У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» про визнання протиправним та скасування наказу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» (далі - ДП «Національна опера України імені Т.Г. Шевченка») про визнання протиправним і скасування наказу відповідача від 02 грудня 2016 року № 899-к «Про повідомлення щодо зміни істотних умов праці художнього та артистичного персоналу ДП «Національна опера України імені Т.Г.Шевченка» в частині, що її стосується.

На обґрунтування позову зазначала, що вона працює у відповідача та спірним наказом її повідомлено про зміну істотних умов праці та встановлення контрактної форми праці.

Указаний наказ на її думку є протиправним та підлягає скасуванню на тій підставі, що відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України запровадження контрактної форми не є зміною істотних умов праці, будь-яких правових актів щодо зміни організації виробництва та праці на ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» відповідач не приймав; зміни умов праці не було погоджено з профспілкою.

Крім того, закон на підставі якого внесені зміни до Закону України «Про театри і театральну справу» порушує її права, оскільки замість безстрокового трудового договору вводиться контрактна форма, яка має поширюватись на тих осіб, які укладають трудові договори після набрання ним чинності.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року, залишеним без зміні ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем було видано наказ на підставі закону та з дотриманням трудових прав позивача.

За приписами ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Законом України від 28 січня 2016 року № 955-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» ст. ст. 19, 20 Закону України «Про театри і театральну справу» викладено у новій редакції.

Частинами 1, 2 ст. 20 Закону України «Про театри та театральну справу» передбачено, що до професійних творчих працівників театру належать художній та артистичний персонал театру. Трудові відносини з професійними, творчими працівниками, художнім та артистичним персоналом державних та комунальних театрів оформлюються шляхом укладання контрактів.

Відповідно до п. 2, 3 Прикінцевих положень Закону № 955-VIII, набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних та комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури згідно з п. 9 ст. 36 КЗпП України. Ця норма не поширюється, на професійних творчих працівників комунальних закладів культури у територіальних громадах з населенням до 5 тисяч жителів. З працівниками художнього та артистичного персоналу, які перебувають у трудових відносинах з державними та комунальними закладами культури, протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом укладається контракт строком від одного до трьох років без проведення конкурсу.

Судами встановлено, що наказ від 02 грудня 2016 року № 899-к «Про повідомлення щодо зміни істотних умов праці художнього та артистичного персоналу ДП «Національна опера України імені Т.Г. Шевченка» виданий відповідачем на виконання положень вищезазначеного закону, про що безпосередньо зазначено в наказі.

Також у наказі вказано, що зміна істотних умов праці полягає саме у зміні форми трудового договору на контракт.

За таких обставин висновки судів про те, що необхідність погодження даного питання з профспілковим органом та застосування до спірних правовідносин Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» відсутня та запровадження контрактної форми трудового договору стосується лише працівників, яких будуть приймати на роботу після набрання чинності Законом № 955-VІІІ суперечать п. 2, 3 Прикінцевих положень цього Закону є обґрунтованими.

Отже висновки судів про відсутність підстав для задоволення позову є правильними.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик