Справа № 691/1046/17
Провадження № 2/691/534/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2017 року Городищенський районний суд Черкаської області

в складі :

судді Черненка В.О.

за участю секретаря Сидоренко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городище цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що вона є власником будинку по вул. Грінченка, 51, с. Хлистунівка, Городищенського району, Черкаської області, але зареєстрована та проживає ІНФОРМАЦІЯ_1. В належному їй будинку зареєстровані: її дочка ОСОБА_4, онук ОСОБА_2 та колишній співмешканець її доньки ОСОБА_3 04.12.2016 року померла її дочка ОСОБА_4 ОСОБА_3 з липня 1997 року, а її онук ОСОБА_2 з 01.01.2015 року і по даний час у вищевказаному будинку не проживають, ніякого їхнього особистого майна в даному будинку немає, в утриманні житла участі взагалі не приймають. На даний час, немає ніяких достовірних відомостей про фактичне місце проживання ОСОБА_3, а її онук ОСОБА_2 постійно змінює місця свого проживання. Вона не може в повному обсязі використовувати своє право власності на будинок, а врегулювати дане питання в добровільному порядку не вдається, оскільки місце фактичного проживання ОСОБА_3 їй не відоме і взагалі з липня 1997 року вона його жодного разу не бачила, а її онук ОСОБА_2 добровільно змінити місце реєстрації не бажає. Враховуючи вище викладене, просила визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинком № 51 по вул. Грінченка в с. Хлистунівка, Городищенського району, Черкаської області.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 спочатку заперечував проти задоволення позову, проте під час розгляду справи зазначив, що він дійсно близько двох років у спірному будинку не проживає, на даний час будинок, як житло, його не цікавить, він лише використовував електроенергію з нього, перекинувши провід до свого нинішнього помешкання, яке знаходиться навпроти.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» від 11.10.2017 року № 191. Листа про розгляд справи у його відсутність чи відзиву (заперечення) на позовні вимоги до суду не надходило.

Суд, вислухавши позивача та її представника, відповідача, свідків, які підтвердили, що дійсно відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спірному будинку не проживають, повно та всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засідання, вважає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку по вул. Грінченка, 51 у с. Хлистунівка, Городищенського району, Черкаської області, що підтверджується копією Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 24.01.1989 року, виданого на підставі рішення Виконкому Городищенської районної ради народних депутатів № 13 від 24.01.1989 року.

Відповідач ОСОБА_2, який є онуком позивача та зареєстрований у вказаному домоволодінні, в ньому не проживає з 01.01.2015 року, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради № 1272 від 17.07.2017 року та Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 18.07.2017 року.

Згідно довідки виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради № 2039 від 21.12.2017 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, дійсно проживає без реєстрації з 2010 року за адресою: вул. Грінченка, 60, с. Хлистунівка, Городищенського району, Черкаської області.

Відповідач ОСОБА_3, який був співжителем дочки позивача, та зареєстрований у вказаному домоволодінні, в ньому не проживає з липня 1997 року, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради № 1292 від 20.07.2017 року та Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 18.07.2017 року.

Ні відповідач ОСОБА_2, ні відповідач ОСОБА_3 добровільно своє місце реєстрації не змінюють.

Позивач вважає, що це порушує її права як власника будинку, в звязку з чим звернулася до суду.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Хоча в названій статті сервітут, який встановлено членам сім'ї власником житла, не називається особистим, він за своєю сутністю є таким, оскільки це право можуть мати не всі, а лише конкретні особи - члени сім'ї власника житла. З цього виходить, що особи, які не є (тобто вже не вважаються) членами сім'ї, такого сервітуту не мають. Іншими словами, особи мають особистий сервітут, передбачений цією статтею, доки вони мають статус члена сім'ї власника.

Поняття члена сім'ї визначається в сімейному та житловому законодавстві. За ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Стаття 64 ЖК УРСР визначає як членів сім'ї наймача його дружину, його дітей і батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Членами сім'ї, які мають право на користування житлом власника, є лише особи, які відповідають тим ознакам, що містяться в ст. 405 ЦК України та житловому законодавстві.

Права власника будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право користування власника можливо лише з підстав передбачених законом.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР «Про ратифікацію Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 вже майже 2 роки у спірному жилому приміщенні не проживає, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування будинком, передбачених ст.71 ЖК УРСР немає, в утриманні будинку, його ремонті, участі не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного жилого приміщення як до свого місця проживання, що відповідачем не заперечувалося,

Щодо квитанцій про сплату електроенергії на імя ОСОБА_4 за адресою вул. Грінченка, 51, с. Хлистунівка, Городищенського району, Черкаської області, які надав відповідач ОСОБА_2 як доказ користування електроенергією у спірному будинку та сплати за неї, то, як він сам пояснив, дану електроенергію він використовує у будинку, у якому проживає на даний час (вул. Грінченка, 60, с. Хлистунівка, Городищенського району, Черкаської області), шляхом переведення відповідних проводів до свого нинішнього помешкання, що не може, на думку суду, вважатися прийняттям участі в утриманні спірного будинку та свідчить про інтерес до нього з боку відповідача. Тому, суд вважає за необхідне захистити права позивача як власника спірного будинку та визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_3 вже 20 років у спірному жилому приміщенні не проживає, в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних та інших послуг відповідач участі не приймає, що також свідчить про втрату ним інтересу до спірного жилого приміщення як до свого місця проживання, тому суд вважає за необхідне захистити права позивача як власника спірного будинку та визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР «Про ратифікацію Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383 ЦК України, ст.ст. 71, 150 ЖК УРСР, ст. ст. ст. 2, 4, 5, 9, 10, 12,13, 17, 18, 76 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

позов задоволити. Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, жителя ІНФОРМАЦІЯ_6, таким, що втратив право користування житловим приміщенням по вул. Грінченка, 51 у с. Хлистунівка, Городищенського району, Черкаської області

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право користування житловим приміщенням по вул. Грінченка, 51 у с. Хлистунівка, Городищенського району, Черкаської області

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області, шляхом подачі апеляційної скарги, в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлений 04.01.2018 року.

Суддя ОСОБА_5