ЄУН № 336/7494/16-ц
пр. № 2/336/2422/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

14 листопаду 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування будинком,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом, уточненим в ході розгляду справи, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, вказавши, що позивач є власником будинку № 100 по вул. Волоколамській у м. Запоріжжя. У вказаному будинку зареєстровані проживаючими, але фактично не мешкають з 2015 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які не є членами родини позивача, а зареєстровані за вказаною адресою з дозволу та за згодою попереднього власника квартири. Оскільки відповідачі не є членами родини позивача та більше року в будинку не мешкають без поважних причин, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком № 100 по вул. Волоколамській у м. Запоріжжя.

Позивач у судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення наполягаючи на задоволенні позовних вимог.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про місце та час розгляду справи повідомлялись за допомогою оголошення у пресі у звязку з відсутністю відомостей про їх фактичне місце проживання. Керуючись ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне.

Будинок № 100 по вул. Волоколамській у м. Запоріжжя на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 22.09.2015 року, що підтверджено копіями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7, 8, 9, 10).

На час розгляду справи в будинку зареєстровані проживаючими відповідачі ОСОБА_2П з та ОСОБА_3, що підтверджено довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с. 11, 94).

При вирішенні справи суд виходить з такого.

Статтею 401, 404 ЦК України встановлено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Стаття 405 ЦК України вказує, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно положень ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі:

1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом;

2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут;

3) спливу строку, на який було встановлено сервітут;

4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту;

5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд;

6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Стаття 391 ЦК України надає право власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи, що відповідачі не є членами родини позивача, яка є власником будинку, правових підстав користуватися будинком не мають, оскільки втратили та5кі підстави зі смертю попереднього власника будинку, тож суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені наданими доказами, у звязку з чим вбачає підстави для задоволення позовних вимог та визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком.

Також з відповідачів належить стягнути на користь позивача судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування будинком задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування будинком № 100 по вул. Волоколамській у м. Запоріжжя.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування будинком № 100 по вул. Волоколамській у м. Запоріжжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 275,61 гривень (двісті сімдесят пять гривень 61 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 275,60 гривень (двісті сімдесят пять гривень 60 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк