Провадження № 2-з/752/164/17
У Х В А Л А

22.08.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Колдіної О.О.,

з участю секретаря Марченко А.В.,

розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділ частки із спільного майна подружжя в натурі для звернення стягнення на неї,

в с т а н о в и в:

в провадженні Голосіївського районного суду м.Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наступного майна: кварири АДРЕСА_2; квартири АДРЕСА_1; транспортного засобу «БМВ Х5», 2011 р. випуску; виділ 1/2 частки ОСОБА_2 із спільногої сумісної власності подружжя, припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на зазначене майно, звернення стягнення на частку ОСОБА_2, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1, транспортний засіб марки «БМВ Х5», 2011 р. випуску, 24,84% або 1/4 квартири АДРЕСА_2.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між позивачем, ОСОБА_1, та відповідачем, ОСОБА_2, 01.11.2013 р. був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 400000 доларів США, які ОСОБА_2 зобов»язався повернути до 01.09.2014 р.

Однак, ОСОБА_2 свої зобов»язання не виконав, в зв»язку з чим заборогованість з врахуванням нарахованих відсотків за користування коштами станом на 17.05.2017 р. становить 20876737,22 гривні.

На момент укладення договору позики ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3

Позивач посилається на те, що у ОСОБА_2 недостатньо майна, на яке може бути звернено стягнення в рахунок погашення суми боргу, в зв»язку з чим виникла необхідність у визнанні спільним майном подружжя майна, що було придбано за час шлюбу з ОСОБА_3, яке зареєстровано за нею на праві власності, виділ в натурі частки із спільного майна подружжя, що належить ОСОБА_2 та звернення стягнення на нього.

Представником позивача подана заява про накладення арешту на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2, квартиру ; АДРЕСА_1 із забороною третім особам звертати стягнення, продавати, дарувати, обмінювати чи будь-яким іншим чином відчужувати, обтяжувати, укладати договори щодо зазначеного майна.

Заява обгрунтована тим, що в мережі Інтеренет з»явились оголошення щодо продажу квартир, які є предметом спору і у разі відчуження майна виконання рішення стане неможливим.

В судовому засіданні представник позивача підтримав подану заяву, доводи, викладені в ній, та просив задовольнити її, з викладених підстав, оскільки відчуження спірного майна унеможливить виконання рішення суду.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, суд на прохання осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв»язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Види забезпечення позову визначені ст.152 ЦПК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з»ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо невиконання зобов»язань за договором позики, в зв»язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про виділ частки ОСОБА_2 із спільного майна подружжя, припинення права спільної сумісної власності та звернення стягнення на майно.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову представник позивача просить накласти арешт на майно, що є предметом спору із забороною третім особам звертати стягнення на нього та вчиняти будь-які дії щодо його відчуження.

Як вбачається з наданих до заяви про забезпечення позову доказів, а саме витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна майно, що належить на праві власності ОСОБА_3, і на яке представник позивача просить накласти арешт, перебуває під забороною відчуження на підставі Договору застави від 19.12.2014 р., постанови старшого державного виконавця ВДВС Голосіївського Рую у м.Києві від 12.02.2015 р.

Забезпечення позову у спосіб, заявлений представником позивача, призведе до порушення прав третіх осіб, які є суб»єктами обтяження спірного майна, і не залучались до участі у розгляді даної справи.

Крім того, матеріали справи на момент розгляду заяви про забезпечення позову не містять належних доказів на підтвердження невиконання ОСОБА_2 своїх боргових зобов»язань перед позивачем, а саме оригіналу договору позики і оригіналу розписки про отримання коштів, а тому накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_3, яка не є стороною договору позики, також може призвести до порушення її прав.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.151,152 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділ частки із спільного майна подружжя в натурі для звернення стягнення на неї залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п»яти днів з дня її оголошення до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя