Справа № 405/6008/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Івашко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-я особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів посилаючись на те, що сторони з липня 2011 року по червень 2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З часу розірвання шлюбу відповідач перестав займатися вихованням дитини та надавати належну матеріальну допомогу на утримання доньки сторін. З червня - липня 2016 року дитина повністю знаходиться на утриманні позивача та її батьків. Ненадання відповідачем матеріальної допомоги на утримання доньки негативно відображається на матеріальному становищі дитини, не надає можливості забезпечити її належну життєдіяльність. Відповідач офіційно працевлаштований, має постійний дохід, отже має змогу та зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання доньки сторін.

В судовому засіданні позивач та її представника позов підтримали та просять суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дочкою повноліття. Проти задоволення зустрічного позову заперечують та додатково позивач пояснила, що з часу розірвання шлюбу дитина сторін постійно проживає з позивачем за місцем реєстрації. Дитина відвідує садочок та перебуває на обліку у лікаря. Відповідач коштів на утримання дитини не надає, але двічі з часу роздільного проживання привозив дитині подарунки. Позивач ніколи не заперечувала проти зустрічей відповідача з дитино.

В судовому засіданні відповідач первісний позов не визнав та подав до суду зустрічний позов про визначення місця проживання дитина посилаючись на те, що 30 липня 2011 року між сторонами було укладено шлюб, від якого сторони мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням суду від 30.06.2016р., яке набрало законної сили 18.07.2016р., шлюб між сторонами було розірвано. З моменту припинення спільного проживання, сторони домовилися, що донька буде мешкати з позивачем - ОСОБА_1, а на вихідні - з відповідачем ОСОБА_2 Також була домовленість про спілкування дитини з батьками відповідача, які приймали участь у її вихованні. Проте, відповідач систематично порушує вказані домовленості, донька сторін фактично проживає у батьків позивача за первісним позовом, що позбавляє відповідача можливості особисто спілкуватися з дитиною. Позивач проживає окремо від дитини, отже не проявляє до доньки матеріальної турботи. Відповідач має постійне місце роботи та стабільний дохід, характеризується позитивно, алкогольними напоями та наркотичними засобами не зловживає, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває. З урахуванням того, що донька сторін може піти на підготовку до школи, дитині необхідне постійне місце проживання, влаштоване місце для виконання уроків, визначення місця проживання дитини з відповідачем, який в змозі забезпечити дитину всім необхідним, відповідатиме інтересам доньки сторін. Просить суд встановити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком - ОСОБА_2

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника, в якій зазначив, що на час подання заяви - 06.06.2017р. ОСОБА_2 до органу опіки та піклування з приводу визначення місця проживання дитини з ним, що є предметом його позовної заяви, не звертався. (а.с.121)

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 30.07.2011 року між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб (а.с.4), який було розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.06.2016р., яке набрало законної сили 18.07.2016р. (а.с.5).

Сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

Сторони тривалий час проживають окремо.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви, ОСОБА_2 просить визначити місце проживання доньки з ним з тих підстав, що ОСОБА_1 порушуються домовленості щодо надання можливості батьку в спілкуванні дитиною, який має можливість забезпечити належні умови проживання та виховання доньки сторін.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9), та є співвласником зазначеної квартири (а.с.84).

Відповідно до Акту перевірки житлових умов від 22.05.2017р., вказана вище квартира перебуває в задовільному стані, складається з однієї кімнати, в квартирі проживають: ОСОБА_4 - батько (мешкає в селі); ОСОБА_5 - матір; ОСОБА_2 - син (а.с.115).

Згідно даних трудової книжки ОСОБА_2, останній обіймає посаду менеджера в ТОВ «Імпексмаш Прод» (а.с.108-112), за місцем роботи характеризується позитивно (а.с.113), загальна сума нарахованого доходу відповідача за період з 10.03.2017р. по 30.04.2017р. складає 6406,29грн., до сплати у березні 2017р. - 2178,57грн., у квітні 2017р. - 2978,50грн. (а.с.114).

Разом з тим, як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та проживає разом з позивачем ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 (а.с.47).

Відповідно до Акту №55 обстеження умов проживання від 22.05.2017р., складеного Службою у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, зазначена вище квартира складається з однієї кімнати, умови проживання задовільні, в квартирі чисто, прибрано, наявні необхідні меблі, побутова техніка, наявні стіл для навчання, комод для одягу, іграшки, книги, особисті речі. З цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_1; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стосунки в сім'ї теплі, існує взаємопорозуміння. Мати бажає, щоб дитина постійно проживала з нею (а.с.134).

Згідно характеристики, виданої Дошкільним навчальним закладом №672 Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, дитина сторін - ОСОБА_3 поступила в дошкільний навчальний заклад №672 у вересні 2016 року. Вихованням дитини займається матір, яка проявляє любов та турботу до дитини, цікавиться її життям в групі. Дитина завжди чиста, охайна та в хорошому настрої (а.с.137).

Таким чином, твердження відповідача про те, що донька сторін проживає не з позивачем, а з її батьками, стороною відповідача не доведено та спростовано наявними у справі доказами.

Позивач ОСОБА_1 офіційно працевлаштована на посаду продавця в ТОВ «Градус-Т» з 11.07.2017р. та отримує заробітну плату згідно штатного розкладу - 3200,00грн. на місяць (а.с.131-133).

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснено у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року за №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно висновку Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місяця проживання дитини (протокол засідання Комісії №8 від 14.06.2017), орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, 2011 року народження, з матір'ю ОСОБА_1 (а.с.122).

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, суд, з урахуванням інтересів дитини сторін, її віку, забезпечених позивачем належних умов проживання дитини, її виховання та утримання, враховуючи умови проживання відповідача, який фактично проживає в однокімнатній квартирі зі своєю матір'ю, приходить до висновку, що вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2 є необґрунтованими, суперечать на даний час інтересам дитини сторін, тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Пленум Верховного Суду України Постановою № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в підпункті 4 пункту 17 зазначив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у 2017 році прожитковий мінімум на: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривня, з 1 грудня - 1860 гривень.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Як вбачається з виписки за особовим рахунком ОСОБА_2 (а.с.89-94) та квитанцій (а.с.95-97) відповідачем по червень 2016 року здійснювався періодичний переказ коштів позивачеві.

Докази виконання відповідачем свого обов'язку по утриманню малолітньої дитини з липня 2016 року - відсутні.

Виходячи з вищевикладеного, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд враховуючи, що малолітня дитина сторін проживає разом із матір'ю, відповідач тривалий час не надає матеріальну допомогу на утримання доньки в добровільному порядку, враховуючи як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з малолітньою дитиною, так і матеріальне становище відповідача, який непрацездатних осіб на утриманні та стягнень за виконавчими документами не має, офіційно працевлаштований та отримує стабільний дохід, однак добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів підлягає задоволенню, та вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання малолітньої дитини повинен бути встановлений у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати звернення з даним позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дитини з боку позивача, для належного утримання та розвитку доньки сторін.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 640,00 гривень.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 7, 19, 141, 157, 161, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд ,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІПН НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_4, працюючого на посаді менеджера (управителя) з постачання в ТОВ «Імпексмаш» аліменти на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) на утримання дитини - дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.08.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 640 грн. в дохід держави.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-я особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення місця проживання дитини відмовити.

В частині стягнення аліментів за один місяць рішення підлягає негайному виконанню.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.О.Яровенко