Справа № 456/665/17
Провадження № 2/456/930/2017
РІШЕННЯ

іменем України

10 серпня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Гулкевича О. В. ,

при секретаря Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрий цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд з позовом про стягнення на його користь з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № R8В від 30 жовтня 2013 року в розмірі 65 647,71 грн. та судових витрат по справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 30.10.2013 року між ним та відповідачем укладений кредитний договір № R8В. Згідно умов договору банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 50 000,00 грн.

Позичальник, користуючись грошовими коштами, не виконав зобов'язання по погашенню кредиту та відсотків за користування таким.

Внаслідок порушення умов Кредитного договору щодо строків користування кредитом та повного погашення боргових зобов'язань за договором, позичальник зобов'язаний повернути заборгованість, яка станом на 03.02.2017 року становить: 26 344,13 грн. - тіло кредиту, 2 740,53 - процентах за користування кредитом.

Також, відповідно до п. 4.2 Кредитного договору Позичальник зобов'язаний сплачувати щомісячно, відповідно до Графіка комісійні винагороди за управління Кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту. Заборгованість Позичальника перед Позивачем по комісійній винагороді за користування кредитом становить 9 488,23 гривень.

Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору, у разі прострочення Позичальником зобов'язань з повернення Кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов'язаний сплатити на користь Кредитора пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення.

Керуючись вказаними положеннями ЦК України, умовами Кредитного договору, а також враховуючи ст.258 ЦК України, Позивач нарахував Позичальнику пеню на суму прострочених грошових зобов'язань - суми кредиту та процентів за його користування. Згідно наданого розрахунку розмір пені за порушення строків повернення кредиту та відсотків становить 23 476,25 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись наведеною нормою, Позивач здійснив нарахування 3% річних на суми простроченого боргу по кредиту та процентам за користування кредитом. Враховуючи доданий до позову розрахунок три проценти річних, нараховані за порушення строку повернення кредиту, становлять 299,29 грн.; за порушення строку повернення відсотків 39,96 грн., а також інфляційні витрати, за порушення строку повернення кредиту становлять 2 906,93 грн.; за порушення строку повернення відсотків становлять 352,39 грн.

Таким чином, загальна сума боргу відповідача перед позивачем внаслідок неналежного виконання зобов'язань за Договором про надання кредиту № R8В станом на 03.02.2017 р. становить 65 647,71 грн., з яких: 26 344,13 грн. - сума основного боргу - неповернута сума кредиту; 2 740,53 грн. - прострочена заборгованість по відсотках; 9488,23 грн. - заборгованість по комісійній винагороді; 23 476,25 грн. - пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків; 299,29 грн. - три проценти річних, нараховані за порушення строку повернення кредиту; 39,96 грн. - три проценти річних нараховані за прострочену заборгованість по відсотках; 2 906,93 грн. - інфляційні втрати, нараховані за порушення строку повернення кредиту; 352,39 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочену заборгованість по відсотках.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач двічі викликався в судове засідання. Однак, згідно поштової кореспонденції, судова повістка повернута 20.07.2017р. по закінченні терміну зберігання, оскільки відповідач для отримання такої в поштове відділення не з'явився.

У відповідності до вимог ст.74 ч.5 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Крім цього, вимогами ст.77 ч.1 ЦПК України передбачено, що сторони повинні повідомляти про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) і у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судову адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст.ст.3,11,15,59,60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.ст. 1054,1056-1 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредити і сплатити проценти, визначені у договорі.

Згідно зі ст.ст. 526,527,530,629 ЦК України зобов'язання має виконуватись сторонами належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк його виконання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст.11 ЦК України, зокрема договорів.

Цивільний кодекс України, у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Розкриваючи зміст свободи договору у статтях 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання щодо укладення договору, вибору контрагентів та погодження умов договору.

Стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину, що означає, що вчинений правочин вважається правомірним (таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обовязки), доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили (постанова Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 3-231 гс 15).

Згідно зі ст.ст. 526, 629 зазначеного Кодексу зобов'язання має виконуватись належним чином. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредити і сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

За змістом положень ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2013 року ПАТ ВТБ Банк та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № R8В.

Згідно цього договору (а.с.21-23) ПАТ ВТБ Банк зобов'язався надати ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 50000 грн. на строк по 30.10.2017р. з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних (п.1); позичальник зобов'язується використати кредит на споживчі потреби (п.3); позичальник зобов'язаний сплачувати щомісячно, відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку супутніх послуг комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69 % від початкової суми кредиту (п.4.2); кредит повертається, а проценти і комісія сплачується позичальником 22 числа кожного місяця відповідно до графіка, який є невід'ємною частиною цого договору (п.4.3); у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежв згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення в розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язаньза кожен день порушення виконання цих зобов'язань, включаючи день погашення (п.5.1).

Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі надавши кошти у розмірі 50000,00 грн.

Позичальник не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, чим порушив свої зобов'язання.

04.01.2017р. ПАТ ВТБ Банком скеровано ОСОБА_1 лист вимогу про погашення заборгованості (а.с. 14). Такий отримано адресатом 10.01.2017р. (а.с.15).

Водночас, згідно правової позиції ВСУ у справі № 6-1746цс16: «Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним».

Правова позиція ВСУ відповідно до ст. 360-7 цього Кодексу має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції. Підстави для відступу від цієї правової позиції відсутні.

Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позову своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, у справах про невиконання умов будь-яких договорів позивач має довести, що у відповідача є зобов'язання, яке ним не виконано, а відповідач, відповідно, що зобов'язання ним виконано відповідно до умов договору, або не виконано не з його вини.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, банком на підтвердження позовних вимог подано розрахунок заборгованості, в якому відображено всі операції щодо отримання позичальником ОСОБА_1 кредиту та наявність заборгованості (а.с.8-12).

Суд приходить до висновку, що позичальник за кредитним договором належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з повернення кредитних коштів, у результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 03.02.2017р. становить 65 647,71 грн. з яких: 26 344,13 грн. - сума основного боргу - неповернута сума кредиту; 2 740,53 грн. - прострочена заборгованість по відсотках; 9488,23 грн. - заборгованість по комісійній винагороді; 23 476,25 грн. - пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків; 299,29 грн. - три проценти річних, нараховані за порушення строку повернення кредиту; 39,96 грн. - три проценти річних нараховані за прострочену заборгованість по відсотках; 2 906,93 грн. - інфляційні втрати, нараховані за порушення строку повернення кредиту; 352,39 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочену заборгованість по відсотках.

Враховуючи вищенаведену позицію ВСУ, суд вважає правильним відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по комісійній винагороді в розмірі 9488,23 грн., оскільки позивачем не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надавались позивачу.

В решті - позов підставний та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судові витрати у розмірі 1600 грн.

Керуючись ст.ст. 10,60,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.526,527,530,625,1054 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

позов задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк заборгованість, яка на 03.02.2017р. становить 56159 (п'ятдесят шість тисяч сто п'ятдесят дев'ять) грн. 48 коп., з яких: 26 344,13 грн. - сума основного боргу - неповернута сума кредиту; 2 740,53 грн. - прострочена заборгованість по відсотках; 23 476,25 грн. - пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків; 299,29 грн. - три проценти річних, нараховані за порушення строку повернення кредиту; 39,96 грн. - три проценти річних нараховані за прострочену заборгованість по відсотках; 2 906,93 грн. - інфляційні втрати, нараховані за порушення строку повернення кредиту; 352,39 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочену заборгованість по відсотках, а також 1600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 9488,23 гривні заборгованості по комісійній винагороді.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з дня отримання його копії через Стрийський міськрайонний суд.

Головуючий-суддя О. В. Гулкевич