Справа № 602/663/17
Провадження № 2/602/245/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" грудня 2017 р. Лановецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Радосюка А. В.

при секретарі Яблонській М. М.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ланівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Якимівської сільської ради Лановецького району Тернопільської області про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, Якимівської сільської ради Лановецького району Тернопільської області про визнання заповіту недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.10.2013 року помер її батько ОСОБА_5. Після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,19 га, яка розташована на території Великовікнинської сільської ради Збаразького району. В подальшому за її заявою нотаріусом було відкрито спадкову справу. Разом з тим, 24.10.2011 року ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений секретарем Якимівської сільської ради Лановецького району Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за №309, згідно якого заповів земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,19 га ОСОБА_3. Позивач вважає, що вказаний заповіт є недійсним, оскільки в її батька в останні роки почастішали випадки не сприйняття дійсних подій. Даний документ складений спадкодавцем людиною не здатною усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, заповідач перебував під тиском, впливом обману, погрози насильства, його оформлення було вимушеним, написаним під впливом важких обставин. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 від 24 жовтня 2011 року, посвідчений секретарем Якимівської сільської ради Лановецького району Тернопільської області за №309, на імя ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги із поданими додатковими обґрунтуваннями підтримали і просили суд позов задовольнити. Крім цього, в додаткових обґрунтуваннях позовної заяви представник позивача вказала, що заповіт, вчинений 24.10.2011 року ОСОБА_6 є недійсним (нікчемним) в силу прямої вказівки статті 1257 ЦК України , оскільки секретарем сільської ради при його посвідченні не було дотримано вимоги ст.1248 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, мотивуючи тим, що заповіт ОСОБА_6 секретарем сільської ради був посвідчений в установленому законом порядку, на момент посвідчення заповіту ОСОБА_6 був у свідомості, стан був стабільний, він все розумів, його бажання на посвідчення заповіту в її користь було вільним та відповідало його внутрішній волі, а тому правових підстав для визнання заповіту недійсним, як це просить позивач, не має. Крім того, відповідач пояснила, що ОСОБА_6 погано бачив, а тому сам заповіту не читав, вказаний заповіт було прочитано вголос секретарем сільської ради, однак він був підписаний заповідачем особисто. При цьому, жодні свідки в сільській раді не були присутні.

Представник відповідача Якимівської сільської ради ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила, що заповіт було складено з дотриманням всіх вимог законодавства. Крім того, вона пояснила, що памятає ОСОБА_6 , який на той момент був при повному розумі і розумів значення своїх дій.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та допитавши свідків, встановив наступне.

ОСОБА_6 помер 10 жовтня 2013 року в с.Якимівці Лановецького району Тернопільської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД №162142 (а.с.6).

Згідно копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №282073, виданого 15 червня 2015 року, ОСОБА_6 на праві власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,19 га, яка розташована на території Великовікнинської сільської ради Збаразького району Тернопільської області (а.с.9).

Як вбачається з заповіту від 24.10.2011 року, посвідченого секретарем Якимівської сільської ради Лановецького району Тернопільської області та зареєстрованого в реєстрі за №309, ОСОБА_6 заповів належну йому на праві власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,19 га, яка розташована на території Великовікнинської сільської ради Збаразького району Тернопільської області, ОСОБА_3 (а.с.11).

Згідно вказаного заповіту від до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_6 і власноручно підписаний ним.

Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.11.2013 року №297/02-31, приватним нотаріусом Збаразького районного нотаріального округу ОСОБА_7 відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадкове майно померлого 10 жовтня 2013 року ОСОБА_6, оскільки нею не предявлено документів, які підтверджують родинні відносини із спадкодавцем (а.с.10).

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2013 року, яке набрало законної сили 10 грудня 2013 року, встановлено, що Луцик (д.п. Фльорчук) ОСОБА_8 є дочкою ОСОБА_6, який помер 10 жовтня 2013 року (а.с.7).

Згідно довідок? виданих Якимівською сільською радою Лановецького району Тернопільської області за №562 від 14.07.2017 року та за №567 від 17.07.2017 року, ОСОБА_6, який помер 10.10.2013 року, проживав без реєстрації в с.Якимівці, вул.Колгоспна, 22 Лановецького району Тернопільської області до дня своєї смерті (а.с.49, 52).

Відповідно до довідки №07-246/02-09, виданої 18.07.2017 року Великовікнинською сільською радою Збаразького району Тернопільської області, ОСОБА_6 був зареєстрований з 15.02.1989 року по 07.06.2007 року в с.Котюжини, вул.Брегівська, 46, а з 07.06.2007 року і до дня смерті 10.10.2013 року в с.Котюжини, вул.Набережна, 41 Збаразького району Тернопільської області (а.с.53).

Згідно посвідчення серії ААБ №257295, виданого 04.12.2001 року Збаразьким управлінням праці, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, був інвалідом війни 2 групи довічно (а.с.40).

Відповідно до довідки МСЕК №043484, виданої 21.06.2002 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом І групи довічно, внаслідок порання, отриманого при захисті Батьківщини, потребує стороннього догляду (а.с.42).

Як вбачається з довідки №101, виданої 04 липня 2017 року Якимівською лікарською амбулаторією Лановецького району Тернопільської області, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно хворів і постійно лікувався амбулаторно з приводу хронічної ішемічної хвороби серця, церебрального атеросклерозу з атеросклеротичною деменцією на пізній стадії захворювання, посттравматичної катаракти і травмою лівого ока з повною втратою зору на ліве око (а.с.12).

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що покійний ОСОБА_6 був його дідом. Оскільки він був інвалідом І групи, постійно хворів, то на протязі 6-7 років до своєї смерті проживав в свого внука, який працює лікарем в с.Якимівці Лановецького району. В діда була втрата зору і він практично нічого не бачив, в нього набрякали ноги. В період посвідчення заповіту дід вже був неадекватний, періодично губився в спогадах. Все це в нього почалося після 90 років. Про посвідчений заповіт дід нічого не згадував і про свої наміри його посвідчити також нічого не казав.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що він працює лікарем Якимівської лікарської амбулаторії Лановецького району Тернопільської області та є онуком покійного ОСОБА_6, який на протязі останніх 9 років свого життя проживав разом з ним і знаходився під його наглядом. В 2011 році дід був більш менш адекватним, однак не завжди орієнтувався в просторі і часі, загострення були періодичними, він лікувався в обласній психоневрологічній лікарні. В час посвідчення заповіту в діда був поганий стан і поганий зір, він вже не бачив читати.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що вона працює секретарем Якимівської сільської ради Лановецького району Тернопільської області. В день посвідчення заповіту до неї прийшла ОСОБА_3, яка сказала, що хоче зареєструвати заповіт. Пізніше вона привезла свого діда ОСОБА_6, який був повністю адекватний. Заповіт склала вона, а заповідач його підписав. Враховуючи те, що ОСОБА_6 не бачив, щоб прочитати заповіт, то вона сама оголосила документ і показала заповідачу, де його підписати. При оголошенні заповіту та його підписі, крім неї та ОСОБА_3, інших свідків не було.

У відповідності до ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина 3 статті 203 Цивільного кодексу України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Частина 2 статті 1257 Цивільного кодексу України встановлює, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як передбачено в пункті 6 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до ч. 2 статті 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст.ст. 225, 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст.225 ЦК України, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

На думку суду, виходячи із даних медичних документів, а також враховуючи покази свідків по справі, хвороби ОСОБА_6 та його вік, станом на день посвідчення заповіту, могли б вплинути на повноту думки заповідача щодо усвідомлення значення своїх дій, можливість керувати ними, на волевиявлення та відповідність його внутрішньої волі при вчиненні 24.10.2011 року заповіту в користь ОСОБА_3, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Разом з тим, при розгляді матеріалів справи, оцінивши надані сторонами пояснення та покази свідків, суд прийшов до висновку, що заповіт, вчинений ОСОБА_6 в користь ОСОБА_3 є нікчемним. До такого висновку суд прийшов із наступних міркувань.

Так, відповідно до ч. 1 ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемний.

Як встановлено судом, загальні вимоги до форми заповіту, передбачені в статті 1247 Цивільного кодексу України при посвідченні 24.10.2011 року заповіту були дотримані.

Згідно ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Відповідно до ст.1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно ст.1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

При розгляді справи судом було встановлено, що заповідач ОСОБА_6 через вади зору не міг сам прочитати заповіт, його вголос було оголошено секретарем Якимівської сільської ради в присутності заповідача та спадкоємниці за заповітом, інших свідків не було, відомості про них в заповіт не занесено.

Разом з тим, в тексті заповіту від 24.10.2011 року секретарем сільської ради вказано, що заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем і власноручно підписаний ним, що не відповідає дійсності, оскільки з показів відповідача та секретаря сільської ради вбачається, що ОСОБА_6 через вади зору заповіту не читав, а останній було оголошено секретарем сільської ради.

Враховуючи вищенаведені пояснення суд прийшов до висновку, що текст заповіту, як це вимагає ст.1248 ЦК заповідачем особисто прочитаний не був, а був оголошений секретарем сільської ради без присутності свідків.

При встановлених доведених обставинах, враховуючи недотримання секретарем сільської ради обовязкової вимоги, передбаченої ст.1248 ЦК України щодо того, що, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках, суд констатує, що заповіт від імені ОСОБА_6, який посвідчений секретарем Якимівської сільської ради 24.10.2011 року та зареєстрований в реєстрі за №309 в користь ОСОБА_3 є нікчемний в силу прямої вказівки закону ч. 1 ст.1257 ЦК України.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», а саме пункту 5, вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення по встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Пункт 7 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року №9 передбачає, що у разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Зазначене також відображено в Узагальненні ВСУ від 24.11.2008р. «Практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема, звернення окремо з вимогою про встановлення нікчемності правочину без застосування наслідків недійсності правочину є правом позивача, тому у випадку предявлення такого факту вона підлягає розгляду з констатацією в резолютивній частині рішення факту нікчемності правочину або відмови в цьому. Якщо позивач не заявляв окрему вимогу про встановлення нікчемності правочину, а посилається на її нікчемність при обґрунтуванні іншої предявленої вимоги, суди не вправі посилатися на відсутність рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинні дати оцінку таким доводам позивача в мотивувальній частині рішення або ухвалити додаткове рішення.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в додаткових обґрунтування до позову вказують, що заповіт від імені ОСОБА_6 від 24.10.2011 року складений з порушенням вимоги щодо його форми та посвідчення, а тому є нікчемним. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом і поряд з цим просять застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ч. 2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 216 Цивільного кодексу України вказує, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

За правилами статті 236 цього Кодексу, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно пункту 6 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи предявлялися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту.

Враховуючи те, що судом при розгляді справи було встановлено нікчемність правочину заповіту, який складений від імені ОСОБА_6 в користь ОСОБА_3 та посвідчений 24.10.2011 року секретарем Якимівської сільської ради Лановецького району Тернопільської області і зареєстрований в реєстрі за №309, а відтак заповіт є нікчемним із дати його вчинення 24.10.2011 року, є таким, що за його умовами юридичні наслідки не настають, а тому, суд вказує, що в даному випадку ОСОБА_3 позбавляється права на спадкування майна померлого 10.10.2013 року ОСОБА_6 по заповіту, спадкування відбувається по закону і право на яке має дочка померлого ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги і за заявою якої приватним нотаріусом Збаразького районного нотаріального округу ОСОБА_7 заведена спадкова справа до майна померлого батька ОСОБА_6.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 18, 77-81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 216, 225, 236, 1248, 1251, 1253, 1257 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (мешканка с.Великий Кунинець Збаразького району Тернопільської області) до ОСОБА_3 (мешканка с.Великі Кусківці Лановецького району Тернопільської області), Якимівської сільської ради Лановецького району Тернопільської області (с.Якимівці Лановецького району Тернопільської області) про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 від 24 жовтня 2011 року, посвідчений секретарем Якимівської сільської ради Лановецького району Тернопільської області за №309, на імя ОСОБА_3.

Повне судове рішення буде складене 02 січня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Лановецький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступної та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ОСОБА_12