АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4310/17 Справа № 199/931/6-ц Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В.В. Доповідач - Бараннік О.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2017 рік жовтень 19 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Бараннік О.П.,

суддів - Пономарь З.М., Посунся Н.Є.,

при секретарі - Гречишниковій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, пені, 3% річних та інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобов'язання, а також моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що у січні 2015 року він разом з відповідачем ОСОБА_2 виїхали в Республіку Польща на заробітки. Але у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не мав коштів на поїздку, але багато разів стверджував, що розуміє всю серйозність обставин та обіцяв повернути свою частину витрат, понесених при оформленні віз, страховки, проїзду, харчуванні, проживанні та інших поточних витрат, заробивши гроші в Польщі, позивач повністю взяв на себе оплату цієї частини витрат ОСОБА_2, на підтвердження чого ОСОБА_2 була складена власноручно в Польщі боргова розписка від 23.02.2015 року на суму 4 853 злотих з вказівкою дати повного повернення боргу до 01.01.2016 року.

Посилаючись таким чином на вказані обставини, а також на те, що під час перебування в Польщі ОСОБА_2 категорично відмовився працювати і кинувши його повідомив, що ніяких грошей він йому повертати не збирається, позивач вимушений був звернутись з даним позовом до суду, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь суму боргу у розмірі 30 190 гривень 51 копійки, суму пені у розмірі 5 242 гривень 91 копійки, суму втрат від інфляції у розмірі 3 441 гривні 72 копійок, суму 3% річних у розмірі 878 гривень 48 копійок, суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 14 798 гривень 78 копійок, суму судового збору у розмірі 551 гривні 20 копійок, витрати на банківське обслуговування у розмірі 7 гривень та витрати за сплату почтового збору у розмірі 9 гривень 40 копійок, а всього 55 120 гривень.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнута заборгованість за договором позики у розмірі 32 375 гривень 88 копійок, 3% річних за прострочення грошового зобов'язання у розмірі 1 186 гривень 81 копійки, а також судові витрати по справі по оплаті судового збору у розмірі 551 гривні 20 копійки, а всього 34 113 гривень 89 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на допущені судом першої інстанції при вирішенні спору по суті норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду наявним у справі доказам та обставинам справи, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з процесуальним та матеріальним законом постановив рішення, яким частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3.

Доводи ОСОБА_2 про те, що у позовній заяві позивач сам посилався на те, що ним була здійснена оплата за нього, відповідача по справі, понесених витрат, тоді як договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, і чого в дійсності місця не мало, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки наявна в матеріалах справи розписка, проти укладання якої ніхто із сторін не заперечує, свідчить про те, що виниклі між сторонами правовідносини, саме ними за взаємною домовленістю та вільним волевиявленням, були оформлені борговою розпискою, яка як документ підтверджує факт виниклого між сторонами по справі боргового зобов'язання.

Таким чином, з огляду на викладене, а також на те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, судова колегія вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути принесена касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :