РІШЕННЯ
Іменем України
28.12.2017 року м. Львів
ранківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Мартинишин М. О.

при секретарі Потюк В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , Франківської районної адміністрації Львівської міської ради,

з участю третьої особи: органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради

про припинення права на користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку, суд,

в с т а н о в и в:
Позивач ОСОБА_3 звернулася із позовом до ОСОБА_2 , Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, у якому із урахуванням уточнених вимог, просила припинити право неповнолітнього ОСОБА_2 на користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача, Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради, зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Свій позов обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі Реєстраційного посвідчення від 17 липня 2002 року серії НОМЕР_1 . Неповнолітній ОСОБА_2 , який є її племінником, був зареєстрований у квартирі ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ніколи у квартирі не проживав. При реєстрації відповідача за спірною адресою, її (позивача) згоди ніхто не отримував. У квартирі відсутні будь які речі відповідача. Жодних прав, на думку позивача, відповідач на квартиру ОСОБА_1 не має, оскільки між ними відсутні будь які договори на користування квартирою, відсутні також будь які речові права на чуже майно. Наявність реєстрації відповідача у квартирі створює позивачу перешкоди у реалізації права власника, зокрема на продаж квартири, оскільки для продажу квартири у якій зареєстрований неповнолітній необхідним є згода органу опіки та піклування. Просить позов задоволити.

У судовому засіданні представник позивача, адвокат Іванов О. О., позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позову. Просив позов задоволити.

Представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_2 - мати ОСОБА_4 , у судовому засідання позов заперечила та пояснила, що позивачка ОСОБА_1 є її сестрою. На праві власності позивачці належить квартира у якій прописаний її неповнолітній син. При реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за спірною адресою згоди позивачки дійсно не отримувала, оскільки зареєструвала дитину ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації, на що згода за законодавством не потрібна. У листопаді 2014 року ОСОБА_4 була знята з реєстрації за спірною адресою на підставі рішення суду. Від моменту народження сина ОСОБА_2 , вони разом проживають у квартирі АДРЕСА_3 . Ця квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .. Із ОСОБА_5 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, він є батьком неповнолітнього ОСОБА_2 .. У квартирі АДРЕСА_1 ні відповідач ОСОБА_2 , ні вона ОСОБА_4 ніколи не проживала. Жодних договорів про користування квартирою позивачки немає. ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивачки ОСОБА_1 , у них відсутні будь які взаємні права та обов`язки. Вона не згідна із позовними вимогами, оскільки вважає що їх з сестрою батько несправедливо розпорядився квартирою АДРЕСА_1 на користь сестри ОСОБА_1 . Вважає, що квартира має належати їй, приватизація квартири проведена незаконно. Окрім того вказує на те, що рішенням судів спір вже вирішений, й у позові ОСОБА_1 відмовлено, тому провадження підлягає закриттю.

Представник відповідача Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Представник третьої особи- органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради у судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що зняттям з реєстрації неповнолітнього ОСОБА_2 буде порушено права неповнолітнього. Вважає, що реєстрація місця проживання є правом ОСОБА_2 на користування квартирою. З огляду на те, що аналогічний позов вже вирішувався у суді, справа підлягає закриттю.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 1 та 5 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Ураховуючи вимоги вказаної статті, відповідач, заперечуючи позов мав довести наявність зобов`язальних чи речових прав на квартиру позивачки, як підставу для здійсненої реєстрації місця проживання.

Судом встановлено, що згідно Реєстраційного посвідчення від 17 липня 2002 року серії НОМЕР_1 , позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Неповнолітній ОСОБА_2 , з 29 березня 2012 року має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_2 , про що свідчить картка прописки форми № 16.

Згідно Акту № 31 від 31 січня 2017 року складеного комісією ЛКП "Снопківське" ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживають без реєстрації за адресою АДРЕСА_4 .

У відповідності до Довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки форми № 2 від 26.01.2017 р. співвласниками квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Квартира загальною площею 87,00 кв. м. та складається із 3 житлових кімнат.

Обома сторонами по справі визнано ту обставину, що ОСОБА_2 ніколи не проживав за спірною адресою, жодних договорів між позивачем та відповідачем з приводу користування квартирою не існує, не існують також інші речові права на квартиру в силу закону, та суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):

письмову заяву;

документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;

квитанцію про сплату адміністративного збору;

документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Ураховуючи вимоги вказаної статті, реєстрація місця проживання є похідним від наявного в особи цивільного права на житло. Сама по собі реєстрація особи за адресою не породжує право цивільне.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут також припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Суд вважає, що обставинами що мають істотне значення для припинення права ОСОБА_2 на користування квартирою АДРЕСА_1 , є те що при його реєстрації за вказаною адресою, згода власника квартири не отримувалася, а мати відповідача ОСОБА_4 була знята з реєстрації на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2016 року у справі № 465/6661/15-ц. Окрім цього обставиною, яка має істотне значення є також те, що між власником квартири (позивачем у справі) та відповідачем ОСОБА_2 відсутні будь які зобов`язально-правові чи речово-правові відносини із приводу користування квартирою й останній не є членом сім`ї позивача ОСОБА_1 .

Згідно статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У Постанові Верховного суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, ВС України висловив правову позицію у аналогічній справі, про те що: "Відповідачка спільно з власником спірного житлового будинку не проживала, спільним побутом не була пов`язана; після розірвання шлюбу з сином позивачки вибула із зазначеного житлового будинку, має інше житло, у якому проживає.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.

З огляду на сутність установлених правовідносин висновок суду першої інстанції про те, що на ці правовідносини не поширюються норми статей 64, 156 ЖК УРСР, статті 405 ЦК України, є обґрунтованим".

Доводи законного представника відповідача та третьої особи, про те, що справа вже вирішена Франківським районним судом м. Львова рішенням від 23 червня 2016 року у справі № 465/6661/15-ц, а тому справа підлягає закриттю не заслуговують на увагу.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

З оглянутих у судовому засіданні рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у справі № 465/6661/15-ц вбачається що ця справа дійсно слухалася з приводу спору між тими самими сторонами. Проте предмет позову та підстави позову є різні. У цивільній справі № 465/6661/15-ц предметом позову було визнання особи такою що втратила право на користування житлом із покликанням на підстави позову передбачені ст. 71 Житлового кодексу України та ст. 405 ЦК України.

Суд ж розглядає справу про припинення права на користування квартирою з підстав передбачених статтею 406 ЦК України.

Згідно частини 1 статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів установлено ст. 89 ЦПК.

Враховуючи вищезазначене, аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, а також виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:
позов задовольнити.

Припинити право ОСОБА_2 на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради, зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Львівської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 03.01.2018 року.

Суддя Мартинишин М.О.