Апеляційний суд міста Києва
Справа № 754/4106/17-ц Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Коновальчук Яни Сергіївни - представника Київської міської ради на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Київської міської ради, третя особа: державний нотаріус П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Прядко ТетяниАндріївни про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на спадкове майно.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

24.04.2017 позивач ОСОБА_5 звернулася у суд з позовом до Київської міської ради та з урахуванням його зміни просила встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_7 та визнати за нею право власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона проживала однією сім'єю без укладення шлюбу з ОСОБА_7 з січня 2010 по ІНФОРМАЦІЯ_3.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер. Усіма питаннями щодо поховання померлого та організацією поминальних обрядів позивачка ОСОБА_5, як цивільна дружина, займалась сама. Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, у встановлений законодавством строк позивач звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Аніскової Н.А. із заявою про прийняття спадщини, але нотаріусом було роз'яснено, що їй необхідно звернутись до суду для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 до Київської міської ради, третя особа державний нотаріус П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Прядко ТетянаАндріївна про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на спадкове майно задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 включно.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7.

Не погодившись із рішенням суду Коновальчук Яни Сергіївни - представник Київської міської ради подала на нього апеляційну скаргу вважаючи його необгрутованим та прийнятим з порушенням норм, як матеріального, так і процесуального права. При цьому зазначала, що обставини, які суд вважав встановленими не доведені. А у підтвердження своїх позовних вимог позивач не надала належних та допустимих доказів. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_5, представник відповідача Київської міської ради та третя особа - державний нотаріус П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Прядко Т. А. в судове засідання не з'явились, повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. При цьому позивач направила для участі у справі свого представника, представник відповідача Київської міської ради направив клопотання про відкладення розгляду справи за неможливості направити для участі у справі свого представника, 3-я особа просила розглядати справу у її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до вимог вищезазначеної норми колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін та 3-ї особи, визнавши їх неявку до суду не поважною.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК Україи суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, встановлюючи факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_7 з січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 включно та визнаючи за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив з доведеності цих позовних вимог.

Проте, погодитись з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

В силу частин 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає; суд недоведеність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, вважав встановленими при цьому порушив норми як процесуального, так і матеріального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1) згідно свідоцтву про смерть сері НОМЕР_1 (а.с.8). При житті ОСОБА_7 19 вересня 2012 року склав заповіт на свою дочку ОСОБА_9 на все своє майно та посвідчив його у державного нотаріуса П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори згідно реєстру за №5-1859 (а.с.146).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на майно, в тому числі і на належну йому на праві власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

При поданні позивачем заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7 до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, постановою від 11 жовтня 2016 року (а.с.13) нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, посилаючись на відсутність оригіналів документів про належність майна спадкодавцеві та його державної реєстрації.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно її позовної заяви (а.с.3) та ксерокопії паспорту (а.с.6-7) зареєстрованим місцем її проживання є АДРЕСА_2.

До звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та звернення з позовною заявою до Деснянського районного суду м. Києва про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на спадкове майно передувало звернення ОСОБА_5 у серпні 2015 року із заявою до Менського районного суду Чернігівської області про встановлення факту проживання зі ОСОБА_7 однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу без залучення до участі заінтересованих осіб.

Рішенням від 22 вересня 2015 року Менського районного суду Чернігівської області заяву було задоволено, встановлено зазначених факт.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 13 липня 2017 року за апеляційною скаргою Київської міської ради рішення Менського районного суду Чернігівської області скасовано, заяву ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу залишено без розгляду.

На час смерті ОСОБА_7 проживав на був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до положень ст. ст. 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пред'являючи позов до суду позивач зазначала, що вона проживала зі ОСОБА_7 однією сім'єю з січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 включно, а тому є спадкоємцем четвертої черги та має право отримати спадщину після смерті ОСОБА_7 , оскільки інші спадкоємці такого права не заявили. Позов нею був пред'явлений до відповідача Київської міської ради.

Положенням ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Крім того, ст. ст. 1262, 1263 ЦК України визначають спадкоємців другої та третьої черги.

Ці норми матеріального закону залишилися поза увагою суду.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що нині покійний ОСОБА_7 мав дочку ОСОБА_9, яка за своїм статусом відноситься до спадкоємців першої черги, а окрім того, на неї було складено іще і заповіт на все майно 19 вересня 2012 року (а.с.186).

Матеріали справи містять ксерокопію спадкової справи №1894/2009 (а.с.64, 134) до майна померлої 11 жовтня 2009 року ОСОБА_10 - покійної дружини ОСОБА_7, який 12 листопада 2009 року подавав заяву до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини. Зазначена спадкова справа містить і заяву ОСОБА_9 (а.с.85) від 02 березня 2010 року про відмову від спадкового майна ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 (батька). Тобто, спілкування батька та дочки мало місце на березень 2010 року. Заповіт на все майно ОСОБА_7 склав у вересні 2012 року на дочку, а не позивача, як вона стверджувала, що з ним проживала з січня 2010 року. Матеріали цієї спадкової справи містять повну адресу проживання ОСОБА_9 /а.с.85/ у Російській Федерації та те, що вона має 3-х дітей (а.с.95), які також можуть відноситись до числа спадкоємців, як онуки.

Спадкодавець ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, в той час коли уже мав місце конфлікт між Російською Федерацією та Україною. Дочка покійного ОСОБА_7 -ОСОБА_9 є громадянкою РФ і чи знала вона про смерть батька та чи мала можливість прийняти спадщину матеріали справи не містять. Ці обставини судом не з'ясовувались, вона до участі у справі, як заінтересована особа не залучалась. При наявності спадкоємців першої черги виникає сумнів щодо належного відповідача у справі Київської міської ради, оскільки майно ОСОБА_7 не визнано відумерлим.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Задовольняючи позов суд першої інстанції обґрунтував своє рішення фактично лише на показах свідків та документів про поховання спадкодавця. Проте, колегія суддів не може погодитись з висновками суду, що пояснення позивача, її представника та покази 2-х свідків, із яких один є родичем позивача, є належними доказами у справі проживання однією сім'єю спадкодавця та позивача.

До того ж, окрім пояснень свідків, на обґрунтування позову позивач не надав ніяких довідок відповідних житлових органів, які б свідчили про те, що позивач за період з 2010 року по день смерті ОСОБА_7 проживала за місцем проживання спадкодавця, нарахування комунальних платежів на дві особи.

Матеріали справи не містять ніяких письмових доказів про сплату платежів і т.ін., ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Довідки видані Стольненською сільською радою Менського району Чернігівської області (зі слів позивача), начальником ЖЕД-303 №501 від 18 серпня 2015 року (видана після смерті спадкодавця), на які посилається суд, як належний та допустимий доказ ніякого правового значення для розгляду справи не мають, оскільки за своїм змістом вони не свідчать про проживання однією сім'єю спадкодавця та позивача.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував фактичних обставин справи, вимог закону, не надав оцінку всім доказам у справі і прийшов до помилкового висновку про задоволення позову, оскільки покази 2-х свідків, витрати коштів на поховання не можуть свідчити про факт проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав і обов'язків між померлим та позивачем не менше як п'ять років.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку,що судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 376. 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Коновальчук Яни Сергіївни - представника Київської міської ради задовольнити частковго.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 27 грудня 2017 року.

Головуючий:

Судді: