Дата документу 23.08.2017
Справа № 501/1234/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2017 р. м. Чорноморськ

Іллічівський міський суд Одеської області у складі :

головуючого судді - Смирнова В.В.,

при секретарі - Бабенко С.А.,

за участю

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, діючій в інтересах ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2,третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Іллічівського міського суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Позивач в позовній заяві стверджує, що відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо якого не виконує батьківських обов'язків по його вихованню та просить суд про наступне:

- позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, вказував, що змінив свою поведінку, просив не позбавляти його батьківських прав щодо неповнолітньої дитини.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Судом винесено ухвалу про розгляд справи у відсутності нез'явившогося представника третьої особи.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

З копії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_1 є матір'ю малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

Батьком дитини в свідоцтві про народження зазначений ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7), але зі слів позивача з 2015 р. відповідач проживає окремо від сім'ї, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться здоров'ям сина, його розвитком, не приймає участі у його вихованні, на час знаходження в лікарні в травні 2017 р. не надав дитини коштів на ліки та продукти харчування. Згідно листів Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області відносно ОСОБА_2 була проведена профілактична бесіда після звертання ОСОБА_1 щодо негідної поведінки відповідача (а.с. 11-12).

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Части 1, 2 ст. 11, ст. 12, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» встановлюють, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів.

Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. 164 ч.1 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ст. 8 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини визначає, що кожен має право на повагу до свого сімейного життя.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінати і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.) роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що особа ухиляється від їх виконання свідомо. А це означає, що вона вперто та систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати свій батьківський обов'язок.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Як вже зазначалось вище, застосується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

В рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначено, що якщо рішення про встановлення державної опіки над дітьми мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків потрібно з'ясувати, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. Той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Застосування в українському праві практики Європейського суду з прав людини врегульовано Законом України від 23 лютого 2006 р. "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 17 якого встановлено, що українські суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ч.3 ст.51 Конституції України, ст. 164-167 СК України, ст.. 11-14 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р., ст..ст.9,10,14 Закону України «Про соціальну роботу з дітьми та молоддю» від 21.06.2001р., постановою Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.)», ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, Конвенцією Про права дитини від 20 листопада 1989 р., суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, діючій в інтересах ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 судовий збір на користь держави в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Іллічівський міській суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя В.В. Смирнов