Апеляційний суд Кіровоградської області
справа № 385/1563/17
№ провадження 22-ц/781/2478/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Панасюк І.В.
Доповідач Єгорова С. М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26.12.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі: головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Письменного О.А.

секретар судового засідання Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2017 року про повернення позову ОСОБА_2 до ТОВ «АВІС АВТО» про захист прав споживачів,

УСТАНОВИЛА:

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ТОВ «АВІС АВТО» про визнання договору доручення № Д0427 від 15 серпня 2017 року недійсним та стягнення сплачених грошових коштів в розмірі 63000 грн.

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «АВІС АВТО» про захист прав споживачів повернено позивачу. Роз'яснено, що для вирішення цієї позовної заяви йому потрібно звернутися до суду за місцем знаходження відповідача.

В апеляційній скарзі позивачем ставиться питання про скасування ухвали суду з підстав порушення судом норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання щодо підсудності справи і постановлення нової ухвали про відкриття провадження у справі. Зазначається, що суд неправильно застосував норми процесуального права, оскільки ст. 110 ЦПК передбачена підсудність за вибором позивача, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Він звернувся в суд з позовом про захист прав споживача шляхом визнання договору доручення №Д 0427 від 15.09.2017) року - недійсним, укладеного між ним та ТОВ «Авіс Авто» та стягнення з останнього на свою користь 63 000 грн. внеску по договору доручення на підставі ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", яка містить самостійні підстави визнання угоди (чи їх умов) недійсною, а відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює, юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 р. № 1023-ХІІ "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Вважає, що ним заявлено позовні вимоги, які підлягають вирішенню судами як за правилами загальної підсудності (ч. 2 ст. 109 ЦПК - за місцезнаходженням відповідачів, або одного з них), так і за правилами альтернативної підсудності (захист прав споживачів - за ч. 5 ст. 110 ЦПК України, - за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача), а відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № З від 01.03.2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" право вибору належить виключно позивачу.

ТОВ «АВІС АВТО» заперечень на апеляційну скаргу не подало.

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно підпунктів 11, 13 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі - скасуванню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_2 з підстав передбачених ч. 2 ст. 109 та п. 4 ч.3 ст. 121 ЦПК України, в редакції 2004 року, суд першої інстанції виходив з того, що у резолютивній частині позову заявлені вимоги про визнання недійсним Договору доручення № Д0427 від 15 серпня 2017 року; стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «АВІС АВТО» на користь ОСОБА_2 сплачених грошових коштів в розмірі 63000 грн. Тому суд дійшов висновку, що у позовній заяві йдеться не про захист прав споживачів (у цих випадках позивач звільняється від сплати судового збору), а про скасування договору доручення та повернення сплачених коштів (а у цих випадках позивач повинен сплатити судовий збір у відповідності до Закону України «Про судовий збір»).

В оскаржуваній ухвалі суд зазначив, що оскільки відповідач знаходиться в місті Київ, позовна заява не підсудна Гайворонському районному суду Кіровоградської області і підлягає поверненню позивачу разом з доданими до неї документами.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає, що вони є помилковими через неправильне застосування норм процесуального права, чинних на час вирішення питання про відкриття провадження у цивільній справі.

Статтею 107 ЦПК в редакції 2004 року передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

Статтею 109 цього Кодексу визначено підсудність справ за місцезнаходженням відповідача, що позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням

Відповідно до положень ч. 5 ст. 110 ЦПК України, в редакції 2004 року, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві (ст.115 ЦПК).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом про захист прав споживачів, а саме визнання договору доручення № Д0427 від 15 серпня 2017 року недійсним, та стягнення сплачених ним грошових коштів в розмірі 63000 грн.

Згідно п.п.1.1. оспорюваного договору доручення ТОВ «АВІАС АВТО» зобов'язалось за дорученням ОСОБА_2 від його імені, в його інтересах та за його кошти здійснювати юридичні дії та надати послуги щодо пошуку транспортного засобу, визначеного цим Договором, та здійснювати інші послуги (роботи) та дії (а.с.10).

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 р. № 1023-ХІІ "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно роз'яснень п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" № 3 від 01.03.2013 року право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК).

Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд не врахував вимог зазначених норм процесуального права та дійшов передчасного висновку про недотримання позивачем правил підсудності.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права постановив ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, тому відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ ухвала підлягає скасуванню і направленню справи до суду першої інстанції для продовження розгляду і вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2017 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: О.Л. Дуковський

О.А. Письменний