Справа № 345/1615/17
Провадження № 22-ц/779/1377/2017
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Василишин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Максюти І.О.,

секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Ріп'янська сільська рада Калуського району про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання зрізати черешню, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 17 липня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Ріп'янська сільська рада Калуського району про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання зрізати черешню, що росте на межі суміжних земельних ділянок.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона із відповідачем є суміжними землекористувачами. ОСОБА_2 самовільно знищила межовий знак у вигляді бетонної бордюри, котра була споруджена нею у 1982 році та встановила свій металевий стовпчик впритул до її, таким чином змістивши межу в її сторону на 40 см.

На межі земельної ділянки, що належить відповідачу росте черешня, яка заважає їй встановити межовий паркан, однак ОСОБА_2 відмовляється її зрізати.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 17 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що поза увагою суду залишено той факт, що актом від 07 серпня 2015 року було рекомендовано земельній комісії Ріп'янської сільської ради встановити межу між присадибними ділянками сторін.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що з одного боку черешні майже за 2 м від неї встановлений бетонний бордюр з металевою сіткою і черешня практично заважає протягнути рівну лінію до наступного стовпчика, який забетоновано на поперечній межі.

Вважає, що місцевий суд, розглядаючи справу, не здійснив оцінки доказів, а обмежився тільки їх формальним перерахунком.

Вказує, що поза увагою суду залишилася пропозиція позивача щодо виїзду суду на місце для огляду черешні де вона росте та в якому місці є спір за межу.

Зазначає, що посилання суду на ч.ч. 3, 5 ст. 158 ЗК України, на Інструкцію про встановлення (відновлення) меж на постанову Пленуму ВСУ з цього питання є невірним, оскільки дані норми не регулюють відносини з яких виник спір.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали по вищенаведених мотивах.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Представник Ріп'янської сільської ради в судове засідання не з'явився, направив суду заяву, у якій просить розглядати справу у його відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що межа між земельними ділянками сторін по справі не встановлена, а тому неможливо встановити чи росте черешня на межі між їхніми земельними ділянками.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є суміжними землекористувачами.

Рішенням виконкому Ріп'янської сільської ради від 18 грудня 1997 року ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,85 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку - 0,22 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,60 га, надано в постійне користування 0,02 га, 2 кв.м. вздовж дороги не приватизовувати - 0,01 га

З акту від 07 серпня 2015 року, складеного комісією в складі заступника начальника управління Держземагентства у Калуському районі, завідувача сектора житлово-комунального господарства та будівництва районної державної адміністрації, головного спеціаліста відділу містобудування та архітектури райдержадміністрації вбачається, що при огляді межі між присадибними ділянками мешканців ОСОБА_3 (чоловік позивача) та ОСОБА_5 (чоловік відповідача) встановлено, що на межі між домоволодіннями знаходиться черешня та частина стовбура сухого дерева, які потрібно зрізати для можливості встановлення межі та влаштування огорожі між даними присадибними ділянками. Комісією рекомендовано земельній комісії Ріп'янської сільської ради встановити межі між присадибними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Відповідно до акту від 25 серпня 2015 року, складеного комісією Калуської РДА, встановлено, що державні акти на право власності на земельні ділянки ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_1 не виготовлені; комісія рекомендувала вищезазначеним громадянам відновити межу між земельними ділянками за старою межею. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечень під час обмірів земельних ділянок та встановлення спільної межі не мали і погодилися з рекомендаціями комісії. Проте, станом на 26 серпня 2015 року ОСОБА_1 повідомила, що з наданими усними рекомендаціями та висновками комісії не погоджується.

Відповідно до п. г) ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно з ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

За змістом вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи докази, які б вказували на визначення між сторонами меж суміжних земельних ділянок відсутні. В порядку визначеному ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» сторони дане питання не вирішили, не зважаючи на ряд розпорядчих та рекомендаційних актів, держані акти на вказані земельні ділянки не виготовлялися.

Ухвалою суду від 21 червня 2017 року у даній справі за заявою позивача ОСОБА_1 позовні вимоги в частині відновлення межі між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що позивач не довела обставини, на які вона посилалася, а саме, що черешня росте на межі між земельними ділянками сторін та підлягає ліквідації, оскільки створює перешкоди в користуванні земельною ділянкою позивача. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Посилання апелянта на акт від 07 серпня 2015 року комісії при райдержадміністрації (а.с.11), яким рекомендовано земельній комісії Ріп'янської сільської ради встановити межу між присадибними ділянками сторін на увагу не заслуговує, оскільки вказує на необхідність здійснення сторонами ряду заходів для встановлення твердої межі між земельними ділянками та не підтверджує доводи позову.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують.

Рішення суду відповідає вимогам закону, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 17 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуюча Л.В. Василишин

Судді: О.В. Пнівчук

І.О. Максюта