АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 53

19 січня 2017 року
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2017 рік січень 19 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Бараннік О.П.,

суддів - Пономарь З.М., Єлізаренко І.А.,

при секретарі - Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпропетровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами», Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3 про визнання противоправним та скасування розпорядження, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами», Дніпропетровської міської ради про визнання противоправними та скасування розпорядження, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 08 лютого 2013 року ним та Дніпропетровською міською радою, в особі заступника міського голови-керуючого справами виконкому міської ради ОСОБА_4, підписано трудовий контракт, який починає діяти з 13 лютого 2013 року та згідно якого, розпорядженням міського голови позивач призначений за контрактом на посаду начальника Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами». За цим контрактом між позивачем та Дніпропетровською міською радою виникли трудові відносини. Власник зобовязався створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці керівника підприємства, а керівник зобовязався безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління підприємством, забезпечувати його прибуткову діяльність, ефективно використовувати та зберігати майно підприємства.

Додатковою угодою від 02 грудня 2013 року до трудового контракту від 08 лютого 2013 року сторони внесли зміни до пункту 3.1 розділу з трудового контракту, що стосується заробітної плати керівника підприємства, відповідно до якого з моменту набуття чинності додатковою угодою заробітна плата (оклад) керівника підприємства за виконання обовязків, передбачених укладеним між сторонами контрактом, виплачується за рахунок коштів підприємства у розмірі 3 712 гривень 00 копійок.

12 грудня 2013 року сторони підписали додаткову угоду до трудового контракту від 08 лютого 2013 року, якою внесли зміни до пункту 6.1. розділу 6 трудового контракту щодо терміну його дії, зокрема сторони погодили, що контракт між ними діє з 13 лютого 2014 року до 13 лютого 2019 року.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що протягом всього часу дії позивач належним чином виконував покладені на нього обовязки та на високому рівні здійснював керівництво підприємством, розпорядженням Дніпропетровського міського голови № 998-рк від 27.11.2014 року, вх. № 1493 від 27.11.2014 року, за підписом виконуючого обовязки міського голови ОСОБА_3, позивача було відсторонено від виконання обовязків директора Комунального підприємства «Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами» на період проведення службового розслідування з 27.12.2014 року та покладено за цим розпорядженням виконання службових обовязків директора Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами» на ОСОБА_5 на період проведення службового розслідування з 27.12.2014 року з наданням йому права першого підпису, та який фактично приступив до виконання своїх обовязків на другий день, тобто з 28.11.2014 року на підставі нового розпорядження Дніпропетровського міського голови від 27.11.2014 року № 998-рк за вх. № 1495 від 28.11.2014 за підписом того ж виконуючого обовязки міського голови ОСОБА_3, про проведення службового розслідування з 27.11.2014 року та про виконання службових обовязків директора ОСОБА_5 на період проведення службового розслідування з 27.11.2014 року з наданням йому права першого підпису, з чим позивач не погоджується та у звязку з чим вимушений був звернутись з даним позовом до суду.

В уточненій позовній заяві позивач просив визнати незаконним та скасувати розпорядження міського голови «Про виконання службових обовязків директора КП «Міське управління справами від 27.11.2014 року № 998-рк за вх. № 1495 від 28.11.2014 року, яким його відсторонено від виконання службових обовязків директора КП ДМР «Міське управління справами» на період проведення службового розслідування з 27.11.2014 року та покладено виконання службових обовязків директора КП ДМР «Міське управління справами» на ОСОБА_5 на період проведення службового розслідування з 27.11.2014 року з наданням права першого підпису ; зобовязати КП ДМР «Міське управління справами» виплатити йому середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 13 278 гривень 16 копійок та заборгованість з заробітної плати плату за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні у розмірі 11 790 гривень та зобовязати Дніпропетровську міську раду та ОСОБА_3 сплатити йому моральну шкоду по 10 000 гривень з кожного в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження виконуючого обовязки Дніпропетровського міського голови ОСОБА_3 «Про виконання службових обовязків директора КП «Міське управління справами від 27.11.2014 року № 998-рк за вх. № 1495 від 28.11.2014 року, яким ОСОБА_2 відсторонено від виконання службових обовязків директора КП ДМР «Міське управління справами» на період проведення службового розслідування з 27.11.2014 року та покладено виконання службових обовязків директора КП ДМР «Міське управління справами» на ОСОБА_5 на період проведення службового розслідування з 27.11.2014 року з наданням права першого підпису. Стягнуто з Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами» на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 1 503 гривень 16 копійок та середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 11 827 гривень 07 копійок. Цим же рішенням суду на користь ОСОБА_2 з Дніпропетровської міської ради стягнуто моральну шкоду у сумі 1 000 гривень та з Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами» на користь держави судовий збір у сумі 243 гривень 60 копійок. В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі Дніпропетровська міська рада, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Дніпропетровської міської ради на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1 000 гривень та судового збору в дохід держави у сумі 243 гривень 60 копійок, просила його скасувати і у скасованій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо скасування моральної шкоди та у стягненні судового збору з Дніпропетровської міської ради відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга Дніпропетровської міської ради підлягає відхиленню, а рішення суду в оскаржуваній частині залишенню без змін, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку постановив рішення суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Доводи Дніпропетровської міської ради про те, що суд першої інстанції дійшов невірних висновків стосовно того, що Дніпропетровська міська рада неналежним чином здійснювала контроль за діяльністю виконуючого обовязки Дніпропетровського міського голови ОСОБА_3, допустивши ним видання незаконного розпорядження і порушення трудових права позивача, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» сільський, селищний, міський голова в межах своїх повноважень, в тому числі, видає розпорядження у межах своїх повноважень ; сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноваження (стаття 42 Закону) ; шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом, спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку (стаття 77 Закону) ; при здійсненні наданих повноважень сільський, селищний, міський голова є підзвітним, підконтрольним і відповідальним перед територіальною громадою, відповідальним перед відповідною радою, а з питань здійснення виконавчими органами ради повноважень органів виконавчої влади також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади. Сільський, селищний, міський голова щорічно звітує відповідно сільській, селищній, міській раді про здіснення державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності виконавчими органами відповідної ради ( стаття 42 Закону) ; до виключної компетенції міської ради відносяться , в тому числі, прийняття рішення про недовіру сільському, селищному, міському голові (стаття 26 Закону).

Крім того, статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Тобто, міський голова безпосередньо є підзвітним, підконтрольним і відповідальним перед територіальною громадою, яка представлена Дніпропетровською міською радою.

За цих обставин не можуть бути підставою для скасування рішення суду і доводи Дніпропетровської міської ради про те, що за положеннями статей 1173, 1174 ЦК України завдана шкода відшкодовується не безпосередньо органами місцевого самоврядування, а за рахунок бюджету.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і посилання Дніпропетровської міської ради на те, що відповідно до пунктів 2 та 3 частини 1 статті 4 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», який діяв на 27.11.2014 року, посада керівників комунального підприємства прирівнюється до посад осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, оскільки відповідно до листа-відповіді Дніпропетровської обласної профспілкової організації працівників державних установ, що адресований представникам колективу КП «Міське управління справами» ОСОБА_6 та ін. від 25.12.2014 року № 110 посада начальника КП «Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами» не відноситься до посадових осіб місцевого самоврядування, так як КП «Міське управління справами» є обслуговуючим персоналом органів місцевого самоврядування і за статтею 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» ця посада також не відноситься до посад державних службовців.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2014 року ОСОБА_2 звертався до Бабушкінського районного суду в порядку адміністративного судочинства з аналогічними позовними вимогами, за результатом розгляду яких постановлено ухвалу у справі № 200/23142/14-а, яка набрала чинності, бо не оскаржувалась сторонами, та за якою зроблено висновки щодо того, що позивач не був державним службовцем чи прирівняною до нього особою, спір виник не з приводу проходження ним публічної служби і позивач звернувся до суду за захистом свого права на працю та її оплату.

Що стосується посилань Дніпропетровської міської ради на відсутність обґрунтувань та визначення розміру відшкодування моральної шкоди, то вони також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки сам факт незаконного відсторонення позивача від виконання службових обовязків, що було визнано судом першої інстанції і в частині чого Дніпропетровська міська рада з рішенням суду першої інстанції від 08 серпня 2016 року погодилась, на думку судової колегії свідчить про спричинення позивачеві моральної шкоди, розмір якої судом було визначено з урахуваннями пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.95 з послідуючими змінами, відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, та що судом першої інстанції і було взято до уваги з врахуванням факту знаходження позивача на лікарняному відразу після незаконного відсторонення від виконання службових обовязків.

Таким чином, вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Суд не допустив порушень матеріального та процесуального права, які могли б тягнути за собою скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2016 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути принесена касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :