Справа № 359/875/16-ц
Провадження № 2/359/95/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» серпня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Шляхетко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

24.03.2016 ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просить: стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість по відсоткам за кредитним договором № К3ХRF604010044 від 24.08.2007 р. нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 19.01.2011 р. по 19.01.2016 р. в розмірі 25 126 гривень 35 копійок, а також понесені судові витрати. (а.с.2-4).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №К3ХRF604010044 від 24.08.2007 р. відповідач отримав кредит у розмірі 4422 грн.60 коп. на строк з 24.08.2007 р. по 24.08.2008 р. включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,42% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.. Він зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам», «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач також стверджує, що при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 10 % на місяць від суми залишку непогашеної заборгованості. Позивач виконав свої зобов'язання, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому у договорі та стверджує, що відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 19.01.2016 р. має прострочену заборгованість в розмірі 4172,08 грн. Кошти банку не повернуті, договір не є розірваним чи припиненим, а тому відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Зазначив, що строк прострочення за тілом кредиту за період відповідний загальному терміну позовної давності з 19.01.2011 р. по 19.01.2016 р. становить 1825 днів, розмір ставки в день становить 0,33 %, отже сума заборгованості по відсоткам складає 25126 гривень 35 копійок (4172,08х0,33%х1825днів / 100).

В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 18.07.2016 року подав до суду зустрічний позов до ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просить суд визнати недійним кредитний договір №К3ХRF604010044 від 24.08.2007 р., укладений між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що кредит в Приватбанку не брав, ніякого договору не підписував, оскільки на час оформлення кредиту 24.08.2007 р. його паспорт був загублений. Також зазначив, що долучена банком до позовної заяви копія паспорту серії СМ 986008, видана Бориспільським МРВ 09.10.2007 р., на момент взяття кредиту ще не існувала. Звернув увагу суду, що 24.08.2007 р. також на його загублений паспорт був оформлений кредит і у «Правекс-Банк». Крім того, він звертався до ПАТ КБ Приватбанк із письмовою заявою та просив розібратися у даній ситуації, однак представники банку вимагали повернення кредиту, якого він не брав.

01.08.2016 р. суд, у відповідності до вимог ст.ст.123,124 ЦПК України, прийняв до сумісного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним від 18.07.2016 р. (а.с. № 90).

Представник ПАТ «КБ « Приватбанк» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, щодо зустрічного позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Відповідач та його представник в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, проти їх задоволення заперечував. Також просили застосувати строк позовної давності (а.с.113-116). Зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини та обєктивно оцінивши докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що 24 серпня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та фізичною особою, яка представилась ОСОБА_1, було укладено кредитний договір № К3ХRF604010044 про надання строкового кредиту в сумі 4422,6 грн. на споживчі цілі на строк 24.08.2007 р. по 24.08.2008 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,42% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (10,% в місяць при порушенні зобовязань із погашення кредиту- п.4.2 Умов), а саме: з метою оплати товару Ж/к ТВ SAMSUNG LE26R82BX, придбаного в ТОВ «Бравіс» на підставі видаткової накладної №БВ-2399 від 24 серпня 2007 року( а.с. 9-13, 162, 165-169).

З долучених до позовної заяви документів встановлено, що особу заявника позичальника, було встановлено на підставі паспорту громадянина України серії СК №415071, виданого Бориспільським МРВ УМВС України в Київській області 12.12.1996 року, та картки фізичної особи-платника податків на імя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.163,164).

Крім того в заявах позичальника було зазначено домашній адрес, домашній номер телефону, а також місце роботи ТОВ «Ай-Ті-Ай Сервіс», прямий робочий номер 228-23-06 (а.с.9).

Позивач стверджує, що виконав свої зобовязання в повному обсязі та, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, кредит в порядку і термін, передбачений кредитним договором не повертає, у зв'язку з чим у останнього станом на 19.01.2016 року виникла прострочена заборгованість в розмірі 4 172 грн.08 коп..

На підтвердження цих обставин позивачем поданий лише розрахунок заборгованості (а.с.7-8).

При цьому, належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт видачі (перерахування коштів) відповідно до умов укладеного договору суду надано не було, зокрема і відповідно до ухвали про витребування доказів від 17 жовтня 2016 року (а.с.122-126), оскільки надані суду Акт приймання-передачі товару, видаткова накладна та рахунок-фактура не є такими достатніми доказами, оскільки самі по собі не підтверджують факту видачі кредиту (а.с.166,167,168).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно п. 1 ст. 626, ст. 629 ЦК України договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, й який є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 2 ст. 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

В ході судового розгляду справи встановлено, що в паспорті, який був наданий позичальником для отримання кредиту, була вклеєна фотографія іншої особи, а не ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідача у даній справі, що встановлено дослідженням наданої на вимогу суду копії паспорта громадянина України серії СК №415071, виданого Бориспільським МРВ УМВС України в Київській області 12.12.1996 року (а.с.163), та дійсного паспорту відповідача серії СМ 986008, виданого Бориспільським МРВ 09.10.2007 р., копія якого також міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.14).

Крім того, встановлено, що згідно з даними трудової книжки відповідача ОСОБА_1 (а.с.79-81) відповідач у вказаному в заяві (а.с. 9) товаристві не працював.

Відповідач ОСОБА_1 з приводу укладених від його імені невстановленою особою кредитів, звертався 10.07.2009 року до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та у 2013 році до ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК».

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в своєму листі від 17.07.2009 року №30.1.0/2-090714/706 повідомив відповідачу, що для розслідування обставин звернення, проводиться службове розслідування службою безпеки ГО ПриватБанку по закінченню розслідування йому буде направлена обґрунтована відповідь (а.с.28).

При цьому, ПАТ КБ «ПРАВЕКС- БАНК» у своєму листі від 25.10.2013 року №3564/85-БТ повідомив відповідачу, що за результатами проведеного службового розслідування було знайдено факти, які вказують, що справжній ОСОБА_1 дійсно не отримував кредит 24.08.2007 року (а.с.29).

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_1, з приводу втрати ним паспорта на своє імя 20.10.2007 року звертався до Бориспільського МРВ ГУ МВС України в Київській області, де повідомляв, що виявив відсутність паспорта 06.07.2007 року (а.с.34).

З відповіді старшого слідчого СВ 1-го відділу поліції Деснянського управління Національної поліції у м.Києві ОСОБА_2 від 14.07.2016 року (а.с.98) встановлено, що в провадженні відділу знаходиться кримінальна справа №53-2839 від 21 жовтня 2008 року за ознаками складу злочину ч.1 ст.190 КК України, та що в ході розслідування встановлено, що 24.08.2007 року невстановлена особа, яка назвалась гр. ОСОБА_1, звернувся до пункту видачі споживчих кредитів АКБ «Правекс-Банк» із заявою про отримання кредиту на споживчі цілі, і в подальшому зясувалось, що ОСОБА_1 НОМЕР_1 втратив до отримання кредиту. В подальшому дізнання по кримінальній справі було зупинено.

Крім того, встановлено, що при зверненні до суду, позивач приєднав копію діючого паспорта відповідача серії СМ №986008, виданого 09 жовтня 2007 року, тобто після укладення, вищезазначеного договору кредиту № К3XRF 604010044 від 24.08.2007 року. (а.с.14).

17 жовтня 2016 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області за клопотанням представника відповідача по первісному позову по справі була призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено експерту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с. № 122-124).

24.02.2017 року на адресу суду надійшло повідомлення судового експерта КНДІСЕ( а.с.151,152) про неможливість надання висновку, оскільки станом на 24.02.2017 року оригінал кредитного договору № К3XRF 604010044 від 24.08.2007 року для проведення судово-почеркознавчої експертизи від ПАТ КБ «Приватбанк» до КНДІСЕ не надійшов, а був наданий суду лише 14.07.2017 (а.с.161,162).

Наведене свідчить, про те, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ухилився від проведення судової експертизи, в той час, як відповідач ОСОБА_1 свої обовязки відповідно до ухвали про призначення експертизи виконав: сплатив вартість експертизи та надав зразки почерку (а.с.143,148,149).

Відповідно до вимог ч.1 ст.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено той факт, що кредитний договір № К3ХRF604010044 від 24.08.2017 року було укладено і підписано від імені відповідача ОСОБА_1 самим відповідачем, а не сторонньою особою, зображення якої міститься на долученій до матеріалів справи та наданій позивачем копії паспорту, виданого на імя ОСОБА_1 та втраченого ним паспорту (а.с.163).

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Як роз'яснив пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 14, 21 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. №5, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема статті 215,1048 - 1052, 1054 1055 Цивільного кодексу України, статті 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази та аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено, що саме ОСОБА_1 уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» спірний кредитний договір, а також не доведено факту видачі кредиту в розмірі 4 422 гривень 60 копійок, та отримання грошових коштів у вказаному розмірі відповідачем. В звязку з чим, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити.

Судом також враховано, що відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (ст.253 ЦК України).

Кредитний договір було укладено 24.08.2007 року, кінцевий строк повернення кредиту до 24.08.2008 року, а ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості - 24.03.2016 року, тобто з пропуском загального строку позовної давності- 3 роки, встановленого законом.

Проте, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд прийшов до висновку, що наявні інші наведені в рішенні підстави для відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк»: недоведеність позовних вимог та недійсність укладеного договору.

Так, суд прийшов до висновку, що вимоги ОСОБА_1 за зустрічним позовом є обґрунтованими та повністю знайшли своє підтвердження доказами, наявними в матеріалах справи, оскільки волевиявлення відповідача не було направлено на укладення кредитного договору, який ним не укладався та не підписувався, а був укладений від його імені іншою невстановленою особою, в звязку з чим наявні передбачені ст.ст.203,215 ЦК України підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України понесені ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Крім того, ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.08.2016 року, позивач за зустрічним позовом був звільнений від сплати судового збору. Тому, у відповідності до ст.88 ЦПК України, сума судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок підлягає стягненню з ПАТ КБ «Приватбанк», відповідача за зустрічним позовом, на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 60,61, 79, 88,146, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним задовольнити.

Визнати кредитний договір № К3XRF 604010044 від 24.08.2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 недійсним з моменту укладення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» судовий збір на користь держави в сумі 551 гривня 20 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Муранова-Лесів