Справа № 600/431/17
Справа № 2/600/348/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Козівський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Гриновець О.Б.

за участю секретаря судового засідання Фещак Г.М.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду в смт. Козова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Яструбівської сільської ради Козівського району Тернопільської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, -

в с т а н о в и в:

24.05.2017 році ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Яструбівської сільської ради Козівського району Тернопільської області, згідно якого просить визнати за нею право власності на житловий будинок, загальною прощею 61, 0 кв.м. та жилою площею 48, 3 кв.м., побудованого із глини, літньої кухні загальною площею 31, 2 кв.м. побудованого із цегли, сараю загальною площею 28, 1 кв.м. побудованого із дощок, сараю загальною площею 17, 9 кв.м. побудованого із цегли, сараю загальною площею 10, 2 кв.м. побудованого із цегли, літньої кухні загальною площею 17, 1 кв.м. побудованого із цегли, огорожі штахетних загальною площею 17, 6 кв.м., воріт металевих загальною площею 5, 0 кв.м., що знаходиться по вул. Залізничній, №6 в с. Яструбове Козівського району Тернопільської області.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що батько ОСОБА_2 помер 15.03.2011 року та мати ОСОБА_3 померла 14.01.2017 року. 24.09.1990 року останній було видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок. Після смерті батька, 12.05.2014 року ОСОБА_3 склала заповіт про те, що на випадок її смерті заповідає позивачу все своє майно. Після смерті останньої відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (колгоспний двір), який розташований по вул. Залізничній, №6 в с. Яструбове Козівського району. Членами вказаного колгоспного двору були ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Після смерті ОСОБА_3 позивач звернулася для прийняття спадщини до нотаріуса. Однак останній було відмовлено в оформленні спадщини та розяснено, що питання щодо спадкування часток у майні колишнього колгоспного двору може вирішуватися виключно в судовому порядку та свідоцтво про право на спадщину не відповідає чинному законодавству. На даний час, позивач бажає оформити право власності на вказаний будинок, тому просить у судовому порядку визнати за нею право власності на житлового будинку по вул. Залізничній, №6 в с. Яструбове, Козівського району Тернопільської області.

Позивач у судове засідання не зявився, однак подала клопотання, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та справу слухати у її відсутності без застосування технічних засобів (а.с.30).

Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав до суду відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення та просить справу слухати у його відсутності (а.с.25).

Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 як голові колгоспного двору 24.09.1980 року видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок по вул. Залізнична №6 с. Яструбово. Згідно вказаного свідоцтва колгоспний двір складався з 4 (чотирьох) членів (а.с.13).

Відповідно до виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року, виданої Яструбівською сільською радою Козівського району Тернопільської області 24.04.2017 року №167, членами колгоспного двору були ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.14).

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були ОСОБА_5 та ОСОБА_6, то кожному із них фактично належить 1/3 частина колгоспного двору.

15.03.2011 року помер ОСОБА_2 у віці 79 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ИД №118107 від 16.03.2011 року (а.с.15).

14.01.2017 року померла ОСОБА_3 у віці 85 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії I-ИД №216987 від 17.01.2017 року (а.с.16)

За життя ОСОБА_3 розпорядилися своїм майном та склала заповіт про те, що на випадок її смерті все належне їй майно заповідає ОСОБА_1 Вказаний заповіт був посвідчений 20.05.2014 року секретарем виконкому Яструбівської сільської ради Козівського району Тернопільської області (а.с.9).

Згідно довідки Яструбівської сільської ради Козівського району Тернопільської області №118 від 17.03.2017 року у будинку по вул. Залізничній №6 в с. Яструбове Козівського району Тернопільської області де проживали ОСОБА_3, яка померла 14.01.2017 року на день її смерті разом з нею у будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (а.с.17).

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії I-ИД №017691 від 03.08.2002 року, ОСОБА_8 одружився з ОСОБА_9 та останній присвоєно прізвище ОСОБА_8 (а.с.8).

29.05.2017 року приватний нотаріус Козівського районного нотаріального округу відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок (колгоспний двір), оскільки відповідно до ст.47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства (а.с.22).

Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10, 212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.347 ЦПК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Враховуючи, що ОСОБА_3 померла, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок по вул. Залізничній №6 в с. Яструбове Козівського району Тернопільської області.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 15, 58, 60, 61, 130, 158, 174, 197, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України,

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Яструбівської сільської ради Козівського району Тернопільської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, загальною прощею 61, 0 кв.м. та жилою площею 48, 3 кв.м., побудованого із глини, літньої кухні загальною площею 31, 2 кв.м. побудованого із цегли, сараю загальною площею 28, 1 кв.м. побудованого із дощок, сараю загальною площею 17, 9 кв.м. побудованого із цегли, сараю загальною площею 10, 2 кв.м. побудованого із цегли, літньої кухні загальною площею 17, 1 кв.м. побудованого із цегли, огорожі штахетних загальною площею 17, 6 кв.м., воріт металевих загальною площею 5, 0 кв.м., що знаходиться по вул. Залізничній, №6 в с. Яструбове Козівського району Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Б.Гриновець