ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5382/15-ц
Провадження № 2/210/204/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"17" серпня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Скотар Р.Є.,

за участі секретаря Ширинової К.С.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору позики та іпотеки недійсним, -

в с т а н о в и в :

Позивач, ОСОБА_2 , звернулася 10.11.2015 року до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним договір позики та іпотеки від 31 жовтня 2014 року , укладений між нею та відповідачем ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №1615 від 31 жовтня 2014 року; визнати недійсним перехід права власності на трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яке оформлене на підставі свідоцтва серія та номер НАР №659759, видане 06 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №1539 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер 25159535 від 09 жовтня 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 жовтня 2014 року між нею та відповідачем ОСОБА_5 укладено договір позики та іпотеки , посвідчений приватним нотаріусом, відповідно до якого вона отримала позику в сумі 187814,15 грн. , що на день підписання договору еквівалентно 14500 доларам США, з умовою повернення в строк до 31.12.2014 року, у той час як відповідачем передано їй грошові кошти в розмірі - 161900,00 грн. Виконання основного зобовязання забезпечено іпотекою - трикімнатною квартирою за адресою: АДРЕСА_1, що належить їй на праві приватної власності. На виконання зобовязань за договором нею передано відповідачу 30730,00 грн., що еквівалентно 2000 доларів США, тобто остаточна сума позики, що підлягає поверненню становить 157084,15 грн. Однак, 30.07.2015 року вона отримала від відповідача повідомлення-вимогу, відповідно до якої розмір заборгованості за позикою склав 187814,15 грн., пеня 375600,00 грн., з чим вона не погодилась, склавши повідомлення-вимогу, засвідчену нотаріусом та надіславши на адресу приватного нотаріуса ОСОБА_6 Крім того, на підставі свідоцтва приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6А 08.10.2015 року переоформлено право власності на предмет іпотеки на імя відповідача ОСОБА_5, квартиру виставлено на продаж в мережі Інтернет та ЗМІ. Вважає, що відповідач, використавши долар США, як предмет договору значно погіршив її становище позичальника порівняно з позикодавцем; умови договору містять істотний дисбаланс прав та обовязків на шкоду позичальника, тому є несправедливими. Отже, договір позики та іпотеки, перехід права власності на предмет іпотеки на відповідача мають бути визнані недійсними, у звязку з чим звернулася до суду з цим позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, зазначила, що на виконання договору нею 28.11.2014 р. передано грошові кошти в сумі 14970,00 грн. , 30.12.2014 р. 15760,00 грн., однак відповідач не підписав розписки про отримання коштів, що вона розцінює, як намір заволодіння її майном під час підписання договору. Також, вважає, що приватний нотаріус ОСОБА_6 не мав права вчиняти нотаріальну дію щодо переоформлення права власності на належну їй квартиру, оскільки повідомлення-вимога, надіслана на його адресу відповідачем мала невідповідність суми боргу сумі позики.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_4 ( договір-доручення про надання правової допомоги від 25.11.2015 року) /а.с.40/ в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначив, що посилання позивача на те, що вона отримала у позику меншу суму, ніж зазначено в договорі, не підтверджено доказами, як і те, що нею передано відповідачу 30.12.2014 року 15760,00 грн.; отримання відповідачем на виконання договору позики 14970,00 грн. 28.11.2015 року ним не заперечується; повідомлення-вимогу відповідача щодо повернення суми позики у 30-денний строк позивачем отримано 30.07.2015 року, у той час, як повідомлення-вимога позивача, яка містила застереження нотаріусу не вчиняти будь-які дії, отримана не була; переоформлення права власності відбулося після спливу встановленого строку на підставі п.22 Договору та відповідно до вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку»; з урахуванням вартості квартири та суми сплаченого боргу, зобовязання позивачем виконано не в повному обсязі сума погашення заборгованості склала 14143,32 долара США , у той час як сума позики складає 14500,00 доларів США; зобовязання між сторонами визначено в національній валюті України гривня - у відповідному еквіваленті до долару США, що не заборонено чинним законодавством України; посилання на істотну зміну становища через зміну курсу долара США не є підставою для невиконання зобовязання, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу за його відсутності /а.с.43/, у запереченнях, надісланих на адресу суду, зазначив, що між сторонами укладено договір позики на суму 187814,15 грн. , виконання якого забезпечено іпотекою; 30.07.2015 року за проханням ОСОБА_5 ним передано того ж дня особисто позивачу повідомлення-вимогу щодо виконання зобовязань за договором у 30-денний строк; у звязку з відсутністю доказів виконання зобовязань в повному обсязі після спливу встановленого строку ним було видано ОСОБА_5 свідоцтво про передачу заяви, зареєстроване в реєстрі за №1539 на підставі якого Реєстраційна служба Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області здійснила перехід права власності на обєкт іпотеки відповідно до п.22 Договору та відповідно до вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» ; будь-які заяви щодо наявності судового спору між сторонами він не отримував; просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

В силу ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Позивач звернулася до суду щодо визнання недійсним договору позики та іпотеки, оскільки під час укладення договору порушено вимоги ч.1 ст.203 ЦК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику у справах про визнання правочинів недійсними»(далі Постанова) розяснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК ( 435-15 ) суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Згідно розяснень пунктів 4, 6, 10 Постанови судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 31 жовтня 2014 року між сторонами укладено договір позики та іпотеки , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 , зареєстрований в реєстрі за №1615 від 31 жовтня 2014 року ( далі Договір) /а.с.9/, що відповідає вимогам ч.2 ст.628 ЦК України, якою встановлено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Пунктом 1 Договору встановлено, що позикодавець при укладенні цього договору передав у власність, позичальнику строком до 31.12.2014 року включно, а позичальник прийняла від нього у власність на умовах строкового повернення, строком до 31.12.2014 року, грошові кошти в розмірі 187814,15 гривень, що на день підписання та посвідчення цього договору, за курсом НБУ (1 долар СІЛА = 12,9527 грн.), еквівалентно 14500,00 доларів США. , що засвідчено власним підписом позивача ОСОБА_2 /а.с.11/.

Позивач посилається на порушення вимог законодавства при наданні та одержанні позики в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу.

Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Разом із тим, згідно статтею 524 ЦК України визначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Як вбачається зі змісту Договору його ціна, порядок розрахунків визначено в гривні України у відповідному еквіваленті до долару США, що не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Також, у звязку з тим, позивач вважає, що використання відповідачем долару США для проведення розрахунків по Договору та як предмету договору значно погіршило її становище позичальника порівняно з позикодавцем. Вважає, що умови договору містять істотний дисбаланс прав та обовязків на шкоду позичальника, тому є несправедливими.

Статтею 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Отже, позивач зазначає, що саме визначення зобовязання в іноземній валюті, погіршило її становище позичальника порівняно з позикодавцем.

Однак, саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для визнання умов несправедливими, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, визначаючи грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Крім того, суд враховує, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

Договір укладений в письмовій формі, посвідчений нотаріально, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, Договір підписаний позивачем власноруч, позивач виконувала свої зобовязання за договором, що свідчить про визнання його позивачем.

Таким чином, підстави, зазначені позивачем, що визнання договору позики та іпотеки недійсними, не знайшли підтвердження в судовому засіданні, тому зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо визнання недійним переходу права власності на предмет іпотеки на імя відповідача суд виходить з наступного.

Відповідно пункту 2 Договору Сторони домовились, що таку ж саме суму грошових коштів без нарахування процентів позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві до 31.12.2014 року включно за наступним графіком: до 30.11.2014 року - грошові кошти в розмірі, еквівалентному 1000,00 доларів США, за курсом НБУ на дату повернення та у разі зміни курсу НБУ до долара США на дату повернення грошових коштів, сума буде корегуватися при розрахунках між сторонами, без укладання додаткового договору до цього договору позики, із розрахунку повернення суми у гривнях, яка має бути еквівалентна 1000,00 доларів США; до 31.12.2014 року - грошові кошти в розмірі, еквівалентному 13500,00 (тринадцять тисяч п'ятсот) доларів США, за курсом НБУ на дату повернення та у разі зміни курсу НБУ до долара США на дату повернення грошових коштів, сума буде корегуватися при розрахунках між сторонами, без укладання додаткового договору до цього договору позики, із розрахунку повернення суми у гривнях, яка має бути еквівалентна 13500,00 доларів США. Сума грошових коштів в розмірі 187814,15 гривень, яка буде повертатися позичальником за графіком, у строк встановлений цим договором (до 31.12.2014 року) повинна буде еквівалентна 14500.00 доларів США за курсом НБУ на дату повернення та у разі зміни курсу НБУ до долара США на дату повернення грошових коштів, сума буде корегуватися при розрахунках між сторонами, без укладання додаткового договору до цього договору позики, із розрахунку повернення суми у гривнях, яка має бути еквівалентна 14500,00 доларів США /а.с. 9 зворот/.

У разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, вона зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, пеню в розмірі 1% від загальної суми позики, за кожний день прострочення, розпочинай з 21.12.2014 року ( п.5 Договору) /а.с.9 зв./.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки норми ЦК України не містять жодного винятку як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок одержання встановлюється договором (частина перша статті 1048 ЦК України).

З положень ст. 207 ЦК України вбачається, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктом 21 Договору встановлено, що в разі часткового невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання за договором позики, іпотека зберігається у первісному обсязі, а також іпотекодержатель має право вимагати повернення всієї суми боргу. Сторони домовились про те, що звернення стягнення та реалізація майна в разі звернення стягнення на нього може бути здійснено шляхом, передбаченим Законом України "Про іпотеку". Сторони домовились про те, що вчинення виконавчого напису» буде здійснюватися за рахунок іпотекодавця/позичальника /а.с.10/.

Позивачем ОСОБА_2 на виконання договору позики 28.11.2014 року повернуто відповідачу 1000,00 доларів США, що підтверджується підписом на договорі позики та іпотеки від 31.10.2014 року та не заперечується сторонами /а.с.9/. В гривневому еквіваленті сума повернутої позики складає 14970,00 грн.

Посилання позивача щодо повернення 30.12.2014 року позики в сумі 15760,00 грн. суд не бере до уваги, оскільки позивачем не надано належних доказів передачі грошових коштів відповідачу та відповідачем заперечується факт отримання цієї суми.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7, діловий партнер позивача, пояснив, що був присутній при поверненні позивачем відповідачу частини суми позики, відповідачів відмовився написати розписку, знає, що позивач повернула дві тисячі доларів США.

Відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Оскільки, позивачем не надано доказів виконання зобовязання за договором позики в частині повернення 15760,00 грн., суд не може розцінювати пояснення свідка ОСОБА_8 , як належний доказ.

Отже, судом встановлено, що в установлений Договором строк зобовязання позивачем не було виконано в повному обсязі, що визнано сторонами.

Тому, у звязку з неналежним виконанням позивачем своїх зобовязань за Договором відповідач 30.07.2015 року звернувся в порядку, передбаченому п.21 Договору, до позивача з повідомленням-вимогою, в якій зазначив щодо повернення позики в розмірі 187814,15 грн., пені в розмірі 375600,00 грн. згідно п. 5 Договору, загальна сума, що підлягає поверненню 563414,15 грн. У разі невиконання вимоги в тридцятиденний термін з дня отримання письмової вимоги, відповідачем обрано механізм позасудового врегулювання спору шляхом реєстрації на його імя права власності на предмет іпотеки в порядку, передбаченому п.п.21,22,23,24 Договору, ст.ст.36,37 ЗУ «Про іпотеку» /а.с.15/.

Відповідно до п.22 Договору за домовленістю сторін, у разі невиконання позичальником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, цей договір передбачає передачу права власності на предмет іпотеки та є підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки, що вказаний в цьому договорі. Сторони домовились про те, що право власності на передане в іпотеку майно переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя на наступний день після закінчення тридцятиденнного строку (передбаченого Законом України "Про іпотеку" для добровільного виконання зобов'язань за основним договором) з дня отримання повідомлення про вимогу, що надсилається іпотекодержателем у відповідності до умов цього договору або отримання особистого підпису іпотекодавця, та є підставою для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки. Право власності на майно, що є предметом цього договору, виникає у іпотекодержателя з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно.Сторони домовились про те. що на протязі одного дня з моменту передачі права власності іпотекодержателем на майно, що є предметом цього договору, іпотекодавець зобов'язаний передати всю технічну та іншу документацію, що необхідна для реєстрації права власності на майно.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст.1 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку»; іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Договором, укладеним між сторонами визначено, що у випадку порушення зобовязань позичальником іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору, пунктом 23 якого визначено механізм врегулювання питання іпотекодержатель повинен повідомити іпотекодавця в письмовій вимозі згідно умов цього договору, а також іпотекодержатель має право:у разі несплати боржником у строк позиченої суми грошей, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису;звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Сторонами визначені способи звернення стягнення іпотечного майна та оцінено предмет іпотеки у розмірі 187814,15 грн.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач отримала повідомлення-вимогу 30.07.2015 року, що підтверджується особистим підписом позивача /а.с.60 зворот/.

Таким чином, останнім днем виконання повідомлення-вимоги є 30.08.2015 року.

Позивачем надано суду заяву від 28.08.2015 року, адресовану приватну нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, посвідчену нотаріально, в якій вона виражає незгоду з вимогами ОСОБА_5 у звязку з невірним розрахунком суми заборгованості та суми пені, просить не вчиняти будь-які дії з належним їй майном за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.16/.

Однак, як зазначено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 заява ОСОБА_2 на його адресу не надходила, що вбачається з витягу з Журналу реєстрації вхідних документів (Справа №01-23) за період з 27.08.2015 року по 12.09.2015 року /а.с.61 зворот/. Крім того, в матеріалах справи наявні дві накладні про вручення поштового відправлення курєрською доставкою «Меркурій» №r0146849 від 28.08.2015 року /а.с.17/ та №R0146849 від 28.08.2015 року /а.с. 71/, які містять різні відомості щодо особи, яка отримала лист ( «секретар» та «ОСОБА_6А.» відповідно) та невідповідність часу відправлення та отримання листа ( відправлено 28.08.2015 року о 16.12 год., отримано 28.08.2015 року о 15.00 год.), що викликає сумнів щодо вручення зазначеного листа приватному нотаріусу ОСОБА_6, враховуючи його заперечення цього факту та відсутність запису в журналі реєстрації вхідних документів.

Отже, свідоцтво, серія та номер НАР №659759, видане 06 жовтня 2015 року (реєстрі №1539) приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ( індексний номер 45368424) 09 жовтня 2015 року зареєстровано право власності на квартиру 41 в м.Кривому Розі, вул. Костенка,буд. 29 на імя відповідача, видано з дотриманням вимог Договору, після спливу тридцятиденного терміну з дня отримання позивачем письмової вимоги /а.с.56-58/.

А тому, перехід права власності на спірну квартиру, яке оформлене на підставі свідоцтва , виданого 06 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за №1539 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер 25159535 від 09 жовтня 2015 року відповідає вимогам Договору та чинного законодавства.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 недоведеними та необґрунтованими, тому відмовляє у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11,60,203, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 192, 207, 215, 218,524,256,626,627, 524,526,1047,1048, ст..ст.1,3,17,33,35 Закону України "Про іпотеку суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору позики та іпотеки недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Р. Є. Скотар