Ухвала іменем україни 22 листопада 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Мостової Г.І., суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Кадєтової О.В., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про знесення самочинного будівництва, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 06 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_2. Власником сусіднього будинковолодіння є ОСОБА_4

Зазначала, що на території будинковолодіння ОСОБА_4 зведено гараж із надбудовою з порушенням норм протипожежної та санітарно-будівельної безпеки, чим, на її думку, створена загроза безпеці її будинку, у зв'язку із чим вона звернулась до суду із позовом про зобов'язання

ОСОБА_4 знести незаконно (самочинно) побудований гараж із надбудовою у АДРЕСА_1

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від

26 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 06 березня

2017 року рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від

26 квітня 2016 року скасовано, ухвалене нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Зобов'язано ОСОБА_4 знести будівлю гаража з надбудовою у

АДРЕСА_3.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Закарпатської області від 06 березня 2017 року та залишити в силі рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 26 квітня 2016 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не здійснював будівельних робіт на належній йому земельній ділянці щодо спорудження спірного гаражу з надбудовою.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірний гараж з надбудовою, який належить відповідачу, є самочинним будівництвом та порушує права позивача, яка є сусіднім землекористувачем.

Колегія суддів не може погодитись із висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Стройненської сільської ради від 16 грудня 2010 року № 8.

Власником житлового будинку АДРЕСА_5 є ОСОБА_4 на підставі рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 13 лютого 2015 року.

Згідно листів Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області господарська будівля (гараж із надбудовою) у с. АДРЕСА_6 збудована самовільно, без будівельного паспорта та без повідомлення про початок будівельних робіт, у зв'язку із чим було видано відповідні приписи та притягнено ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності (а. с. 4, 5, 133, 134).

Відповідно до листа управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області (а. с. 6) при проведенні будівництва гаража з надбудовою на земельній ділянці ОСОБА_4, остатннім порушено вимоги додатку 3.1 (обов'язковий) п. 1 таблиці 1 (примітка 3) ДБН 360-92** «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень» щодо відстані між будівлями III ступеню вогнестійкості.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від

20 грудня 2016 року виконані будівельні роботи (або окремі елементи об'єкта нерухомого майна, конструкції, вироби, матеріали тощо) з будівництва гаража з надбудовою у с. АДРЕСА_6 не відповідають протипожежним вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва. Невідповідність полягає у недотриманні

ДБН 360-92** п.3.25, а також недотримання протипожежних вимог. Перебудова будівлі гаража з надбудовою для приведення її відповідно до норм і правил практично неможлива без знесення, однак можливо до наближених указаних норм в правил за таких умов: виконання робіт по зміні форми покрівлі з двосхилої на односхилу з ухилом даху в сторону двору домоволодіння АДРЕСА_7 водовідведення з покрівлі влаштувати в сторону свого двору; виконання робіт по демонтажу тераси зі сторони головного фасаду будівлі гаража з надбудовою. На день проведення експертизи визначити час побудови гаража з надбудовою на видається можливим; за даними технічного паспорта № 1847 будівля споруджена була станом на 14 січня 2014 року.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ст. 25 Закону України «Про основи містобудування» особи, винні у: недотриманні державних стандартів, норм і правил при проектуванні і будівництві; проектуванні об'єктів з порушенням затвердженої у встановленому порядку містобудівної документації; виконанні будівельних чи реставраційних робіт без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту або з відхиленням від нього; самовільній зміні архітектурного вигляду споруди в процесі експлуатації; недотриманні екологічних і санітарно-гігієнічних вимог, встановлених законодавством при проектуванні, розміщенні та будівництві об'єктів; прийнятті в експлуатацію об'єктів, зведених з порушенням законодавства, державних стандартів, норм і правил; наданні інформації, що не відповідає дійсності, про умови проектування і будівництва чи у необґрунтованій відмові надати таку інформацію, - несуть відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених ст. ст. 391, 396 ЦК України, ст. 103 ЗК України. При цьому згідно з п. 5 вказаної постанови такі особи мають право на подачу позову за умови доведення наявності порушеного права.

Позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення.

Враховуючи, що ОСОБА_4 став власником спірного домоволодіння лише на підставі рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 13 лютого 2015 року, при цьому згідно з даними технічного паспорта № 1847 гараж з надбудовою був споруджений у січні 2014 року, доказів здійснення вказаного будівництва відповідачем не надано, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку, що належність ОСОБА_4 домоволодіння на праві власності станом на час розгляду справи в суді є безумовною підставою для зобов'язання останнього знести спірну забудову.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого згідно із законом, а тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 06 березня

2017 року скасувати, залишити в силі рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 26 квітня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: І.М. Завгородня

О.В.Кадєтова

Л.М.Мазур

О.В. Попович