 га з кадастровим номером НОМЕР_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та серії НОМЕР_5 на право власності на земельну ділянку площею 0,0087 га з кадастровим номером НОМЕР_3 для ведення ОСГ по АДРЕСА_2 (а.с.41-44).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.18-2 постанови від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 р. № 2), згідно положень ст.ст. 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу у приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, згідно яких придбаний сторонами у шлюбі старий житловий будинок знищений, сторони знесли його у 2008 р.; на старому місці сторони без відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи, та належно затвердженого проекту розпочали будівництво нового житлового будинку, у якому на даний час повністю завершено перший поверх і розпочато будівництво другого поверху; на вказаний незавершений об'єкт самочинного будівництва сторони права власності не набувають, він не може бути предметом поділу, - суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину присадибної земельної ділянки загальною площею 0,0535 га, яка не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так само безпідставною є вимога позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0087 га для ведення ОСГ, яка є особистою приватною власністю відповідачки.

Щодо третьої позовної вимоги суд зазначає наступне.

За правилами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі цього будівництва (створення майна).

Суд вважає необґрунтованим твердження сторони відповідача про те, що позивач ні особисто, ні спільно з відповідачкою не придбав жодних будівельних матеріалів, вкладених у самочинне будівництво, що сторони лише фізичною працею брали участь у будівництві, що всі будівельні матеріали на будівництво нового будинку придбані на кошти матері відповідачки, яка є фактичним забудовником. При цьому суд враховує, що сторона у порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не надала суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин.

Показання у судовому засіданні свідка ОСОБА_6 - матері відповідачки про те, що це вона за свої кошти для себе придбала старий будинок по АДРЕСА_1, а дочка лише уклала договір купівлі-продажу, що дочка із зятем без її згоди почали самочинне будівництво нового будинку, який будувався для неї за її кошти, які вона передавала з Італії, - суд оцінює критично з огляду на їх голослівність, відсутність належного підтвердження щодо спільного придбання сторонами та свідком чи самостійного придбання свідком старого будинку, показань свідка ОСОБА_7 про те, що старий будинок у неї купили подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4; враховуючи відсутність відповідної законодавству угоди між сторонами та матір'ю відповідачки щодо спільного будівництва нового будинку.

Так само критично суд оцінює показання свідка ОСОБА_8 - вітчима відповідачки. Цих двох свідків як близьких родичів відповідачки можна вважати заінтересованими у результаті розгляду справи.

Вказане твердження сторони відповідача спростовується наданими позивачем письмовими доказами, а саме квитанціями, накладними, товарними чеками, рахунками на придбання будівельних матеріалів (а.с.101-107, 109-112, 143-144), та показаннями у судовому засіданні свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які підтвердили, що сторони купили стару хату, яку знесли, на старому місці розпочали будівництво нового будинку, у будівництві їм допомагали батько позивача і мама відповідачки.

Суд критично оцінює посилання сторони відповідача на те, що згідно ч.6 ст.376 ЦК України позивач матиме право на відшкодування витрат на будівництво лише тоді, коли право власності на нерухоме майно буде визнано за власником земельної ділянки, на якій воно розміщене. Даною нормою передбачено право особи, яка здійснила самочинне будівництво, на відшкодування витрат на будівництво власником земельної ділянки у разі визнання за ним права власності на самочинно збудоване на земельній ділянці іншою особою нерухоме майно. У нашому випадку мова йде за самочинне будівництво, спільно здійснене подружжям ОСОБА_3, на земельній ділянці, яка є власністю дружини.

З огляду на викладене, з урахуванням визначеної висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 09.06.2017 р. (а.с.155-165) орієнтовної вартості будівельних матеріалів, що були використані у процесі самочинного будівництва житлового будинку АДРЕСА_1, що становить 453287 грн., діючи у межах заявленої позивачем останньої вимоги, суд дійшов висновку про її часткове задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до ст.60 СК України, ст.ст. 331 ч.3, 376 ЦК України, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3, жителем АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на 1/2 (одну другу) частину будівельних матеріалів, використаних у процесі будівництва житлового будинку АДРЕСА_1, загальною вартістю 453287 (чотириста п'ятдесят три тисячі двісті вісімдесят сім) грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуюча М.М.Хоминець

Повне судове рішення складено 04.01.2018 р.