УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Карпенко С.О., Мазур Л.М.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Національного університету державної податкової служби України про стягнення заборгованості внаслідок порушення прав споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Національного університету державної податкової служби України про стягнення заборгованості внаслідок порушення відповідачем умов договору № 608 від 20 грудня 2010 року про підготовку здобувача наукового ступеня кандидата наук та просив стягнути з останнього 506 605 грн 43 коп., з яких сума основного боргу - 32 165 грн. та пеня - 474 440 грн 43 коп., а також стягнути 35 078 грн 40 коп. моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на порушення відповідачем його прав, як споживача, за вказаним договором, що, на його думку, підтверджується й висновком Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності № 139-1/15 від 17 липня 2015 року, яким встановлено, що надання послуг Національним університетом державної податкової служби України по договору № 608 від 20 грудня 2010 року ОСОБА_3 документально не підтверджується, та заборгованість відповідача перед позивачем становить 506 605 грн 43 коп.

Зважаючи на вищевикладене, посилаючись на порушення своїх прав, як споживача за вказаним договором, ОСОБА_3 просив задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою судді апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року, з урахуванням ухвали цього ж судді про виправлення описки від 20 жовтня 2016 року, відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, а його апеляційну скаргу залишено без руху, надавши строк для сплати судового збору у розмірі 4 019 грн, який не міг перевищувати п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою судді апеляційного суду Запорізької області від 01 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2016 року визнано неподаною та повернуто позивачу.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду від 13 жовтня 2016 року про залишення його апеляційної скарги без руху та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суддя апеляційного суду, залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 без руху, виходив із безпідставності посилання заявника на звільнення його від сплати судового збору відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки питання сплати судового збору регулюється Законом України «Про судовий збір», яким не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору, у зв'язку із чим дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення апеляційної скарги без руху для сплати судового збору у розмірі 4 019 грн.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов з порушенням норм процесуального закону, виходячи з такого.

Апеляційна скарга за формою і змістом повинна відповідати вимогам ст. 295 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими ст. 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_3. зазначав, що відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» він звільнений від сплати судового збору, оскільки згідно із цією нормою споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Частиною 3 ст. 22 цього Закону встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, які пов'язані з порушенням їх прав.

Закон України «Про захист прав споживачів» у цій частині у зв'язку із прийняттям Закону України «Про судовий збір» (у редакції від 08 липня 2011 року) не змінений, з нього не виключена вказівка про звільнення споживачів від сплати судового збору.

За таких обставин, при чинності Закону України «Про захист прав споживачів», яким встановлені права споживача, визначені механізми їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, серед яких право на звернення до суду, складовою забезпечення якого є звільнення споживача від сплати судового збору, саме по собі незазначення споживачів у переліку осіб, що згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» мають пільги щодо сплати судового збору, не може свідчити про те, що споживачі не мають такої пільги, встановленої відносно них спеціальним Законом, який гарантує захист їх прав.

Покладаючи на позивача обов'язок зі сплати судового збору, апеляційний суд вказаних вимог закону не врахував, неправильно витлумачив закон та дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_3 при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у справі за його, як споживача, позовом, пов'язаним із захистом його порушених прав, має сплачувати судовий збір.

З огляду на викладене оскаржувана ухвала не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а питання про відкриття апеляційного провадження - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: С.О. Карпенко

Л.М. Мазур

О.М. Ситнік

О.В. Ступак