Справа 206/3042/13-ц
Провадження 2/206/793/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" листопада 2017 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючий суддя Сухоруко в А. О.,

при секретарі Панюшкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

07 травня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості.

30 травня 2013 року у вказаній цивільній справі судом було ухвалено заочне рішення. Рішенням суду позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №637-016/ФК-08 від 2 квітня 2008 року в сумі 91833,68 гривень, яка складається з : заборгованості по тілу кредиту - 57544 гривень, заборгованість за процентами - 29328,88 гривень, комісія - 4960,8 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 459 гривень.17 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 459 гривень.17 коп. (а.с.46-47).

Ухвалою Самарського районного суду від 11 травня 2017 року скасовано заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська, ухвалене 30 травня 2013 року по цивільній справі № 206/3042/13-ц, провадження № 2/206/754/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с.70).

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те що 02 квітня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 637-016/ФК-08, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 63600 гривень, із рахунку 12 % річних. 30.06.2010 року. між ТОВ «Укрпромбанк» та АТ було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань таким чином АТ "Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №637-016/ФК-08 від 02.04.2008 року. Станом на 05 квітня 2013 року заборгованість позичальника перед банком становить 91833,68 гривень, яка складається з : заборгованості по тілу кредиту - 57544 гривень, заборгованість за процентами - 29328,88 гривень, комісія - 4960,8 гривень. З метою виконання зобов'язань за цим кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договори поруки, за якими він поручилися перед позивачем за належне виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_1. Взяті на себе зобов'язання позичальник не виконує.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 91833,68 грн.. Стягнути пропорційно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 918,34грн. (а.с. 2-5)

Представник позивача в судове засідання не з'явився про день та час розгляд справи повідомлявся, надав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності та на підставі наявних у матеріалах справи доказів (а.с. 110)

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати строки позовної давності.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляд справи повідомлялася, причини неявки суду не повідомила.

Вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної заяви необхідно відмовити з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні.

Суд встановив, що 02.04.2008 року між товариством з обмеженої відповідальності "Український промисловий банк" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №637-016/ФК-08 (а.с. 7-13).

02.04.2008 року між товариством з обмеженої відповідальності "Український промисловий банк" та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки №637-016/Zфпор-08 (а.с. 16).

30.06.2010 року між товариством з обмеженої відповідальності "Український промисловий банк" та публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ "Укрпромбанк" на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (а.с. 27-31)

Згідно витягу з додатку № 2 до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь ОСОБА_3 від 20.06.2010 року, боржником по кредитному договору №637-016/ФК-08 є ОСОБА_4 (а.с. 32)

Відповідно до заяви про видачу готівки №3000/31 від 02.04.2008 року ОСОБА_1 отримала кошти відповідно до кредитного договору №637-016/ФК-08 в сумі 63600,00грн. (а.с. 26).

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом неодноразово роз'яснювалось учасникам процесу положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

Вимоги суду щодо надання завіреного належним чином деталізованого розрахунку заборгованості та довідки про рух коштів позивачем були проігноровані та не надані до суду.

Отже з оглянутого додатку № 1 до кредитного договору №637-016/ФК від 02.04.2008 року, графіку платежів за договором судом не вбачається, що відповідачами здійснювалася погашення заборгованості з 2008 року, а отже позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки позовна заява була направлена позивачем поштою лише 29.04.2013 року, після спливу позовної давності понад три роки.

З долученої до позовної заяви довідки публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" також вбачається, що станом на 05.04.2013 року у ОСОБА_1 загальна сума заборгованості складає 91833,68 грн. а позовна заява направлена до суду поштою 29.04.2013 року тобто після спливу трирічного строку позовної давності (а.с. 23).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 1050 та 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Вказані вимоги закону відповідачем не виконуються.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила частина перша статті 261 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до загальних норм цивільного законодавства, а саме ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна даність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до вирішення ним рішення.

Враховуючи наведене, беручи до уваги таку письмову заяву відповідача та в силу дії ч. 4 ст. 267 ЦК України, якою передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки встановлено, що позивач порушив вимоги щодо позовної давності для звернення до суду.

Змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України визначено, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 257, 267, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.О. Сухоруков